ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/12374/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Зуєва В.А., Міщенка І.С.,

секретар судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Товариства з обмеженою відповідальністю

«Карлтон Трейдінг Україна» - Кухарука В.О., Перемежка О.А.,

Фонду державного майна України - Руденко К.М.,

Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю

«Надія» - Слуцької Н.С.,

Державного підприємства «Готель «Козацький» - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлтон Трейдінг Україна»

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2025 (у складі колегії суддів: Кравчук Г.А. (головуючий), Коробенко Г.П., Хрипун О.О.)

у справі № 910/12374/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлтон Трейдінг Україна»

до Фонду державного майна України, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія»,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Державного підприємства «Готель «Козацький»,

про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності правочину, визнання переважного права та витребування частки з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Карлтон Трейдінг Україна» (далі - ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна») звернулося до суду з позовом до Фонду державного майна України (далі - ФДМУ), Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» (далі - СТОВ «Надія»), у якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просило суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу Державного підприємства «Готель «Козацький» (далі - ДП «Готель «Козацький») від 13.08.2024 № 124, який було укладено між ФДМУ та СТОВ «Надія»;

- застосувати наслідки недійсності договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу ДП «Готель «Козацький» від 13.08.2024 № 124, який було укладено між ФДМУ та СТОВ «Надія», шляхом повернення його сторін у попереднє становище;

- визнати за ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» переважне право на викуп частки у простому товаристві за договором про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора (без створення нової юридичної особи) від 03.10.2000, що перебуває у складі єдиного майнового комплексу ДП «Готель «Козацький»;

- витребувати від СТОВ «Надія» на користь ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» частку у розмірі 39,28 %, що у дробовому вираженні складає 3928/10000, в об`єкті спільної діяльності, який знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Михайлівська, будинок 1/3 (реєстраційний номер: 000, загальна площа (кв. м): 9513).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачу на підставі договору про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора (без створення нової юридичної особи) від 03.10.2000 належить частка (пай) у розмірі 39,28 % в об`єкті спільної діяльності, який знаходиться за адресою: Україна, місто Київ, вулиця Михайлівська, 1/3 (реєстраційний номер: 000, загальна площа (кв. м): 9513), що також підтверджується остаточним арбітражним рішенням Арбітражного інституту Торгової палати міста Стокгольма від 30.09.2011 (у редакції 20.10.2011, із змінами, внесеними Постановою № 3 від 20.10.2011) у справі № V 001/2011, яке було визнано на території України ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 08.05.2014 у справі №761/7764/14-ц, та надано дозвіл на примусове виконання цього рішення іноземного суду.

Проте ФДМУ в процесі приватизації єдиного майнового комплексу ДП «Готель «Козацький» у порушення статей 1, 4, 5, 28 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» приватизувало майно, яке не належало ДП «Готель «Козацький», а також допустив ряд інших порушень законодавства, у тому числі щодо реалізації переважного права співвласників на викуп часток у простому товаристві.

Позивач зазначає, що відчуження в рамках приватизації об`єкта приватизації частки в об`єкті спільної діяльності, яка належить ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна», є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2024 залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - ДП «Готель «Козацький».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2025 позов задоволено частково. Витребувано від СТОВ «Надія» на користь ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» частку у розмірі 39,28 %, що у дробовому вираженні складає 3928/10000, в об`єкті спільної діяльності, який знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Михайлівська, будинок 1/3 (реєстраційний номер: 000, загальна площа (кв.м): 9513). Стягнуто з СТОВ «Надія» та ФДМУ на користь ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» витрати зі сплати судового збору в сумі 529 900,00 грн з кожного відповідача. У решті позову відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 29.04.2025 стягнуто з СТОВ «Надія» та ФДМУ на користь ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 102 500,00 грн з кожного відповідача.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2025 апеляційні скарги відповідачів задоволено. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2025 у справі №910/12374/24 у частині задоволення позову про витребування від СТОВ «Надія» на користь ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» частки у розмірі 39,28 %, що у дробовому вираженні складає 3928/10000, в об`єкті спільної діяльності, який знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Михайлівська, будинок 1/3 (реєстраційний номер:000, загальна площа (кв.м):9513), скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2025 у справі № 910/12374/24 залишено без змін. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2025 у справі № 910/12374/24 скасовано, ухвалено нове додаткове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» про ухвалення додаткового рішення відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» на користь кожного відповідача 1 589 700,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Не погоджуючись із висновками суду апеляційної інстанції, у грудні 2025 року ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2025, а рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2025 та додаткове рішення цього ж суду від 29.04.2025 залишити в силі. Також позивач навів орієнтовний розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу, який становить 500 000,00 грн - 800 000,00 грн, остаточний розрахунок і відповідні докази будуть подані в порядку частини 8 статті 129 ГПК.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.01.2026 відкрито касаційне провадження у справі № 910/12374/24 за касаційною скаргою ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 11.02.2026.

ФДМУ у відзиві на касаційну скаргу зазначив про правильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, тому просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Також ФДМУ подав клопотання про закриття касаційного провадження на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК.

СТОВ «Надія» засобами поштового зв`язку направило на адресу Суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначило про правильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, тому просило залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

10.02.2026 СТОВ «Надія» через систему «Електронний суд» подало відзив на касаційну скаргу та просило долучити відзив до матеріалів справи, врахувати під час розгляду касаційної скарги та відмовити у задоволенні касаційної скарги ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна».

