ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2026 р. Справа№ 927/231/25(750/9526/23)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Пантелієнка В.О.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання Сороки П.М.

представники учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засідання від 18.03.2026 не з`явились,

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.09.2025

у справі №927/231/25 (750/9526/23) (суддя Сидоренко А.С.)

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кроп-Інкріс",

Товариства з обмеженою відповідальністю "Цензур",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - розпорядник майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Цензур": арбітражний керуючий Пода Вячеслав Володимирович

про визнання договору недійсним

в межах справи №927/231/25

за заявою ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цензур"

про відкриття провадження у справі про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 22.09.2025 у справі №927/231/25 (750/9526/23) позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кроп-Інкріс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Цензур" про визнання недійсним договору залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: "рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.09.2025 по справі № 927/231/25(750/9526/23) - скасувати; прийняти нове рішення у справі, яким позов задовольнити у повному обсязі; провести розподіл судових витрат відповідно до положень ЦПК України".

До апеляційної скарги додано клопотання про поновлення строку, в якому скаржник просить поновити ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк для апеляційного оскарження рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.09.2025 по справі №927/231/25(750/9526/23), визнавши поважними причини пропуску звернення до суду.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2025 вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Доманська М.Л.; судді: Козир Т.П. та Пантелієнко В.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 витребувано у Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №927/231/25 (750/9526/23) за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кроп-Інкріс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Цензур" про визнання договору недійсним; відкладено розгляд питання про поновлення чи відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження; відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.09.2025 у справі №927/231/25 (750/9526/23) до надходження матеріалів справи №927/231/25 (750/9526/23) до Північного апеляційного господарського суду.

21.11.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №927/231/25 (750/9526/23) у 2-х томах.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.09.2025 у справі №927/231/25 (750/9526/23) - залишено без руху; роз`яснено скаржнику, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали скаржник має право усунути недоліки апеляційної скарги, а саме, подати до Північного апеляційного господарського суду обґрунтоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з доказами на підтвердження доводів щодо підстав поновлення цього строку у справі №927/231/25 (750/9526/23) та докази доплати судового збору у встановленому порядку та розмірі (4026,00 грн).

12.12.2025 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшла заява-клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.09.2025 у справі №927/231/25 (750/9526/23) та квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки від 09.12.2025 № на суму 4026,00 грн, як доказ сплати судового збору. У своєму клопотанні про поновлення строку скаржник зазначає, що перебуває в селі Клюси, Сновського району, Чернігівської області знаходиться, яке поруч з кордоном із росією та перебуває під постійними обстрілами, через що в селі відсутній мобільний зв`язок та стабільне електропостачання. Скаржник зазначає, що через відсутність мобільного зв`язку відсутній мобільний Інтернет. Графіки вимкнення електропостачання не стабільні, оскільки відбуваються постійні обстріли, що руйнує інфраструктуру. Зазначає, що звичайним поштовим листом оскаржуване рішення йому не направлялось.

17.12.2025 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшов супровідний лист, до якого долучено довідку від 12.12.2025 №15-17/369, видану Гірським Старостинським округом Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.09.2025 у справі №927/231/25 (750/9526/23) задоволено; поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.09.2025 у справі №927/231/25 (750/9526/23); відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.09.2025 у справі №927/231/25 (750/9526/23); розгляд апеляційної скарги призначено на 18.03.2026; запропоновано учасникам справи у відповідності до статті 263 Господарського процесуального кодексу України надати відзиви на апеляційну скаргу із доказами надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи протягом десяти днів, з дня отримання даної ухвали, але не пізніше 25.02.2026; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, клопотань, пояснень в письмовій формі із доказами надсилання (надання) копій цих документів іншим учасникам справи протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 04.03.2026.

У зв`язку з перебуванням судді Козир Т.П. 18.03.2026 у відпустці, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2026, сформовано новий склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі №927/231/25 (750/9526/23) у наступному складі: головуючий суддя - Доманська М.Л., судді: Пантелієнко В.О., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2026 прийнято апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.09.2025 у справі №927/231/25 (750/9526/23) до свого провадження у новому складі суду.

