ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/13/26

Господарський суд Рівненської області у складі судді Пашкевич І.О., за участю секретаря судового засідання Ярощук О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "УКРНАФТА" (04053, місто Київ, провулок Несторівський, будинок 3-5; )

до відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «РОЯЛТЕК» (33023, місто Рівне, вул. Крушельницької Соломії, будинок 77А, офіс 407; )

про стягнення 45 030 грн 00 коп.

у судове засідання з`явились:

- від позивача: Пучка Віктор Анатолійович (в режимі ВКЗ);

- від відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Заяви і клопотання сторін, процесуальні рішення.

12 січня 2026 року через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС до Господарського суду Рівненської області надійшов позов Акціонерного товариства "УКРНАФТА" до Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЯЛТЕК» про стягнення 45 030 грн 00 коп. неустойки (з яких: 15 405,00 грн - пеня 0,1% та 29 625,00 грн - штраф 15 %) у зв`язку із простроченням виконання відповідачем поставки програмного продукту за Договором № 13/4092-МТР/25 від 20.08.2025.

Ухвалою від 14.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/13/26. Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи призначено на 10.02.2026. Визначено відповідачу строк для подання заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - 10 днів з дня вручення даної ухвали. Запропоновано сторонам подати заяви по суті спору та встановлено процесуальні строки для подання таких заяв.

26 січня 2026 року від відповідача надійшов відзив, у якому Товариство з обмеженою відповідальністю «РОЯЛТЕК» просить суд відмовити в стягненні штрафу в розмірі 29 625,00 грн. (15% від суми договору) та пені в розмірі 15 405,00 грн. за безпідставністю та недоведеністю. На думку відповідача, об`єктивно доведеним може бути стягнута пеня в розмірі 3 950,00 грн. за прострочення виконання зобов`язання на 20 днів. При цьому відповідач просить зменшити розмір пені до 1 000,00 грн.

02 лютого 2026 року від позивача надійшла відповідь на відзив.

10 лютого 2026 року протокольною ухвалою оголошено перерву у судовому засіданні з розгляду справи по суті до 19.02.2026.

Ухвалою від 19.02.2026 оголошено перерву у судовому засіданні з розгляду справи № 918/13/26 по суті на 03.03.2026.

03 березня 2026 року від відповідача надійшла заява про проведення судового засідання 03.03.2026 без участі його представника.

У судовому засіданні 03.03.2026и оголошено перерву у судовому засіданні з розгляду справи № 918/13/26 по суті на 19.03.2026. Постановлено провести судове засідання, яке відбудеться 19.03.2026 із представником позивача адвокатом Пучкою Віктором Анатолійовичем в режимі відеоконференції. Ухвалою від 03.03.2026 повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю «РОЯЛТЕК», що наступне судове засідання з розгляду справи по суті відбудеться 19.03.2026.

Процесуальні дії у судовому засіданні з розгляду справи по суті

19 березня 2026 року у судове засідання з`явився представник позивача (в режимі ВКЗ).

Відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника у судове засідання. Належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення даного засідання, що підтверджується довідкою про доставку йому ухвали від 03.03.2026 - 04.03.2026 о 16:04 год. до електронного кабінету через підсистему "Електронний суд".

Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, серед іншого, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалася обов`язковою, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання 19.03.2026 без участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЯЛТЕК».

Стислий виклад позиції позивача, викладеної у позовній заяві

В обґрунтування позовних вимог Акціонерне товариство "УКРНАФТА" вказує, що 20.08.2025 між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «РОЯЛТЕК» було укладено договір поставки програмного продукту, відповідно до п. 1.1 якого відповідач зобов`язався поставити позивачу програмний продукт, а позивач - прийняти його та оплатити. Згідно з п. 1.5 Додатку № 2 до Договору строк поставки становить 14 календарних днів з дати підписання договору, тобто до 03.09.2025 включно.

Позивач стверджує, що відповідач у встановлений строк зобов`язання не виконав, програмний продукт не поставив, у зв`язку з чим допустив прострочення виконання зобов`язання з 04.09.2025. Відповідно до п. 8.2 Договору у разі прострочення поставки покупець має право нарахувати: пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення; штраф у розмірі 15% від вартості товару у разі прострочення понад 60 днів.

Листом від 20.11.2025 позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату неустойки та повідомленням про розірвання Договору, однак вказані вимоги залишені без виконання.

