УХВАЛА

м. Київ

26.03.2026Справа № 910/3279/24

Суддя Привалов А.І., розглянувши розглянувши у відкритому судовому засіданні, за участю секретаря судового засідання Ягельської А.О.,

скаргу Полтавської міської ради

на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Романової Марини Олександрівни

у справі № 910/3279/24

за позовом Першого заступника керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської

області в інтересах держави в особі: 1) Північно-східного офісу

Держаудитслужби в особі Управління Північно-східного офісу

Держаудитслужби в Полтавській області, 2) Полтавської міської ради;

до 1) Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету

Полтавської міської ради;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Віват Груп";

про визнання недійсним договору та стягнення 497 151,24 грн

Представники сторін: не з`явилися,

УСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі 1) Північно-східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області (надалі - позивач-1), 2) Полтавської міської ради (надалі - позивач-2) з позовом до 1) Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради (надалі - відповідач-1), 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Віват Груп" (надалі - відповідач-2), в якому просив суд:

- визнати недійсним Договір підряд №19 про закупівлю робіт "Капітальний ремонт зупинок громадського транспорту: Мотель (на Автовокзал), 4-а Поліклініка (на Центр), 4-а Поліклініка (на Автовокзал), Парк Котляревського, 27-Школа, груз двір Супрунівка (поворот на с. Яр), вул. Половка, с. Яр (Кінцева) з установленням нових та заміною існуючих павільйонів у місті Полтава" від 21.09.2020 з додатковими угодами до нього;

- стягнути з відповідача-2 на користь відповідача-1 грошові кошти в розмірі 497 151,24 грн, а з відповідача-1 одержані ним кошти за рішенням суду в розмірі 497 151,24 грн стягнути в дохід місцевого бюджету Полтавської міської територіальної громади в особі позивача-2.

Рішенням Господарського суд мі Києва від 12.12.2024 (повний текст складено та підписано 16.12.2024) у справі № 910/3279/24 задоволено позов Першого заступника керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Північно-східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області, Полтавської міської ради до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Віват Груп" повністю. Визнано недійсним договір підряду від 21.09.2020 №19 про закупівлю робіт "Капітальний ремонт зупинок громадського транспорту: Мотель (на Автовокзал), 4-а Поліклініка (на Центр), 4-а Поліклініка (на Автовокзал), Парк Котляревського, 27- Школа, груз двір Супрунівка (поворот на с. Яр), вул. Половка, с. Яр (Кінцева) з установленням нових та заміною існуючих павільйонів у місті Полтава" від 21.09.2020 з додатковими угодами до нього № 1 від 15.12.2020 та № 2 від 10.08.2021, № 3 від 24.12.2021, № 4 від 30.06.2022, № 5 від 30.12.2022, укладених між Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Віват Груп". Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Віват Груп" ( вул. Олександра Довженка, 4-А, м. Київ, 03057) на користь Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради (, вул. Стрітенська, 19, м. Полтава, 36020) 497 151 грн 24 коп., а з Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради (, вул. Стрітенська, 19, м. Полтава, 36020) одержані ним за рішенням суду 497 151 грн 24 коп. стягнути в дохід бюджету Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради (ГУК у Полтавській області/ тг м. Полтава/24060300, , р/р UA016719, код класифікації бюджету 24060300, "інші надходження"). Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Віват Груп" ( вул. Олександра Довженка, 4-А, м. Київ, 03057) на користь Полтавської обласної прокуратури (вул. 1100-річчя Полтави, м. Полтава, 7, 36000, ) 10 485 грн 27 коп. судового збору

Після набрання рішенням законної сили, Господарським судом міста Києва видано відповідні накази від 13.01.2025.

06.03.2026 на адресу Господарського суду міста Києва надійшла скарга Полтавської міської ради на неправомірні дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Романової Марини Олександрівни щодо винесення 23.02.2026 у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 розгляд скарги Полтавської міської ради на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Романової Марини Олександрівни призначено на 26.03.2026.

24.03.2026 через систему "Електронний суд" до Господарського суду міста Києва від представника Північно-східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи.

Крім того, 24.03.2026 через систему "Електронний суд" до Господарського суду міста Києва від представника Полтавської міської ради надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2026 заяву представника Полтавської міської ради про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду залишено без розгляду.

Представники сторін у судове засідання 26.03.2026 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи суду не подавали.

Приписами ч. 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відтак, суд вважає за можливе розглянути скаргу по суті за відсутності представників сторін та посадової особи органу державної виконавчої служби, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, що підтверджується долученими до матеріалів справи повідомленнями про доставлення процесуального документа до електронного кабінету.

Розглянувши матеріали скарги Полтавської міської ради на неправомірні дії державного виконавця, суд зазначає таке.

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що однією з засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.339-1 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Отже, одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень, який передбачає, зокрема, обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби щодо примусового виконання судових рішень.