17.03.2026 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без його участі.

У судове засідання 18.03.2026 представники учасників справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів вирішила за можливе задовольнити заяву ОСОБА_1 про розгляд апеляційної скарги без участі скаржника та здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників учасників справи, які не з`явились у судове засідання, з огляду на наступне.

За положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Наведена правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.03.2024 у справі № 916/1577/19, від 09.04.2024 у справі № 873/225/23.

Згідно із ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржник зазначає, що оспорюваний договір підписаний не ОСОБА_1 , а іншою особою, що свідчить про відсутність волевиявлення ОСОБА_1 на укладення вказаного договору, що є безумовною підставою для визначення його недійсним у судовому порядку. Вищевказані обставини, як зазначає апелянт, підтверджуються висновком судово-початкової експертизи від 21.06.2022 № 3485/3486/21-24, який є належним доказом, оскільки експертиза проведена з дотриманням вимог Закону України «Про судову експертизу» та на підставі нормативно правових актів, які регулюють дані правовідносини. Апелянт просить суд врахувати, що ОСОБА_1 заперечував факт укладення спірного договору у справі № 927/1103/20, тому стороною Відповідачів у справі №927/1103/20 було заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, проте, суд безпідставно протокольною ухвалою відмовив у призначенні почеркознавчої експертизи, у зв`язку з цим ТОВ "Цензур" звернулось з вимогою про визнання недійсним спірного договору у справі № 927/335/21. Апелянт зазначає, що у справі № 927/335/21 за клопотанням позивача призначено судову почеркознавчу експертизу документу, проведення якої доручено Чернігівському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, на на розгляд експертизи поставлено, крім іншого, наступне питання: чи виконані підписи від імені директора ТОВ "Цензур" ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_1 саме ОСОБА_1 в договорі поруки від 02.03.2020 № 00263-ЧН. За результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи складено висновок експерта від 21.06.2022 №3485/3486/21-24, згідно з яким підпис в договорі поруки від 02.03.2020 № 00263-ЧН виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази у справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.09.2025 у справі №927/231/25 (750/9526/23) слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 10.04.2025 у справі № 927/231/25 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Цензур"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника; розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Поду В.В.

28.06.2023 до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшла позовна заява від ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кроп-Інкріс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Цензур" про визнання недійсним договору, поруки від 02.03.2020 № 00263-ЧН.

Звертаючись з даним позовом ОСОБА_1 посилається на Висновок експерта від 21.06.2022 № 3485/3486/21-24 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи у справі № 927/335/21, згідно з яким під час експертного дослідження було встановлено, що підпис у спірному правочині виконаний не ОСОБА_1 .

На думку позивача, даний факт свідчить про те, що він не мав наміру вчиняти спірний правочин, а тому існують підстави для визнання його недійсним.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.08.2023 передано справу № 750/9526/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цензур", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кроп-Інкріс" про визнання недійсним договору поруки на розгляд до Роменського міськрайонного суду Сумської області.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22.09.2023 постановлено прийняти до свого провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цензур", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кроп-Інкріс" про визнання недійсним договору поруки.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05.09.2024 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цензур", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кроп-Інкріс" про визнання недійсним договору поруки відмовлено.

Постановою Сумського апеляційного суду від 12.06.2025 рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05.09.2024 скасовано; провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цензур", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кроп-Інкріс" про визнання недійсним договору поруки закрито.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 25.06.2025 передано справу № 750/9526/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цензур", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кроп-Інкріс" про визнання недійсним договору поруки до Господарського суду Чернігівської області.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 23.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 927/231/25 (750/9526/23); зазначено, що розгляд позовної заяви буде здійснюватись в межах справи № 927/231/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Цензур" за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами; залучено арбітражного керуючого Поду Вячеслава Володимировича до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Цензур".