Станом на 20.11.2025 прострочення становить 78 календарних днів. Позивачем на підставі п. 8.2 Договору нараховано:

- пеню за період з 04.09.2025 по 20.11.2025 у сумі 15 405,00 грн;

- штраф у розмірі 15% від вартості товару - 29 625,00 грн.

Загальний розмір неустойки заявлений до стягнення становить 45 030,00 грн.

Стислий виклад позиції відповідача, викладеної у відзиві.

Відповідач визнає факт укладення договору поставки від 20.08.2025 та погоджується, що строк поставки відповідно до п. 4.1 Договору становив 14 календарних днів (до 03.09.2025).

Разом з тим зазначає, що виконання зобов`язання з поставки залежало від надання Позивачем електронних адрес користувачів, необхідних для активації програмного продукту. До 22.09.2025 такі адреси позивачем надані не були, у зв`язку з чим, на думку відповідача, має місце прострочення кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України.

Після отримання 22.09.2025 необхідних електронних адрес відповідач 23.09.2025 здійснив активацію (поставку) програмного продукту шляхом підключення ліцензій користувачам позивача, що відповідає п. 4.2 Договору, та підтверджується електронними повідомленнями від правоволодільця.

Відповідач стверджує, що з 23.09.2025 по 23.12.2025 позивач фактично користувався програмним продуктом без зауважень щодо якості чи доступу, проте не виконав обов`язок з оплати, передбачений п. 2.3 Договору, та не підписав акт приймання-передачі.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що зобов`язання з поставки виконано належним чином, а відтак відсутні підстави для застосування відповідальності, передбаченої п. 8.2 Договору.

Водночас відповідач зазначає, що навіть у разі визнання порушення строків поставки, фактичне прострочення становить 20 днів (з 04.09.2025 по 23.09.2025), що виключає можливість застосування штрафу 15%, передбаченого п. 8.2 Договору (застосовується при простроченні понад 60 днів) і обмежує розмір пені сумою 3 950,00 грн.

Крім того, посилаючись на ст. 551 та ст. 616 ЦК України, відповідач просить суд зменшити розмір неустойки з урахуванням прострочення кредитора; фактичного виконання зобов`язання; користування позивачем програмним продуктом без оплати.

У зв`язку з цим відповідач просить відмовити у стягненні штрафу та пені у заявленому розмірі; або, як альтернативу, стягнути пеню у зменшеному розмірі до 1000,00 грн.

Стислий виклад позиції відповідача, викладеної у відповіді на відзив

Позивач заперечив доводи відповідача про належне виконання договору та зазначив, що поставка програмного продукту не відбулася у спосіб та на умовах, визначений Договором.

Відповідно до п. 4.2 Договору та п. 1.7 Додатку № 2, програмний продукт мав бути переданий покупцю в іменний кабінет (Admin Console) з направленням повідомлення від правовласника на визначену електронну адресу позивача, а датою прийняття є дата підписання акту (п. 4.3 Договору). Разом з тим поставка у передбачений договором спосіб відповідачем не здійснена, а акт приймання-передачі сторонами не підписаний.

Позивач зазначає, що надання доступу до програмного забезпечення на окремі електронні адреси користувачів не передбачено умовами Договору, а будь-які зміни способу поставки відповідно до п. 16.9 Договору мали оформлюватися додатковою угодою, яка сторонами не укладалась. Крім того, позивач стверджує, що фактично відповідач не надав передбачений Договором ліцензійний продукт, а лише забезпечив доступ до безкоштовної пробної версії, що підтверджується змістом електронних повідомлень від правовласника (про «пробну версію» та «проблеми з оплатою»). Доказів надання саме ліцензій «Adobe Creative Cloud for teams … 12 month» строком на 12 місяців відповідач не надав.

Позивач також відхиляє доводи про прострочення кредитора, оскільки обов`язок поставки не був виконаний у визначений договором спосіб, а дії позивача не перешкоджали належному виконанню зобов`язання.

З огляду на відсутність поставки програмного продукту, позивач вважає доведеним факт прострочення відповідачем зобов`язання та правомірність застосування відповідальності, передбаченої п. 8.2 Договору, а саме нарахування пені та штрафу.