10.02.2026 ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» подало до Суду відповідь на відзив ФДМУ.

11.02.2026 у судовому засіданні оголошено перерву до 04.03.2026.

02.03.2026 ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» подало до Суду відповідь на відзив СТОВ «Надія».

04.03.2026 ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» подало до Суду клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату, обґрунтоване обставинами об`єктивної неможливості представників позивача бути присутніми у цьому судовому засіданні.

04.03.2026 у судовому засіданні оголошено перерву до 18.03.2026.

ДП «Готель «Козацький» у судове засідання свого представника не направило.

Відповідно до частини 1 статті 301 ГПК у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.

Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК.

Так, за змістом частини 1, пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.

Ураховуючи положення статті 202 ГПК, наявність відомостей про направлення учасникам справи ухвал з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, відсутність заяви ДП «Готель «Козацький» щодо розгляду справи, у тому числі, клопотань про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є їхнім правом, а не обов`язком, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представника ДП «Готель «Козацький».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

При вирішенні спору судами попередніх інстанцій установлено, що 24.04.1993 відповідно до наказу Міністра оборони України № 81 з метою якісного обслуговування особового складу Збройних Сил України було засновано підприємство Міністерства оборони - ДП «Готель «Козацький».

У статуті ДП «Готель «Козацький» передбачено, що Готель «Козацький» (далі іменується Готель) є державним підприємством, заснованим на загальнодержавній власності. Засновником Готелю є Міністерство оборони України. Готель діє як самостійна юридична особа, має самостійний баланс і рахунок у банках, печатку і штампи. Готель має всі права і обов`язки, передбачені законодавством для юридичних осіб (пункти 1.1, 1.3, 1.4); майно Готелю закріплене за ним як державна власність, належить йому на праві повного господарського відання (пункт 3.2); здійснюючи право повного господарського відання Готель володіє, використовує і розпоряджується вказаним майном відповідно з діючим законодавством (пункт 3.3).

За актом прийняття (передачі) на баланс будівель і споруд від 16.05.1993 № 1 (р. номер 144/1/) (затвердженим 17.05.1993) на підставі наказу Міністра оборони України від 24.04.1993 № 81 передано на баланс ДП «Готель «Козацький», зокрема:

- військове містечко № НОМЕР_1 (номер будівлі за генпланом № НОМЕР_4, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1;

- військове містечко № НОМЕР_2 (номер будівлі за генпланом № НОМЕР_5, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2;

- військове містечко № НОМЕР_3 (номер будівлі за генпланом № НОМЕР_6, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3.

Наказами Міністерства оборони України від 13.06.2000 № 174, від 17.06.2002 № 168 на баланс ДП «Готель «Козацький» передано другий поверх будівлі № 76 військового містечка НОМЕР_7 у місті Києві, частину приміщень першого та цокольного поверхів площею відповідно 689,4 кв. м та 777,9 кв. м будівлі №7 6 військового містечка НОМЕР_7 у місті Києві.

03.10.2000 між ДП «Готель «Козацький» (Підприємство), Компанією «Карлтон Трейдінг ЛТД» (Інвестор-1) та ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» (Інвестор-2), що надалі за текстом цього договору іменуються «Учасники», був укладений договір про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора (без створення нової юридичної особи) (далі - Договір про спільну діяльність/договір). До цього договору учасниками внесені зміни і доповнення шляхом укладення додаткових угод, зокрема: № 1 від 02.03.2001, № 2 від 12.01.2004, № 01-А від 21.10.2004, № 01-В від 24.12.2004, № 3 від 07.06.2007, № 4 від 14.05.2010.

За умовами пункту 1.1 Договору про спільну діяльність для досягнення соціального ефекту, розвитку готельного бізнесу в Україні та з метою отримання прибутку учасники даного Договору зобов`язуються шляхом об`єднання майна (включаючи інвестиції) і зусиль здійснювати Спільну діяльність, яка включатиме:

- Спільну інвестиційну діяльність з будівництва, реконструкції та переобладнання Об`єктів Спільної діяльності в місті Києві (підпункт 1.1.1.);

- Спільну господарську діяльність з подальшої експлуатації Об`єктів Спільної діяльності, включаючи надання готельних та інших послуг, організацію громадського харчування, передачу окремих Об`єктів Спільної діяльності або їх частин в оренду, лізинг, управління, тощо, реалізацію (продажу) спільно придбаного або набутого іншим чином майна та результатів робіт. Господарські операції, що вимагають ліцензування чи отримання дозволів у іншій формі, будуть здійснюватися за умови наявності відповідних документів (пункт 1.1.2 у редакції додаткової угоди № 3 від 07.06.2007).

Відповідно до пункту 1.2 цього договору Спільна інвестиційна діяльність буде спрямована на вирішення таких господарських завдань:

- будівництво житлово-готельного комплексу (апартаменти) за адресою: провулок Шевченка, 5 (нове будівництво) на земельній ділянці, де знаходиться корпус Підприємства, який підлягає знесенню (підпункт 1.2.1);

- реконструкція (переобладнання) будівлі Підприємства за адресою: вулиця Михайлівська, 1/3 (перший або центральний корпус) з можливим виділенням окремих черг, пускових комплексів або груп приміщень (підпункт 1.2.2 у редакції додаткової угоди № 3 від 07.06.2007);

- будівництво нової будівлі (нове будівництво), що примикатиме до будівлі Підприємства за адресою: вулиця Михайлівська, 1/3 (другий корпус) (підпункт 1.2.3);

- реконструкція (переобладнання) під готель гуртожитку за адресою: вул. Антонова, 2/32 (підпункт 1.2.4).