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 22.09.2025 у справі №927/231/25 (750/9526/23) позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кроп-Інкріс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Цензур" про визнання недійсним договору залишено без задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Господарського суду Чернігівської області від 26.08.2021 у справі № 927/1103/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2022, ухвалено: позов задовольнити повністю; стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Цензур" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кроп-Інкріс" 517 173,32 грн основної заборгованості, 103434,66 грн штрафу, 58511,04 грн - 28% річних від суми простроченої заборгованості, 25091,10 грн пені, 73645,12 грн заборгованості за відсотками за користування товарним кредитом, 30649,71 грн втрат від курсових коливань; стягнути солідарно з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кроп-Інкріс" 517 173,32 грн основної заборгованості, 103434,66 грн штрафу, 58511,04 грн - 28% річних від суми простроченої заборгованості, 25 091,10 грн пені, 73645,12 грн заборгованості за відсотками за користування товарним кредитом, 30649,71 грн втрат від курсових коливань; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Цензур" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кроп-Інкріс" 6 063,78 грн. судового збору. стягнути з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кроп-Інкріс" 6 063,68 грн. судового збору.

Під час вирішення спору в межах справи № 927/1103/20 було встановлено, що "02.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кроп-Інкріс" (далі - ТОВ "Кроп-Інкріс" як Постачальником (позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Цензур" як Покупцем (відповідач у справі) укладено Договір поставки № 00263-ЧН на умовах товарного кредиту (далі - Договір). На умовах якого в строки, визначені Договором, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар і оплатити його ціну, сплативши за нього визначену Договором грошову суму, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом в сумі, визначеній відповідно до умов Договору (п. 1.1. Договору).

Згідно додатку №КІ000000423 від 17.03.2020 та коригування № КІ000000035 від 25.03.2020 до Договору та видаткових накладних № 945 від 30.03.2020 на суму 178 807,15 грн, № 988 від 31.03.2020 на суму 38 965,68 грн, № 974 від 31.03.2020 на суму 16 322,64 грн, № 1024 від 03.04.2020 на суму 140 845,64 грн, № 1421 від 29.04.2020 на суму 9 635,64 грн було поставлено Товар на суму 384 576,76 грн з встановленням наступних строків оплати: передплата 76 915,35 грн до 18.03.2020, кредит в розмірі 307 661,41 грн до 15.10.2020.

Позивачем враховано здійснення передплати у розмірі 76 915,33 грн, сплачені платіжними дорученнями № 34 від 19.03.2020 на суму 15 383,07 грн, № 36 від 20.03.2020 на суму 61 532,26 грн. Сума заборгованості за вказаним додатком відповідно до відомостей позивача складає 307 661,42 грн.

Згідно додатку №КІ від 17.03.2020 та коригування № К від 26.03.2020 до Договору, видаткової накладної № 956 від 18.05.2020, було поставлено відповідачу Товар на суму 37 250,39 грн з графіком оплати: передплата у розмірі 7 527,60 грн до 18.03.2020 кредит у розмірі 29 722,79 грн до 15.10.2020.

Покупцем здійснено передплату у розмірі 7 527,60 грн платіжними дорученнями № 35 від 19.03.2020 у сумі 1 505,52 грн, № 37 від 20.03.2020 на суму 6 022,08 грн. Заборгованість з основного боргу по даному додатку становить 29 722,79 грн.

Згідно додатку №КІ000001130 від 08.05.2020 до Договору, видаткової накладної № 1647 від 18.05.2020 на суму 120 556,80 грн позивачем, було поставлено відповідачу Товар на суму 120 556,80 грн з графіком оплати: передплата 44 003,23 грн до 08.05.2020, кредит - 76 553,57 грн до 01.10.2020.

Відповідачем здійснено передплату у розмірі 44 074,37 грн платіжним дорученням № 20 від 13.03.2020 у сумі 44 074,37 грн та листа вих.№ 07 від 16.06.2020. Сума заборгованості за додатком складає 76 482,43 грн.