Щодо клопотання відповідача про зменшення неустойки, позивач звертає увагу, що таке зменшення можливе лише за наявності виняткових обставин, в той час коли наведені відповідачем обставини (нібито виконання договору, користування продуктом, погодження способу поставки) не відповідають дійсності та не підтверджені належними доказами.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи позивача та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

20 серпня 2026 року між акціонерним товариством "Укрнафта" (покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Роялтек" (постачальник, відповідач) було укладено договір поставки програмного продукту № 13/4092-МТР/25 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов`язався здійснити постачання покупцеві програмного продукту, вказаного у Специфікації (Додаток №1 до Договору, який є невід`ємною частиною цього Договору), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити його вартість в порядку та на умовах, встановлених цим Договором.

Предмет закупівлі згідно з ЄЗС ДК 021:2015: код 48320000-7 - пакети програмного забезпечення для роботи з графікою та зображеннями.

Інформація про технічні, якісні та кількісні характеристики Програмного продукту, перелік супровідних документів, що надаються під час поставки програмного продукту, визначені у "Технічній специфікації, інформації про технічні, якісні та кількісні характеристики предмета закупівлі" що є Додатком № 2 до цього Договору та є його невід`ємною частиною (п. 1.2 Договору).

Під терміном "Програмний продукт" сторони розуміють усі примірники (екземпляри) Комп`ютерної програми з ліцензією, вказані в Додатку № 1 до цього Договору, які постачаються постачальником покупцю на умовах цього Договору і додатків до нього.

Під терміном «Комп`ютерна програма» сторони розуміють результат комп`ютерного програмування у вигляді операційної системи, системної, прикладної, розважальної та/або навчальної комп`ютерної програми (їх компонентів), а також у вигляді інтернет-сайтів та/або онлайн-сервісів та доступу до них (п. 1.4 Договору).

Умови використання програмного продукту обмежені функціональним призначенням такої програми та її відтворення обмежене кількістю примірників, що постачається за цим Договором. Умови використання Програмного продукту визначаються правовласником Програмного продукту та вказуються за посиланням https://www.adobe.com/ru/legal/terms.html#agreement або під час його інсталяції (п. 1.5 Договору).

Ліцензійна угода між Покупцем та правовласником Програмного продукту приймається кінцевим користувачем Покупця в електронному вигляді (без додаткової оплати, її вартість включено в ціну Договору) в односторонньому порядку при інсталяції Комп`ютерної програми. Покупець набуває право користування програмним продуктом за його функціональним призначенням в дату підписання покупцем акту приймання-передачі Програмного продукту (п. 1.6 Договору).

Територія використання Програмного продукту - територія держави Україна (п. 1.7 Договору).

Строк користування Програмним продуктом - 12 (дванадцять) з дати підписання Сторонами акту приймання-передачі Програмного продукту (п. 1.8 Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору ціна Договору (загальна вартість Договору) складає 197 500,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 3.1 Договору передбачено, що найменування, виробник Програмного продукту та країна походження, кількість примірників, ціна за одиницю та загальна вартість Програмного продукту, що поставляється згідно з умовами цього Договору, визначається у Специфікації (Додаток №1 до Договору).

У Додатку №1 до Договору (Специфікація) сторони погодили до поставки наступний програмний продукт: "Ліцензія на програмну продукцію «Adobe Creative Cloud for teams All Apps ALL Multiple Platforms Multi European Languages Team Licensing Subscription New 12 month» (виробник - Adobe, країна походження - США) у кількості 5 шт., загальною вартістю 197 500,00 грн.

Відповідно до п. 1.2 Додатку № 2 до Договору сторони погодили, що ліцензія на програмну продукцію Adobe Creative Cloud for teams All Apps ALL Multiple Platforms Multi European Languages Team Licensing Subscription New 12 month підтверджує правомірність використання програмного продукту Замовником та включає в себе:

- право використання комп`ютерних програм «Adobe Creative Cloud» протягом 12 місяців;

- доступ Замовника на офіційному веб-сайті виробника програмної продукції (компанії «Adobe Systems Inc.») до оновлень, змін, додатків, доповнень та/або розширення функціоналу комп`ютерних програм «Adobe Creative Cloud»;

- доступ Замовника до технічної підтримки від виробника (компанії «Adobe Systems Inc.») для комп`ютерних програм «Adobe Creative Cloud».