У пункті 2.1 договору передбачено, що юридичною основою договору є діючі міжнародні угоди, Цивільний кодекс України (далі - ЦК), закони України «Про інвестиційну діяльність», «Про режим іноземного інвестування», «Про міжнародний комерційний арбітраж» та інші відповідні нормативно-правові акти України.

У пункті 2.2 договору визначені основні дефініції, що застосовуються в договорі, зокрема:

Спільна діяльність - спільна інвестиційна та господарська діяльність учасників Договору по будівництву, реконструкції (переобладнанню) та експлуатації об`єктів готельного господарства та іншого нерухомого майна. Вона передбачає розподіл отриманих результатів і ризиків, регулюється даним Договором та нормативно-правовими актами України, які становлять його юридичну основу;

Об`єкти спільної діяльності (далі - ОСД) - це конкретні будівлі або частини цих будівель, де роботи ведуться окремими чергами, етапами, пусковими комплексами, за адресами зазначеними у розділі 1 цього Договору, які підлягають реконструкції, переобладнанню, розширенню або новому будівництву у процесі спільної інвестиційної діяльності, а також можуть експлуатуватися у процесі спільної виробничо-господарської діяльності. Рішення про виділення частини будівлі або групи приміщень в окремий ОСД на етапі інвестиційної або виробничо-господарської діяльності приймається Комітетом з Управління (у редакції додаткової угоди № 3 від 07.06.2007);

Внесок (Вклад) - все те, що Учасник вносить у Спільну діяльність (Спільне майно), в тому числі але не виключно - грошові кошти, інше майно, майнові та немайнові права, професійні та інші знання, навички та вміння, ділова репутація та ділові зв`язки тощо, які використовуються для проведення (у редакції додаткової угоди № 01-А від 21.10.2004);

Спільне майно - майно, включаючи грошові кошти, матеріальні та нематеріальні активи, внесене Учасниками Договору для здійснення Спільної діяльності, створене або придбане в результаті Спільної діяльності, включаючи об`єкти незавершеного будівництва, облік якого згідно з умовами Договору веде Учасник-1 і яке відображається в Окремому балансі (у редакції Додаткової угоди № 01-А від 21.10.2004);

Окремий баланс (Баланс спільної діяльності) - документ, що характеризує фінансовий стан Спільної діяльності, відображає на певну дату спільні активи учасників Договору, їх спільні зобов`язання і капітал (у редакції Додаткової угоди № 01-А від 21.10.2004);

Пай (Сумарний пай) - частка Учасника у Спільному майні (у тому числі у прибутках), зобов`язаннях та відповідальності, яка визначається по кожному Об`єкту Спільної Діяльності та в цілому по Договору як співвідношення (у відсотках) суми фактичних Внесків будь-якого Учасника договору по кожному Об`єкту Спільної Діяльності чи в цілому по Договору до суми (загальної суми) Внесків за період Спільної Діяльності (на певну дату) у порядку, визначеному п.9.1 цього Договору.

Відповідно до пункту 4.1 Договору про спільну діяльність ведення спільних справ щодо виконання умов договору і представництво перед третіми особами від імені Учасників Спільної діяльності доручається Підприємству.

За умовами пункту 4.2. договору для ведення спільних справ за цим договором у складі адміністрації Підприємства створюється виконавчий орган (окремий підрозділ) - Дирекція Спільної діяльності.

Згідно з пунктом 5.1 договору з метою реалізації завдань Спільної діяльності та досягнення цілей даного Договору Учасники здійснюють внески.

У пункті 5.4 договору встановлено, що перший внесок, який передбачає інвестування робіт (перший етап згідно п. 6.1.1 цього договору) на Об`єктах Спільної діяльності (пункт 1.2 цього договору), здійснюється у розмірі:

- Інвестор-1 - 100 000,00 доларів США протягом 2000 року;

- Інвестор-2 - 100 000,00 доларів США протягом 2000 року.

Відповідно до пункту 5.5 Договору про спільну діяльність Підприємство здійснить свої внески шляхом передачі у Спільну діяльність (до Спільного майна):

- будівлі Підприємства по провулку Шевченка, 5, а також права користування земельною ділянкою розміром 1235 квадратних метрів, на якій розташована ця будівля Підприємства;

- будівлі Підприємства по вулиці Михайлівська, 1/3 (перший корпус);

- права користування земельною ділянкою розміром 2425 квадратних метрів по вулиці Михайлівській, 1/3 для будівництва на ній нової будівлі (другого корпусу), що примикатиме до існуючої будівлі;

- приміщення гуртожитку по вулиці Антонова, 2/32.

Вартість зазначених внесків Підприємства буде визначена за результатами експертної оцінки (на підставі Висновків експерта), до виконання робіт з якої Підприємство за рахунок власних коштів залучає незалежного експерта.

Внески вважаються переданими у Спільну власність з моменту підписання акта приймання-передачі будівлі чи права користування (щодо внесків матеріальних і нематеріальних активів) або з дати надходження грошових коштів на окремий рахунок (щодо грошових внесків) (пункт 5.10 договору).

Відповідно до пункту 9.2 договору майно (у тому числі майнові права) та грошові кошти, що передані Учасниками договору на окремий баланс, а також створені, одержані або придбані у процесі Спільної діяльності та відображені на окремому балансі, складають їх Спільне (часткове) майно (у редакції додаткової угоди № 01-А від 21.10.2004).