Як убачається зі скарги стягувача, 23.02.2026 державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Романовою Мариною Олександрівною було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Державним виконавцем в постанові про повернення виконавчого документу стягувачу від 23.02.2026 в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 встановлено таке: "В результаті вжитих державним виконавцем заходів встановлено, що згідно відповідні ДФС відсутні відкриті рахунки або кошти на відкритих рахунках боржника. Відповідно з бази даних АІС «Автомобіль» встановлено, що за боржником автотранспортних засобів не зареєстровано. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником об`єктів нерухомого майна не зареєстровано. Розшукати боржника за адресою, вказаною у виконавчому документі виявилось неможливим, про складено акт державного виконавця. Здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку боржника виявилися безрезультатними.

В обґрунтування скарги скаржник зазначає, що дії державного виконавця з винесення постанови є неправомірними та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, оскільки державний виконавець не вжив усіх передбачених чинним законодавством заходів для примусового виконання рішення.

Відповідності до ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до частини 1 статті 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Крім того, в силу приписів частини 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Вказаним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Згідно із ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банків та інших фінансових установ, небанківських надавачів платіжних послуг, емітентів електронних грошей інформацію про наявність рахунків/електронних гаманців та/або стан рахунків/електронних гаманців боржника, рух коштів та операції за рахунками/електронними гаманцями боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відтак, Законом України "Про виконавче провадження" визначено обов`язки виконавця, зокрема обов`язок здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення (частина 5 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з частиною 2 статті 36 Закону України "Про виконавче провадження" розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Своєчасне та повне виконання рішення суду забезпечується завдяки використанню, зокрема, державним виконавцем повного обсягу повноважень, процесуальних інструментів та сукупності різних заходів, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", та які є необхідними для примусового виконання рішення суду.

У той же час, державним виконавцем на вимогу суду не надано копій матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_2 на підтвердження вчинення державним виконавцем усіх передбачених чинним законодавством заходів для примусового виконання рішення.

Висновок щодо безрезультатності або неможливості розшуку боржника, майна боржника може бути обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець, повністю реалізував надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату (постанова Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 910/25970/14).

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00), від 27.07.2004р. по справі "Ромашов проти України" (заява №67534/01), від 19.03.1997р. "Горнсбі проти Греції" зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005р. по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії ст.6 Конвенції.

Стаття 6 Конвенції з прав людини гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі "Агрокомплекс проти України" (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (серед інших рішень, рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в цій).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа "Юрій Миколайович Іванов проти України", заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009).

Також, у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав/ людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

З вище викладеного убачається, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення не призводить до відновлення порушеного права. Відсутність у сторони можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, є втручанням у право сторони на мирне володіння майном, що є порушенням першого пункту статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують Конвенцію про захист прав і основоположних свобод людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних ("Артіко проти Італії", рішення від 13.05.1980 року). Особливо це стосується права на доступ до правосуддя в світлі того демократичному суспільстві право на справедливий суд, а саме: не сподівання, що справа не лише буде розглянута, але й державна влада буде дотримуватися прийнятого судом у відповідній справі остаточного рішення, буде діяти з урахуванням встановлених в ньому юридичних фактів і прав осіб та забезпечуватиме таким чином виконання рішення суду.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини поняття "майна" охоплює цілу низку інтересів економічного характеру: рухоме і нерухоме майно, матеріальні і нематеріальні права, зокрема, акції, патенти, відшкодування шкоди згідно з рішеннями арбітражу, право на пенсію, право на орендну плату, економічні права, пов`язані з веденням підприємницької діяльності, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому (Постанова Європейського Суду у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції".

Згідно зі ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Натомість, з матеріалів скарги не вбачається, що в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 державний виконавець вжив всіх можливих заходів передбачених статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" для виконання наказу Господарського суду міста Києва від 13.01.2025 у справі № 910/3279/24.

З огляду на викладене вище в сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова суперечить пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", а тому підлягає скасуванню, а дії виконавця щодо її винесення визнанню неправомірними.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Також скаржник у скарзі просив зобов`язати Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України усунути порушення прав стягувача - Полтавської міської ради шляхом відновлення виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу № 910/3279/24 виданого 13.01.2025 Господарським судом міста.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Таким чином, до моменту скасування оскаржуваної постанови та отримання державним виконавцем відповідної ухвали суду, з боку державного виконавця не має місця ухилення від вчинення дій щодо відновлення виконавчого провадження.

Разом з цим, суд не вбачає необхідності у окремому спонуканні виконавця вчиняти виконавчі дії , оскільки скасування постанови зумовлює такий обов`язок в силу 1, 2, 18 Закону України "Про виконавче провадження". Вимоги скарги в цій частині є передчасними.

Відповідно до ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись ст. 234, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Полтавської Міської ради на неправомірні дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Романової Марини Олександрівни - задовольнити частково.

2. Визнати неправомірними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Романової Марини Олександрівни з винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.02.2026 у виконавчому провадженні НОМЕР_1.

3. Скасувати постанову від 23.02.2026 про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні НОМЕР_1 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/3279/24 від 13.01.2025.

4. В іншій частині вимог скарги - відмовити.

5. Згідно ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано: 31.03.2026..

Суддя А.І. Привалов