Права на отримання оновлень, змін, виправлень, додатків, доповнень та/або функціоналу комп`ютерних програм «Adobe Creative Cloud», що входять до складу програмної продукції, повинні надаватися на строк дії ліцензій на право використання відповідних комп`ютерних програм «Adobe Creative Cloud» (п. 1.3 Додатку №2 до Договору).

Термін надання ліцензій: протягом 14 календарних днів з дати підписання договору (п. 1.5 Додатку №2 до Договору).

Поставка Програмного продукту відбувається в електронному вигляді шляхом надсилання на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_2 (п. 1.7 Додатку №2 до Договору).

Контактною особою від Позивача у п. 16.10 Договору зазначений ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1

Програмний продукт передається Постачальником Покупцю в іменний кабінет (Admin Console) з правом керування кабінетом, що розміщується на веб-сайті Adobe в глобальній мережі Інтернет за адресою: https://adminconsole.adobe.com/, про що Покупець отримує електронний лист від Adobe на електронну адресу, вказану в Замовленні (п. 4.2 Договору).

Датою прийняття Покупцем Програмного продукту вважається дата підписання ним відповідного Акту приймання-передачі (п. 4.3 Договору).

Судом встановлено, що оскільки Договір було підписано 20.08.2025, то Постачальник зобов`язаний був поставити (надати) АТ «Укрнафта» Програмний продукт у строк до 03.09.2025.

Постачальник зобов`язується здійснити постачання якісного Програмного продукту. Сторони розуміють, що якість Програмного продукту - це можливість Покупця користуватися Програмним продуктом відповідно до його функціонального призначення (п. 3.2 Договору).

Відповідно до п. 16.9. Договору, зміни або розірвання цього Договору вчиняються шляхом укладання додаткових угод та набирають чинності з моменту укладання цих додаткових угод, окрім випадків, передбачених цим Договором.

Із урахуванням викладеного судом встановлено, що у відповідності до п. 4.2. Договору, відповідач повинен був передати позивачу програмний продукт в іменний кабінет (Admin Console) з правом керування кабінетом, що розміщується на веб-сайті Adobe в глобальній мережі Інтернет за адресою: https://adminconsole.adobe.com/, про що АТ «Укрнафта» мала отримати електронний лист від Adobe на електронну адресу, вказану в Замовленні, тобто на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач доводить, що відповідач свої зобов`язання щодо поставки якісного програмного продукту так і не здійснив.

Листом від 20.11.2025 № 01/01/13/10/28/02-02/01/19317 АТ «Укрнафта» звернулося до ТОВ «РОЯЛТЕК» із повідомленням про розірвання Договору.

У зв`язку із порушенням строків поставки Програмного продукту, на підставі п. 8.2. Договору, позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі 0,1% за кожен день прострочення поставки (період нарахування пені: з 04.09.2025 по 20.11.2025) та штраф у розмірі 15% (оскільки прострочення поставки складає більше ніж 60 календарних днів).

Відповідач доводить, що виконав умови Договору належним чином, однак із невеликим простроченням у 20 днів - 23.09.2025 ТОВ «Роялтек» здійснило підключення (активацію) програмного забезпечення, що є предметом Договору на надані електронні адреси користувачів АТ «Укрнафта». В свою чергу, АТ «Укрнафта» не виконало власного обов`язку щодо оплати за поставлену програмну продукцію та не надіслало відповідного акту виконаних робіт. Враховуючи період прострочення поставки, пеня за такий строк, що складає 20 днів становить 3 950,00 грн. (197500,00х20х0,1/100=3950,00).

Так, відповідач заявляє, що належними доказами активації програмного забезпечення на надані позивачем електронні адреси є: повідомлення на адресу користувачів про активацію програмного, надіслані останнім 23.09.2025; відповідь на звернення ТОВ «Роялтек» до правоволодільця програмного забезпечення щодо підключення користувачів Позивача в кількості 5 шт. з зазначенням електронних адрес останніх. Зазначені електронні листи від Adobe із повідомленням про активацію програмного продукту передбачені п. 4.2. Договору, такі листи надійшли користувачам 23.09.2025. Весь період часу із 23.09.2025 по23.12.2025 користувачі позивача (ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІНФОРМАЦІЯ_7) здійснювали користування програмним продуктом, із усім наявним функціональним забезпеченням від правоволодільця /Adobe/. Жодних повідомлень про неможливість користуватися програмним продуктом чи щодо поставки неналежної якості від позивача не надходило до того часу, як відповідачем було призупинено надання доступу до програмного продукту, що відбулося 23.12.2025, в зв`язку із невиконанням позивачем обов`язку щодо оплати за договором.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши доводи сторін, суд дійшов висновку, що відповідач не здійснив поставку Програмного продукту у спосіб передбачений п. 4.2 Договору та п. 1.7 Додатку №2 до Договору. Окрім цього, жодного акту приймання-передачі Програмного продукту між позивачем та відповідачем не підписано.