Як свідчить зміст акта приймання (передачі) будинків, споруд, і територій військового містечка від 23.04.2003 (затвердженого 25.04.2003 начальником Головного КЕУ МО України В.Г. Драло), копія якого наявна в матеріалах справи, на підставі Договору про спільну діяльність та листа Держсекретаря Міністерства оборони України від 27.03.2003 № 148/639 ДП «Готель «Козацький» передало, а Дирекція спільної інвестиційної діяльності прийняла:

- будівлю за адресою: вулиця Михайлівська, 1/3 (№ будинку по генплану 276/1);

- будівлю за адресою: провулок Шевченка, 5 (військове містечко № 100/1, 2, 3, 6);

- разом із будинками і спорудами прийнято (передано) земельну ділянку площею 0,3665га.

Згідно з укладеною 24.12.2004 учасниками Договору про спільну діяльність додаткової угоди № 01- В, до пунктів 7.5-7.10 цього договору внесені зміни, відповідно до яких ДП «Готель «Козацький» з 01.01.2008 зобов`язане та гарантує сплачувати Інвестору-1 та Інвестору-2 мінімальну прибутковість їх внесків у спільну діяльність (мінімальний річний прибуток), який розраховується як добуток загальної суми внеску Інвестора-1 та/або Інвестора-2 (розрахований на кінець календарного року) та найбільшого показника облікової ставки НБУ за підсумками кожного року.

У грудні 2007 року ФДМУ звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ДП «Готель «Козацький», ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна», Компанії «Карлтон Трейдінг ЛТД» про: 1) визнання недійсним Договору про спільну діяльність від 03.10.2000; 2) визнання права державної власності на будівлі по провулку Шевченка, 5, що в місті Києві, будівлі по вулиця Михайлівській, 1/3 (перший корпус), що в місті Києві, приміщення гуртожитку по вулиці Авіаконструктора Антонова, 2/32, що в місті Києві; 3) визнання за державою права користування земельною ділянкою розміром 1235 квадратних метрів, що знаходиться під будівлею по провулку Шевченка, 5 в місті Києві та права користування земельною ділянкою розміром 2425 квадратних метрів по вулиця Михайлівській, 1/3 в місті Києві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2007 за позовом ФДМУ порушено провадження у справі № 45/26, зобов`язано сторони вчинити певні дії.

Наказом директора ДП «Готель «Козацький» від 06.01.2008 № 1 «Про облікову політику на підприємстві у 2008 році», серед іншого, вирішено на виконання ухвали Господарського суду м. Києва від 26.12.2007 у справі № 45/26 здійснювати у 2008 господарському році організаційні заходи щодо порядку ведення бухгалтерського обліку на підприємстві, складання та подання звітності без урахування положень Договору про спільну діяльність від 03.10.2000 до вирішення питання у справі у судовому порядку по суті (пункт 1 наказу).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2008 у справі № 45/26 позов ФДМУ залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 81 ГПК (неявка, невиконання вимог ухвал суду).

У листопаді 2007 року ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ДП «Готель «Козацький» про зобов`язання виконувати належним чином взяті зобов`язання за Договором про спільну діяльність від 03.10.2000 щодо використання спільного майна.

ДП «Готель «Козацький» подало зустрічний позов про визнання недійсним Договору про спільну діяльність від 03.10.2000 та застосування наслідків, передбачених частиною 1 статті 208 Господарського кодексу України (далі - ГК; чинного на час виникнення спірних правовідносин), який суд прийняв до спільного розгляду з первісним позовом.

За результатами розгляду первісного і зустрічного позовів у справі № 32/612 Господарським судом міста Києва 17.01.2012 ухвалено рішення, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2012 та постановою Вищого господарського суду України від 10.07.2012.

Постановою Верховного Суду України від 27.05.2015 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 10.07.2012 у справі № 32/612.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 17.01.2012 провадження у справі № 32/612 у частині позову ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» припинено на підставі пункту 2 частини 1 статті 80 ГПК, оскільки Арбітражний суд м. Стокгольма вирішив спір між тими сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, що і за первісним позовом у цій справі (рішення Арбітражного інституту м. Стокгольм від 30.09.2011). Зустрічний позов ДП «Готель «Козацький» задоволено частково; Договір про спільну діяльність від 03.10.2000 визнано недійсним; у решті зустрічного позову відмовлено.

У справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій також установлено, що до Договору про спільну діяльність від 03.10.2000 додатковою угодою від 14.05.2010 № 4 внесено зміни до пунктів 14.4, 14.5, за змістом яких будь-який спір, що виникає з умов вказаного правочину, передається на розгляд Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма.

ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» та Компанія «Карлтон Трейдінг ЛТД», вважаючи, що ДП «Готель «Козацький» порушило умови Договору про спільну діяльність, 29.12.2010 подали прохання про арбітраж до Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма з позовною заявою.

Арбітражним інститутом Торгової палати м. Стокгольма ухвалено остаточне арбітражне рішення 30.09.2011 (у редакції 20.10.2011, із змінами, внесеними Постановою № 3 від 20.10.2011) у справі № V 001/2011 за позовом ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна», Компанії «Карлтон Трейдінг ЛТД» до ДП «Готель «Козацький».