Відповідно до додатку №КІ000001397 від 01.06.2020 до Договору та видаткової накладної № 1820 від 01.06.2020 відповідачем отримано Товар на суму 58 705,32 грн з умовою здійснити оплату згідно графіку: передплата 11 741,06 грн до 01.06.2020, кредит - 46 964,26 грн до 15.10.2020 Покупцем оплату за вказаним додатком не здійснено. Заборгованість за отриманий товар - 58 705,32 грн.

Згідно додатку №КІ000001455 від 05.06.2020 до Договору поставлено Товар на суму 16 110,00 грн. з графіком оплати: передплата 3 222,00 грн. до 05.06.2020, кредит - 12 888,00 грн. до 15.10.2020. Доказів здійснення оплат по додатку суду не надано, заборгованість по додатку становить 16 110,00 грн.

За умовами додатку №КІ000001455 від 16.06.2020 до Договору та видаткової накладної № 1976 від 16.06.2020 поставлено Товар на суму 2 719,56 грн (передплата 543,91грн до 16.06.2020 року, кредит - 2 175,65 грн до 15.10.2020). Доказів оплати не надано.

Відповідно до додатку №КІ000001663 від 18.06.2020 до Договору та видаткової накладної № 2034 від 19.06.2020 поставлено відповідачу Товар на суму 2 462,04 грн із терміном здійснити 100 % оплату до 15.10.2020.

Згідно додатку №КІ000001745 від 24.06.2020 до Договору та видаткової накладної № 2126 від 25.06.2020 поставлено відповідачу Товар на суму 14 898,24 грн. з обов`язком здійснити 100% оплату до 01.07.2020.

За умовами додатку №КІ000001744 від 24.06.2020 до Договору та видаткової накладної № 2125 від 25.06.2020 (8 411,52 грн.), було поставлено Товар на суму 8 411,52 грн з обов`язком здійснити 100 % оплату до 01.07.2020.

… позивач стверджує, що загальна сума основної заборгованості Відповідача-1 за всіма додатками становить 517 173,32 грн і підлягає стягненню на користь позивача.

Відповідачі у справі заперечують підписання Договору, додатків до нього, як і договору поруки ОСОБА_1 , як директором ТОВ "Цензур", так і поручителем; позивачем на думку відповідачів не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту поставки Товару, наполягають, що така поставка взагалі не здійснювалась, а товаро-розпорядчі документи підписано сторонньою особою.

… сукупність наданих доказів дає обґрунтовані підстави вважати, що поставка позивачем відповідачу-1 товару скоріше була (мала місце), аніж не була, тобто з точки зору процесуальної вірогідності доказів виконання договору належним чином позивачем доведено, …

02.03.2020 між ТОВ "Кроп-Інкріс" - як Кредитором, з однієї сторони, ТОВ "Цензур" - як Боржником, з другої сторони та ОСОБА_1 - як Поручителем, з третьої сторони, укладено Договір поруки № 00263-ЧН на умовах якого Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати по всім зобов`язанням Боржника, що виникли з договору поставки на умовах товарного кредиту №00263- ЧН від 02.03.2020 року (Основний договір), укладеним між Кредитором (який в Основному договорі є Постачальником) та Боржником (який в Основному договорі є Покупцем) (п. 1.1. Договору поруки т.1. а.с.54)

Відповідно до п. 5.1. Договору поруки у разі невиконання Боржником зобов`язання за Основним договором Кредитор має право звернутися з вимогою про виконання такого зобов`язання до Поручителя.

Пунктом 4.1. Договору поруки сторони погодили у разі порушення Боржником зобов`язання за Основним Договором Поручитель зобов`язується солідарно виконувати за Боржника зобов`язання останнього у 5-денний термін з дня отримання вимоги від Кредитора.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (п.2.1. Договору поруки).

Пунктом 7.1. Договору поруки сторони погодили, що строк дії такого договору збігається із строком дії Основного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (ст. 553 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

ТОВ "Кроп-Інкріс" направлено на адресу поручителя - гр. ОСОБА_1 вимогу кредитора вих. № 605 від 03.11.2020, направлення вимоги підтверджується наданим позивачем описом вкладення в цінний лис від 03.11.2020. Відповіді на направлену вимогу матеріали справи не містять.