Судом встановлено, що електронним листом від 02.09.2025 зі скриньки ТОВ «Роялтек» ІНФОРМАЦІЯ_8 на скриньку ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 / було направлено лист-пропозицію щодо надання підключення програмного забезпечення «напряму на пошти».

03 вересня 2025 року листом від ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 / на ТОВ т«Роялтек» /ІНФОРМАЦІЯ_8/ надіслано повідомлення про незгоду із запропонованим варіантом, в зв`язку із чим, 04.09.2025 електронним листом з ІНФОРМАЦІЯ_8 на ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслано пропозицію щодо розірвання договору за взаємною згодою сторін.

16 вересня 2025 року від представника АТ «Укрнафта» Манко Дмитра надійшов електронний лист із повідомленням наступного змісту: «Враховуючи гостру виробничу потребу у товарі, АТ «Укрнафта» готова прийняти товар на електроні адреси. Прошу звернутись до ІНФОРМАЦІЯ_2.uа адресами електронних скриньок».

16 вересня 2025 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2.uа відправлено лист наступного змісту: «Доброго дня! відповідно до укладеного договору № 13/4092- МТР/25 від 20.08.2025 р., щодо поставки програмної продукції Adobe - прошу надати 5 (п`ять) електронних адрес (скриньок) для відправки на них ПЗ. Дякую».

22 вересня 2025 року електронним листом від ІНФОРМАЦІЯ_2.uа надано перелік електронних адрес у кількості 5 шт., а саме: ІНФОРМАЦІЯ_4,, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІНФОРМАЦІЯ_7.

23 вересня 2025 року ТОВ «Роялтек» здійснило підключення (активацію) пробної версії програмного забезпечення, що є предметом Договору на надані електронні адреси користувачів АТ «Укрнафта» - ІНФОРМАЦІЯ_4,, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Так, 23.09.2025 на вказані адреси електронної пошти надійшли повідомлення з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_9 із наступним змістом: «Ваш адміністратор у Veridje надав вам право на безкоштовну пробну версію Creative Cloud Pro», при цьому також у листах було наявне наступне застереження: «*Зверніть увагу: організація Veridje зареєструвалася на пробну версію Creative Cloud Pro для бізнесу та вказала вас користувачем цієї пробної версії. Створюючи обліковий запис Adobe у цій пробній версії, ви усвідомлюєте, що використовуєте обліковий запис, наданий в рамках пробної версії для бізнесу, і що всі ресурси, які ви створюєте під цим обліковим записом, належать вашій організації. Цей обліковий запис не можна використовувати для особистих потреб».

Суд враховує, що пробна версія програмного забезпечення - це тимчасова, обмежена у використанні версія програми, яка надається користувачу для ознайомлення перед придбанням повної ліцензії. Основні її ознаки це обмежений строк дії та обмежений функціонал. Пробна версія не підтверджує набуття повноцінних ліцензійних прав.

Із урахуванням викладеного, суд констатує, що відповідач не здійснив поставку програмного продукту у спосіб передбачений п. 4.2 Договору та п. 1.7 Додатку №2 до Договору у погоджений строк (до 03.09.2025). При цьому суд з`ясував, що сторони вели листування щодо зміни способу поставки (на електронні адреси користувачів), однак така зміна не була оформлена додатковою угодою. Доказів надання саме ліцензійного продукту строком на 12 місяців відповідач не надав.

Таким чином, суд дійшов висновку що підключення користувачів ІНФОРМАЦІЯ_4,, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІНФОРМАЦІЯ_7 не відповідає погодженому договором способу поставки. А надання пробної версії не є належним виконанням зобов`язання.

Жодних доказів поставки програмного продукту в електронному вигляді шляхом надсилання на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідачем не надано.