Арбітражем прийнято рішення, за яким, зокрема:

- визнано обов`язковим для сторін ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна», Компанії «Карлтон Трейдінг ЛТД» та ДП «Готель «Козацький» Договір про спільну діяльність з урахуванням додаткових угод до нього (Додаткова угода № 1 від 02.03.2001, Додаткова угода № 2 від 12.01.2004, Додаткова угода № 01-А від 21.10.2004, Додаткова угода № 01-В від 24.12.2004, Додаткова угода № 3 від 07.06.2007, Додаткова угода № 4 від 14.05.2010) (пункт 1 рішення);

- визначено, що частка (сумарний пай) ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» у спільній діяльності за Договором про спільну діяльність в цілому складає в грошовому вираженні 29 347 881,13 грн, у відсотковому вираженні 40,59 % (пункт 2);

- визначено, що частка (сумарний пай) Компанії «Карлтон Трейдінг ЛТД» у спільній діяльності за Договором про спільну діяльність в цілому складає в грошовому вираженні 533 000,00 грн, у відсотковому вираженні 0,74 % (пункт 3);

- визначено, що частка (сумарний пай) ДП «Готель «Козацький» у спільній діяльності за Договором про спільну діяльність в цілому складає в грошовому вираженні 42 407 044,00 грн, у відсотковому вираженні 58,67 % (пункт 4);

- визначено, що частки (паї) в об`єкті спільної діяльності, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, складають відповідно:

(1) ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» в грошовому вираженні 24 683 769,64 грн, у відсотковому вираженні 39,28 %;

(2) Компанії «Карлтон Трейдінг ЛТД» в грошовому вираженні 533 000,00 грн, у відсотковому вираженні 0,86 %;

(3) ДП «Готель «Козацький» в грошовому вираженні 37 615 186,00 грн, у відсотковому вираженні 59,86 % (пункт 5);

- зобов`язано ДП «Готель «Козацький» обліковувати об`єкти спільної діяльності на окремому балансі (балансі спільної діяльності), як спільну часткову власність ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна», Компанії «Карлтон Трейдінг ЛТД» та ДП «Готель «Козацький» (пункт 8);

- уповноважено ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» на ведення загальних (спільних) справ за Договором про спільну діяльність та зобов`язано ДП «Готель «Козацький» передати ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» повноваження учасника договору, якому доручено ведення загальних (спільних) справ (пункт 9);

- стягнуто з ДП «Готель «Козацький» на користь ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» мінімальний гарантований прибуток з урахуванням індексу інфляції в розмірі 11 208 380,18 грн, відсотки - 492 312,65 грн (пункт 10);

- стягнуто з ДП «Готель «Козацький» на користь Компанії «Карлтон Трейдінг ЛТД» мінімальний гарантований прибуток з урахуванням індексу інфляції в розмірі 204 029,74 грн, відсотки - 8 967,33 грн (пункт 11);

- визнано, що сторони несуть солідарну відповідальність за сплату арбітражних витрат. У відносинах між сторонами обов`язок виплати арбітражних витрат покладається на ДП «Готель «Козацький» у розміру 90 000 євро та 29 000 шведських крон, в іншій частині - на ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» та Компанії «Карлтон Трейдінг ЛТД» солідарно (пункт 12);

- стягнуто з ДП «Готель «Козацький» на користь ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» арбітражні витрати в розмірі 90 000,00 євро та 29 000,00 шведських крон, протягом 20 днів з моменту отримання цього Рішення (пункт 13);

- стягнуто з ДП «Готель «Козацький» на користь ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» витрати на представника в розмірі 95 000,00 грн, протягом 20 днів з моменту отримання цього Рішення (пункт 14).

У березні 2014 року ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» та Компанія «Карлтон Трейдінг ЛТД» звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, заінтересована особа - ДП «Готель «Козацький». У зазначеному клопотанні заявники просили надати дозвіл на примусове виконання остаточного рішення Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма (Королівство Швеція) від 30.09.2011 (у редакції 20.10.2011 із змінами, внесеними постановою від 20.10.2011 № 3) у справі V (001/2011) та видати виконавчі листи на його виконання. Клопотання обґрунтували тим, що це рішення набрало законної сили, боржник був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, приймав участь у розгляді справи, отримав копію рішення, проте у добровільному порядку зазначене судове рішення не виконує.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.05.2014 у справі № 761/7764/14-ц, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25.06.2014 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.09.2014, клопотання задоволено; надано дозвіл на примусове виконання остаточного рішення Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма, ухваленого 30.09.2011, (в редакції 20.10.2011, із змінами, внесеними Постановою № 3 від 20.10.2011) у справі № V 001/2011 за позовом ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна», Компанія «Карлтон Трейдінг ЛТД» до ДП «Готель «Козацький».

08.05.2014 на виконання Шевченківського районного суду м. Києва від 08.05.2014 у справі № 761/7764/14-ц видані виконавчі листи, на підставі яких були відкриті відповідні виконавчі провадження.

15.06.2021 Міністерство оборони України звернулося до ФДМУ і у листі №220/4004 виклало пропозицію про включення до переліку об`єктів державної власності, які підлягають приватизації у 2021 році, низку об`єктів державної власності, що перебувають у сфері Міністерства оборони України, серед яких зазначено цілісний майновий комплекс ДП «Готель «Козацький» (), що розташований за адресою: м. Київ, вул. Михайлівська, 1/3.