Суд встановив, що позивач свої зобов`язання за Договором поставки № 00263-ЧН від 02.03.2020 на умовах товарного кредиту відповідач-1 не виконав, а тому відповідно до Договору поруки № 00263-ЧН з Товариства з обмеженою відповідальністю "Цензур" та ОСОБА_1 з відповідача 1 та 2 солідарно підлягає стягненню 517 173,32 грн основної заборгованості, 103 434,66 грн штрафу, 58 511,04 грн - 28% річних від суми простроченої заборгованості, 25 091,10 грн пені, 73 645,12 грн заборгованості за відсотками за користування товарним кредитом, 30 649,71 грн втрат від курсових коливань.

Отже, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОП-ІНКРІС" підлягають задоволенню судом в повному обсязі."

Як вірно зауважено судом першої інстанції, під час вирішення спору в межах справи № 927/1103/20 був встановлений факт укладення 02.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кроп-Інкріс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Цензур" Договору поставки №00263-ЧН на умовах товарного кредиту та вчинення останніми дій, спрямованих на його виконання, а також факт укладення 02.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кроп-Інкріс", Товариством з обмеженою відповідальністю "Цензур" та ОСОБА_1 Договору поруки № 00263-ЧН.

За правилами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 01.09.2022 у справі № 927/335/21 відмовлено повністю у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Цензур" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кроп-Інкріс" та ОСОБА_1 про визнання недійсними Договору поставки від 02.03.2020 №00263-ЧН та додатків до нього: від 17.03.2020 № КІ000000423, коригування від 25.03.2020 № КІ000000035; від 17.03.2020 № К, коригування від 26.03.2020 № КІ000000036; від 08.05.2020 № КІ000001130; від 01.06.2020 № КІ000001397; від 05.06.2020 № КІ000001455; від 16.06.2020 № КІ000001455; від 18.06.2020 № КІ000001663; від 24.06.2020 № КІ000001745; від 24.06.2020 № КІ000001744, а також Договору поруки від 02.03.2020 № 00263-ЧН.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання недійсним Договору поруки від 02.03.2020 № 00263-ЧН, суд виходив з того, що "Згідно частини другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок про те, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

У постанові Верховного Суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок про те, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним".

Відповідно до частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

У частинах першій, другій статті 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Тобто, правовим наслідком недодержання письмової форми правочину про забезпечення виконання зобов`язання є його нікчемність.

Судом встановлено, що підпис у Договорі поруки № 00263-ЧН від 02.03.2020 виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою, що підтверджується висновком експерта № 3485/3486/21-24 від 21.06.2022 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи у справі № 927/335/21.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) зроблено висновок про те, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в частині визнання недійсним Договору поруки № 00263-ЧН від 02.03.2020 з підстав необґрунтованості позовних вимог, у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту права, оскільки даний Договір поруки є недійсним у силу закону (нікчемним), і не підлягає визнанню недійсним у судовому порядку."

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2023 рішення Господарського суду Чернігівської області від 01.09.2022 у справі № 927/335/21 постановлено змінити в частині висновків щодо договору поруки № 00263-ЧН від 02.03.2020, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови; резолютивну частину рішення Господарського суду Чернігівської області від 01.09.2022 у справі № 927/335/21 залишити без змін.