Доводи відповідача про належне виконання зобов`язання шляхом направлення програмного продукту на електронні адреси окремих користувачів є безпідставними, оскільки спосіб поставки є прямо визначений Договором. Відповідно до умов Договору, програмний продукт повинен бути переданий в іменний кабінет (Admin Console) з наданням прав адміністратора, із направленням повідомлення від правовласника на визначену електронну адресу покупця. Натомість направлення доступу на окремі електронні адреси користувачів не передбачене договором та саме по собі є іншим відмінним від належного способом виконання зобов`язання, позаяк зокрема не забезпечує передачу контролю над ліцензіями («Adobe Creative Cloud for teams All Apps ALL Multiple Platforms Multi European Languages Team Licensing Subscription New 12 month») покупцю.

Із урахуванням викладеного суд відхиляє доводи відповідача про належне виконання зобов`язання, оскільки поставка здійснена по перше не у передбачений договором спосіб, а по друге не того продукту, який обумовлений договором.

Посилання відповідача на прострочення кредитора суд оцінює критично, оскільки це не звільняє від обов`язку виконати поставку належним чином. Натомість матеріалами справи не підтверджується належної поставки програмного продукту, а відтак відсутні підстави стверджувати, що настав строк оплати. Фактичне користування позивачем пробною версією продукту не підтверджує належну передачу ліцензії.

Суд враховує, що навіть якщо сторони обговорювали альтернативний спосіб поставки у листуванні, це не змінює умов договору та не створює для відповідача права виконувати зобов`язання в інший спосіб.

Відповідно до договору датою передачі програмного продукту є дата підписання акту. Без підписаного акту зобов`язання не вважається виконаним.

З огляду на вищенаведене, твердження відповідача про те, що нібито позивач у період з 23.09.2025 по 23.12.2025 здійснював користування програмним продуктом - не підтверджується матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства суд при ухваленні рішення враховує наступне.

Як вбачається, спірні правовідносини виникли на підставі договору, котрий за своєю правовою природою є договором поставки.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про поставку та купівлю-продаж.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Також у ст. 664 ЦК України визначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Судом встановлено, що сторони обумовили між собою та зафіксували у п. 1.5 Додатку 2 до Договору, що термін надання ліцензій протягом 14-ти днів з дати підписання договору. Тобто сторони самостійно визначили строк виконання постачальником обов`язку з передачі товару.

Оскільки Договір було підписано 20.08.2025, то Постачальник зобов`язаний був поставити (надати) АТ «Укрнафта» програмний продукт у строк до 03.09.2025.

З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав свого обов`язку з поставки програмного продукту у строк та у спосіб, визначений умовами Договору. Матеріалами справи підтверджується, що у строк до 03.09.2025 відповідач не передав позивачу програмний продукт ані шляхом надання доступу до іменного кабінету (Admin Console), ані шляхом направлення відповідного повідомлення від правовласника на погоджену електронну адресу позивача. Крім того, як встановлено судом, фактично відповідачем було надано доступ до пробної версії програмного забезпечення, що не є тотожним передачі ліцензійного продукту, передбаченого умовами Договору, а відтак не свідчить про належне виконання зобов`язання.

Отже, прострочення відповідач настало із 04.09.2025.

Відповідно до частини 1 статті 255 Цивільного кодексу України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Відповідно ст.ст. 610-611 ЦК України, невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Суд установив, що товару не було поставлено позивачу.

Відповідно до п. 8.2. Договору сторони погодили, що у разі прострочення Постачальником виконання зобов`язань з поставки Програмного продукту, Покупець має право нарахувати Постачальнику:

- за весь період прострочення поставки Програмного продукту - пеню в розмірі 0,1 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Програмного продукту за кожен день прострочення;

- за прострочення від 30 днів - штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Програмного продукту;

- за прострочення від 60 днів і більше - штраф у розмірі 15% від вартості не поставленого або несвоєчасно поставленого Програмного продукту, які Постачальник зобов`язаний сплатити. Ненадання супровідних документів, передбачених Технічною специфікацією, в строк, передбачений умовами цього Договору, є порушенням строків поставки Програмного продукту.

Нарахування пені за прострочення поставки програмного продукту припиняється через шість місяців від дня, завершення строку поставки програмного продукту відповідно до умов цього Договору.

Суд встановив, що прострочення поставки товару з боку постачальника є негрошовим зобов`язанням.