Наказом ФДМУ від 13.08.2021 № 1426 «Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 06.01.2021 № 5 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2021 році (із змінами)» до Додатку 2 «Перелік єдиних майнових комплексів державних підприємства і їх структурних підрозділів, у тому числі тих, що передані в оренду», затвердженого наказом ФДМУ від 06.01.2021 (із змінами), внесені зміни, зокрема, шляхом доповнення такою позицією - єдиний майновий комплекс ДП «Готель «Козацький», .

Наказом ФДМУ від 19.08.2021 № 1460 прийнято рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу ДП «Готель «Козацький» (м. Київ, вул. Михайлівська, 1/3) шляхом продажу на аукціоні з умовами.

15.02.2022 ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ФДМУ, Міністерства оборони України та ДП «Готель «Козацький», в якому просило, зокрема, виключити зі складу Єдиного майнового комплексу ДП «Готель «Козацький» об`єкт спільної діяльності (спільне майно), який згідно з рішенням Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма від 30.09.2011 у справі № V 001/2011 належить ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» та знаходиться за адресою: Україна, м. Київ, вул. Михайлівська, 1/3.

Ухвалою Господарського суд міста Києва від 06.10.2022 у справі № 910/2510/22 зазначений позов ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» залишено без розгляду на підставі пункту 4 частини 1 статті 226 ГПК, оскільки позивач (його представник) не з`явився у судове засідання та не повідомив про причини неявки, а також з огляду на відсутність заяви про розгляд справи за його відсутності.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 149-р передано єдиний майновий комплекс ДП «Готель «Козацький» із сфери управління Міністерства оборони України до сфери управління ФДМУ у зв`язку з прийняттям рішення про його приватизацію.

14.03.2024 ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» звернулося до ФДМУ з вимогою (лист вих.№14-03/24 від 14.03.2024), в якій, зокрема просило виключити зі складу єдиного майнового комплексу ДП «Готель «Козацький» об`єкт спільної діяльності (спільне майно), який згідно з рішенням Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма від 30.09.2011 у справі № V 001/2011 належить ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна», а саме частку в розмірі 39,28 % у майновому комплексі, який знаходиться за адресою: Україна, м. Київ, вул. Михайлівська, 1/3; до моменту проведення публічних торгів запропонувати ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» та Компанії «Карлтон Трейдінг ЛТД» придбати частки ДП «Готель «Козацький» в об`єктах їх спільної власності.

У відповідь на зазначене звернення ФДМУ у листі від 15.04.2024 № 10-21-10290 повідомив ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» про те, що у вимозі заявник посилається на Договір про спільну діяльність, який визнано недійсним у судовому порядку (справа № 32/612), а також зауважив, що ухвалою Господарського міста Києва від 06.10.2022 у справі № 910/2510/22 позов ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» про виключення майна зі складу єдиного майнового комплексу та зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду.

19.04.2024 ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» звернулося до ФДМУ з новою вимогою (лист від 19.04.2024 № 11-04/24), в якій зазначив, що товариство не відмовляється від свого переважного права на викуп частки ДП «Готель «Козацький» у простому товаристві, яке було утворене на підставі Договору про спільну діяльність. Поряд із цим у вимозі позивач зауважив, що ФДМУ без пропозиції ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» щодо реалізації переважного права не має права проводити аукціон з продажу єдиного майнового комплексу ДП «Готель «Козацький».

ФДМУ залишив цю вимогу без відповіді.

21.05.2024 ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ФДМУ, ДП «Готель «Козацький» про виключення з єдиного майнового комплексу ДП «Готель «Козацький» частки позивача в об`єкті спільної діяльності та зобов`язання вчинити дії, який ухвалою суду від 05.06.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/6215/24. У подальшому ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2024 провадження у справі № 910/6215/24 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/12374/24.

24.06.2024 на офіційному веб-сайті ФДМУ опубліковане Інформаційне повідомлення про проведення продажу на аукціоні об`єкта малої приватизації - єдиний майновий комплекс ДП «Готель «Козацький», .

На офіційному веб-сайті Прозорро.Продажі за посиланням: https://prozorro.sale/planning/RAS001-UA-415/ було розміщено інформацію про об`єкт приватизації, а саме: єдиний майновий комплекс ДП «Готель «Козацький» (лот ID: RAS001-UA-415 | 660faf4ca65dl99a0937392a).

18.07.2024 відбувся електронний аукціон з продажу єдиного майнового комплексу ДП «Готель «Козацький», переможцем якого стало СТОВ «Надія», ціна продажу лоту 480 001 200,00 грн (разом із ПДВ).

18.07.2024 директор СТОВ «Надія» підписав протокол про результати електронного аукціону № SPE001-UA-696, який 25.07.2024 було затверджено ФДМУ наказом № 1699.

13.08.2024 між ФДМУ (продавець) та СТОВ «Надія» (покупець) укладено договір № 124 купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу ДП «Готель «Козацький» () за результатами електронного аукціону (далі - договір купівлі-продажу від 13.08.2024 № 124).

За умовами договору купівлі-продажу від 13.08.2024 № 124, продавець зобов`язався передати у власність покупця об`єкт малої приватизації - єдиний майновий комплекс ДП «Готель «Козацький» (), який розташований за адресою: м. Київ, вул. Михайлівська, 1/3 (далі - об`єкт приватизації), а покупець зобов`язався прийняти об`єкт приватизації, виконати визначені в договорі умови.

До складу об`єкта приватизації входять усі види майна, призначені для діяльності підприємства (крім того, що не підлягає приватизації), - будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировина, продукція, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, в тому числі активи і пасиви згідно із фінансовою звітністю державного підприємства.