Вищевказана постанова Північного апеляційного господарського суду мотивована тим, що договір поруки №00263-ЧН від 02.03.2020 вчинений у письмовій формі, що не є підставою згідно з ч. 2 ст. 547 ЦК України вважати його нікчемним, позивачем в межах даної справи не наводилось доводів щодо нікчемності договору поруки від 02.03.2020 №00263-ЧН, тоді як ч. 2 ст. 237 ГПК України передбачає, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог. А тому, судом першої інстанції помилково застосовано до договору поруки від 02.03.2020 №00263-ЧН ч .2 ст. 547 ЦК України та зроблено невірний висновок про його нікчемність в силу закону. Колегія суддів відзначила, що після звернення відповідача 1 з позовом у справі № 927/1103/20 про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Цензур" та ОСОБА_1 заборгованості за договором поставки від 02.03.20 №00263-ЧН і договором поруки та вирішення цього спору позивач не може окремо ініціювати спір про визнання договору поставки та договору поруки недійсним. Такий окремий позов не є належною формою (способом) захисту, а тому його не можна задовольнити. Наявність у позивача відповідного боргу чи брак такого, як і відсутність підстав для нарахування заборгованості, був предметом доказування у спорі про стягнення коштів. Оскільки відповідач 1 ініціював вирішення такого спору, позивач міг ефективно захистити своє право саме під час розгляду справи № 927/1103/20, заперечуючи проти позову з тих підстав, що він не підписував та не укладав договір оренди. Проте, в справі № 927/1103/20 позивач не надав належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження обставин щодо неукладення зазначеного договору, про що наголосили суди першої та апеляційної інстанцій у мотивувальних частинах судових рішень за наслідками розгляду спору про солідарне стягнення заборгованості за договором поставки та договором поруки, які оспорюються позивачем у справі, що переглядається. А тому, оскільки в спорі про солідарне стягнення заборгованості позивач не довів того, що він не підписував договір поставки і договір поруки та не виконував його, колегія суддів дійшла до висновку, що обраний позивачем такий спосіб захисту, як визнання недійсним неукладеного (непідписаного) договору в окремому спорі, ініційованому після набрання чинності судовим рішенням про стягнення солідарно заборгованості за договором поставки та договором поруки, є неефективним, суперечить принципам процесуальної економії та юридичної визначеності.

З матеріалів справи вбачається, що в межах справи № 927/335/21 ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 09.06.2021, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2021, постановлено: призначити у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити Чернігівському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз; на вирішення експерта поставити наступне питання: чи виконаний підпис від імені директора ТОВ "Цензур" ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_1 саме ОСОБА_1 , зокрема в Договорі поруки № 00263-ЧН від 02.03.2020?

З Висновку від 21.06.2022 № 3485/3486/21-24 експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи у справі № 927/335/21 вбачається, що досліджуваний підпис в Договорі поруки № 00263-ЧН від 02.03.2020 виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Як вже було вказано вище, в обґрунтування даного позову позивач посилається саме на зазначений висновок експерта та вважає, що існують усі підстави для задоволення позовних вимог та визнання недійсним Договору поруки від 02.03.2020 № 00263-ЧН.

Згідно зі ст.ст. 11, 15, 16 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання правочину недійсним.

За правилами ст 202, 203, 207, 215 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 241 Цивільного кодексу України передбачає, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Суд зазначає, що у разі непідписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановленні, що нею не вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним у зв`язку з його невідповідністю до вимог ч.ч. 3, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Визнання договору недійсним згідно зі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України у зв`язку з підписанням договору особою, яка не має на це повноважень, та відсутністю волевиявлення власника, можливе лише у тому випадку, якщо відповідна особа у подальшому не схвалила такого правочину.

Настання передбачених статтею 241 ЦК України наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів та ін.) (постанови Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/11079/17, від 02.04.2019 у справі № 904/2178/18, від 19.06.2019 у справі № 904/9795/16, від 01.10.2019 у справі № 910/8287/18, від 24.02.2021 у справі № 926/2308/19).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України).

З огляду на вказані приписи не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Як вже було вказано вище під час вирішення спору і межах справи № 927/1103/20 був встановлений факт вчинення сторонами дій, спрямованих на виконання Договору поставки № 00263-ЧН на умовах товарного кредиту, що підтверджувалося відповідними доказами (договір на перевезення вантажів № 12112019 від 11.11.2019, укладеним між ТОВ "Кроп-Інкріс" та ФОП Теслюком А.В., видаткові накладні, товарно-транспортні накладні на переміщення товарів, рахунками на оплату, податкові декларації та квитанції про їх реєстрацію в єдиному реєстрі податкових накладних, платіжні доручення, згідно яких покупцем (ТОВ "Цензур") проводились часткові розрахунки з постачальником (ТОВ "Кроп-Інкріс")); як наслідок - задовольняючи позов, суд дійшов висновку про існування між сторонами відносин, спрямованих на виконання Договору поставки № 00263-ЧН на умовах товарного кредиту, тобто останній є реальним та дійсним.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором поставки № 00263-ЧН на умовах товарного кредиту був укладений спірний Договір поруки від 02.03.2020 № 00263-ЧН.