Оскільки дія Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» поширюється на договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, то цей Закон не може бути застосований до спірних правовідносин щодо неналежного виконання негрошового зобов`язання, а саме - порушення строку поставки товару. Подібні висновки щодо застосування Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» викладені у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 922/3548/19 та від 14.12.2021 у справі № 910/7841/20.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 03.03.2020 у справі №922/2220/19, чинним законодавством обмежень щодо розміру стягнення неустойки (пені) за порушення стороною негрошового зобов`язання не встановлено.

Застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу є можливим, оскільки суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечити виконання господарських зобов`язань встановленням договірної санкції за невиконання або неналежне виконання таких зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання. Подібні висновки викладені у постановах Верховного суду від 25.06.2018 у справі №912/2483/18, від 23.04.2019 у справі №904/3565/18, від 29.05.2018 у справі №910/23003/16, від 19.09.2019 №904/5770/18.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені та штрафу в межах заявленого позивачем періоду, судом встановлено, що останній є арифметично вірним:

- 15 405 грн 00 коп. пені за період із 04.09.2025 по 20.11.2025;

- штрафу у розмірі 29 625 грн 00 коп.

В той же час у відзиві відповідач вчинив заяву про зменшення неустойки до 1 000 грн 00 коп.

Позивач у відповіді на відзив заперечив проти вимоги відповідача про зменшення розміру неустойки.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із характером допущеного порушення та його наслідками для позивача.

Із матеріалів справи не вбачається, що прострочення відповідачем поставки товару призвело до завдання позивачу збитків його діяльності.

У зв`язку з цим, суд вважає за можливе зменшити розмір штрафних санкцій на 20 %, з огляду на те, що допущене відповідачем порушення не спричинило доведених збитків для позивача; відповідач вчиняв дії, спрямовані на виконання зобов`язання, хоча й не у спосіб, передбачений договором, а позивач користувався пробною версією програмного продукту.

У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Означене правило міститься в ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 зазначено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19 також зазначено, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 ЦК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

При цьому, суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 зазначено, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

В питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі № 910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22).

Суд зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин.

Висновки за результатами розгляду спору.

Підсумовуючи викладене, суд виснує, що дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи позивача та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановлено порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача та відповідно про доведеність і обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на загальну суму 45030,00 грн, з яких 15405,00 грн - пеня та 29625,00 грн - штраф.

Згідно п.1 ч.5 ст.238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначається, зокрема, висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог.

В той же час оскільки позовні вимоги про стягнення пені та штрафу за своєю суттю є позовними вимогами про стягнення неустойки, в той же час суд дійшов висновку про зменшення неустойки від 45 030,00 грн на 20 %, відтак суд задовольняє позов частково та ухвалює стягнути з відповідача на користь позивача 12 324 грн 00 коп. пені, 23 700 грн 00 коп штрафу .

У решті позовних вимог в частині стягнення пені у сумі 3 081,00 грн та штрафу у розмірі 5 925,00 грн суд відмовляє.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 та п.1 ч.4 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір сплаченого судового збору згідно з заявленою позивачем ціни позову поданого через електронний суд (із застосуванням коефіцієнту 0,8) 2 662 грн 40 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 881УГ26 від 06.01.2026.

З огляду на те, що позов визнано обґрунтованим судом, проте суд дійшов висновку про зменшення розміру неустойки (пені та штрафу) на 20 %, судові витрати у справі по сплаті судового збору у розмірі 2 662 грн 40 коп., що сплачені позивачем покладаються на відповідача у справі в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 231, 233, 238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов Акціонерного товариства "УКРНАФТА" до Товариство з обмеженою відповідальністю «РОЯЛТЕК» про стягнення 45 030 грн 00 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «РОЯЛТЕК» (33023, місто Рівне, вул. Крушельницької Соломії, будинок 77А, офіс 407; ) на користь Акціонерного товариства "УКРНАФТА" (04053, місто Київ, провулок Несторівський, будинок 3-5; ) 12 324 (дванадцять тисяч триста двадцять чотири) грн 00 коп. пені, 23 700 (двадцять три тисячі сімсот) грн 00 коп штрафу та 2 662 (дві тисячі шістдесят дві) грн 40 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. У решті позовних вимог в частині стягнення пені у сумі 3 081,00 грн та штрафу у розмірі 5 925,00 грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку визначеному ст. 257 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано суддею "24" березня 2026 року.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя І.О.Пашкевич