Покупець сплатив у повному обсязі ціну продажу об`єкта приватизації, визначену за результатами електронного аукціону, яка становить 480 001 200,00 грн, з яких ПДВ 80 000 200, 00 грн.

Об`єкт приватизації належить Державі Україна в особі Фонду державного майна України, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 18.06.2024 № 383383787.

Переліки нерухомого майна, транспортних засобів, які передаються у власність покупцю, наведено у додатках № 1, № 2 відповідно, що є невід`ємними частинами цього договору. Перелік іншого рухомого майна, яке входить до складу об`єкта приватизації, наведено у додатку до інформаційного повідомлення з продажу об`єкта приватизації, що є додатком до протоколу засідання аукціонної комісії з продажу об`єкта приватизації, затвердженого наказом ФДМУ від 21.06.2024 № 1423 «Про затвердження протоколу від 20 червня 20204 року № 1 засідання аукціонної комісії з продажу об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу державного підприємства «Готель «Козацький» (код за )» (пункт 1.2 договору купівлі-продажу від 13.08.2024 № 124).

Земельна ділянка, на якій розташований об`єкт приватизації, не є предметом купівлі-продажу за цим договором, тому питання землекористування покупець вирішує самостійно в установленому чинним законодавством порядку, після переходу до покупця права власності на об`єкт приватизації (пункт 1.3 договору купівлі-продажу від 13.08.2024 № 124).

Право власності на об`єкт приватизації переходить до покупця після укладання цього договору та підписання акта приймання-передачі об`єкта приватизації, але не раніше дати отримання дозволу Антимонопольного комітету України на концентрацію, якщо отримання такого дозволу вимагається законом (пункт 2.1 договору купівлі-продажу від 13.08.2024 № 124).

Передача об`єкта приватизації продавцем і прийняття його покупцем засвідчується актом приймання-передачі, який підписується сторонами та скріплюється їх печатками (за наявності) (пункт 4.2 договору купівлі-продажу від 13.08.2024 № 124).

У Переліку нерухомого майна, що входить до складу єдиного майнового комплексу ДП «Готель «Козацький» (Додаток 1 до договору купівлі-продажу від 13.08.2024 № 124) зазначено: назва - будівля готелю; місце знаходження - м. Київ, вул. Михайлівська, 1/3; загальна площа (м2) - 9 513; реєстраційний номер - 000.

15.11.2024 між ФДМУ та СТОВ «Надія» підписано акт № 4 приймання-передачі об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу ДП «Готель «Козацький» ().

На підставі договору купівлі-продажу від 13.08.2024 № 124 у Державному реєстрі речових прав 15.11.2024 за СТОВ «Надія» зареєстровано право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Михайлівська, будинок 1/3 (реєстраційний номер: 000, загальна площа (кв. м): 9513), що підтверджується інформаційною довідкою за номером 405157767 від 25.11.2024, копія якої міститься в матеріалах справи.

ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» звернулося до суду з позовом до ФДМУ, СТОВ «Надія», у якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просило суд: - визнати недійсним договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу ДП «Готель «Козацький» від 13.08.2024 № 124, який було укладено між ФДМУ та СТОВ «Надія»; - застосувати наслідки недійсності договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу ДП «Готель «Козацький» від 13.08.2024 № 124, який було укладено між ФДМУ та СТОВ «Надія», шляхом повернення його сторін у попереднє становище; - визнати за ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» переважне право на викуп частки у простому товаристві за договором про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора (без створення нової юридичної особи) від 03.10.2000, що перебуває у складі єдиного майнового комплексу ДП «Готель «Козацький»; - витребувати від СТОВ «Надія» на користь ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» частку у розмірі 39,28 %, що у дробовому вираженні складає 3928/10000, в об`єкті спільної діяльності, який знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Михайлівська, будинок 1/3 (реєстраційний номер: 000, загальна площа (кв. м): 9513).

Позовні вимоги обґрунтовано обставинами порушення ФДМУ в процесі приватизації єдиного майнового комплексу ДП «Готель «Козацький» положень законодавства, у тому числі Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» щодо приватизації майна, яке не належало ДП «Готель «Козацький», що призвело до порушення прав позивача на реалізацію переважного права співвласника на викуп часток у простому товаристві. Позивач зазначає, що відчуження в рамках приватизації об`єкта приватизації частки в об`єкті спільної діяльності, яка належить ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна», є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково та мотивував таке рішення тим, що з огляду на приписи законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, та встановлені обставини СТОВ «Надія» в процесі приватизації цілісного майнового комплексу ДП «Готель «Козацький» набуло право власності на майно ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» у формі вкладу в спільну діяльність, яке позивачу повернуто не було та не відшкодовано його вартість, тому, за висновками суду, наявні підстави для витребування у СТОВ «Надія» як у недобросовісного набувача на користь ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» його частки у спірному нерухомому майні в розмірі 39,28 % у порядку статті 387 ЦК.

Суд першої інстанції, за встановлених у цій справі обставин та спрямованості заявлених позовних вимог на повернення майна, дійшов висновку, що задоволення позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу ДП «Готель «Козацький» від 13.08.2024 № 124, укладеного між ФДМУ та СТОВ «Надія», не призведе до відновлення права, яке позивач вважає порушеним, тому відмовив у задоволенні цих вимог з огляду на обрання позивачем неефективного способу захисту, а в частині вимоги щодо застосування наслідків недійсності цього правочину відмовив з огляду на її похідний характер від вимоги про визнання правочину недійсним.