У постанові від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.

Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.

Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема, про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.

Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Отже, ухвалення судом рішення в справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості.

Також Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення ЄСПЛ від 09.11.2004 у справі "Світлана Науменко проти України" (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, §53).

У постанові від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала про те, що згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див., наприклад, постанови від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 50), від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (пункт 94), від 20.10.2021 у справі № 9901/554/19 (пункт 19), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Тому ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права треба оцінювати, виходячи з обставин справи, залежно від того, чи зумовить задоволення такої вимоги дійсний захист інтересу позивача (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 71)).

Враховуючи наведені вище обставини, з огляду на відповідні висновки Верховного Суду, суд першої інстанції вірно зазначив, що після звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Кроп-Інкріс" з позовом про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Цензур" та ОСОБА_1 заборгованості за Договором поставки № 00263-ЧН на умовах товарного кредиту від 02.03.2020 і Договором поруки від 02.03.2020 № 00263-ЧН та вирішення цього спору (справа № 927/1103/20) позивач не може окремо ініціювати спір про визнання договору поставки та договору поруки недійсним; такий окремий позов не є належною формою (способом) захисту, а тому відсутні підстави для його задоволення.

Наявність у позивача відповідного боргу чи брак такого, як і відсутність підстав для нарахування заборгованості, був предметом доказування у спорі про стягнення коштів; оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Кроп-Інкріс" ініціювало вирішення такого спору, позивач міг ефективно захистити своє право саме під час розгляду справи № 927/1103/20, заперечуючи проти позову з тих підстав, що він не підписував та не укладав договір поруки, та доводячи це належними доказами у справі.

Однак зі змісту ухваленого у справі № 927/1103/20 рішення (як і відповідної постанови суду апеляційної інстанції) вбачається, що позивач не надав належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження обставин щодо неукладення, недійсності спірного правочину.

Оскільки в спорі про солідарне стягнення заборгованості позивач не довів того, що він не підписував договір поставки і договір поруки та не виконував його, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обраний позивачем спосіб захисту, такий як визнання недійсним неукладеного (непідписаного) договору в окремому спорі, ініційованому після набрання чинності судовим рішенням про стягнення солідарно заборгованості за договором поставки та договору поруки, є неефективним, суперечить принципам процесуальної економії та юридичної визначеності, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) та від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц (провадження № 14-143цс20).

До того ж, слід взяти до уваги обставини, встановлені у постанові Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2023 у справі № 927/335/21.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову.

Доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростували правомірність оскаржуваного судового рішення, норм чинного законодавства, якими обґрунтовано рішення суду першої інстанції, а тому колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду та доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, надав оцінку поданим сторонами доказам, вірно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

Оцінюючи оскаржуване рішення суду першої інстанції через призму застосування принципів оцінки доказів та аргументації своїх висновків, викладених в Рішенні ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", судова колегія зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі); суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент; межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення; питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (пункти 21, 23 Рішення).

Отже, доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують правомірність застосування норм чинного законодавства, якими обґрунтоване оскаржуване рішення суду першої інстанції, а тому колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду та доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення Чернігівської області від 22.09.2025 у справі №927/231/25 (750/9526/23) - без змін.

У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 283, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.09.2025 у справі №927/231/25 (750/9526/23) залишити без змін.

Матеріали справи № 927/231/25 (750/9526/23) повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строк оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст складено 24.03.2026

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді В.О. Пантелієнко

О.М. Остапенко