За висновками суду першої інстанції, позовна вимога про визнання переважного права на викуп частки у простому товаристві за Договором про спільну діяльність від 03.10.2000 не підлягає задоволенню, оскільки позивач має переважне право на придбання лише належних іншим учасникам простого товариства часток в об`єкті спільної діяльності загальною кількістю 60,72 %. Оскільки порушення відбулося шляхом відчуження 100 % частки, у тому числі частки, що належить позивачу, тому визнання переважного права на викуп частки у простому товаристві не є ефективним способом захисту прав позивача у цьому спорі, позаяк не призведе до відновлення його порушеного права.

Разом із тим суд першої інстанції зауважив, що приписами частини 4 статті 362 ЦК передбачено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі, співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Отже, вимога позивача про визнання за ним переважного права на викуп частки є неналежним способом захисту.

Крім того, суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення щодо розподілу у справі витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, урахував подані позивачем докази на підтвердження відповідних витрат, доводи відповідачів щодо їх неспівмірності, ступінь складності справи, ціну позову, кількість та об`єм доказів, кількість судових засідань, кількість спеціалістів, залучених до надання правничої допомоги, обсяг наданих послуг, довготривалий розгляд справи, керуючись принципами справедливості та пропорційності, та дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача та стягнення на його користь з кожного відповідача по 102 500,00 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції у частині задоволених позовних вимог та додаткове рішення цього суду було оскаржено в апеляційному порядку СТОВ «Надія» та ФДМУ.

Оскільки предметом апеляційного оскарження було рішення суду першої інстанції щодо суті спору в частині задоволення позовних вимог про витребування від СТОВ «Надія» на користь ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» частки в об`єкті спільної діяльності, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Михайлівська, 1/3 (реєстраційний номер: 000, загальна площа (кв. м): 9513) та був у складі об`єкта приватизації, то в іншій частині рішення суду першої інстанції (щодо відмови у задоволенні решти позовних вимог) суд апеляційної інстанції не переглядав з огляду на межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

За результатами розгляду апеляційних скарг СТОВ «Надія» та ФДМУ, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасував у частині задоволеної позовної вимоги ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» про витребування від СТОВ «Надія» на користь позивача частки в розмірі 39,28 %, що у дробовому вираженні складає 3928/10000, в об`єкті спільної діяльності, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Михайлівська, 1/3 (реєстраційний номер: 000, загальна площа (кв. м):9513) та ухвалив у цій частині нове рішення, яким у задоволенні зазначеної позовної вимоги відмовив.

Суд апеляційної інстанції рішення про відмову в задоволенні позовної вимоги ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» про витребування частки мотивував тим, що, за встановлених судом апеляційної інстанції обставин, відсутні підстави вважати, що у процесі приватизації єдиного майнового комплексу ДП «Готель «Козацький» СТОВ «Надія» набуло право власності на майно позивача у формі вкладу у спільну діяльність, яке не було повернуто та не відшкодована його вартість останньому попереднім власником, а отже позивачем не доведено наявності порушення його права на частку у майні, за захистом якого він звернувся до суду у цій справі.

Оскільки у задоволенні позову ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» у цій справі відмовлено повністю, то відповідно до вимог частини 4 статті 129 ГПК суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що витрати на професійну правничу допомогу не можуть бути покладені на відповідачів, у зв`язку із чим скасував оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції та відмовив у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

- ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» у поданій касаційній скарзі в обґрунтування підстави касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції послалося на те, зокрема, що суд апеляційної інстанції:

- неправильно застосував положення статті 10 Закону України «Про підприємства в Україні» без урахування висновків суду касаційної інстанції, що наявні в роз`ясненні «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних з судовим захистом права державної власності» від 02.04.1994 № 02-5/225;

- неправильно застосував частину 1 статті 216 ЦК у питаннях наслідків визнання правочину недійсним та не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладені в постановах від 26.05.2023 у справі № 905/77/21, від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц, від 12.06.2024 у справі № 922/4338/21, від 12.06.2024 у справі № 920/10/21 (908/2157/23), від 06.11.2024 у справі № 21/5005/2686/2012;

- неправильно застосував частину 1 статті 216 ЦК у питаннях визнання недійсним арбітражного застереження та не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладені в постановах від 30.03.2023 у справі № 824/50/22, від 30.08.2024 у справі № 911/1766/22;

- неправильно застосував частину 2 статті 16 ГПК в питанні виключної підсудності та не врахував висновки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 17.04.2008 у справі № 45/322;

- неправильно застосував статтю 387 ЦК та не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц, від 12.02.2025 у справі № 922/488/22.

Також скаржник послався на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 05.03.2025 у справі № 904/4633/23, від 30.07.2025 у справі № 753/344/23, від 12.04.2022 у справі № 497/1017/2020.

Таким чином, предметом перегляду суду касаційної інстанції є постанова Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2025 у справі № 910/12374/24 у частині відмови ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» в задоволенні позовної вимоги про витребування від СТОВ «Надія» на користь позивача частки в розмірі 39,28 %, що у дробовому вираженні складає 3928/10000, в об`єкті спільної діяльності, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Михайлівська, 1/3 (реєстраційний номер: 000, загальна площа (кв. м):9513).

Відповідно до статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах, передбачених статтею 300 ГПК, виходить із такого.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 статті 92 Конституції України).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; (частини 1, 2 статті 11 ЦК).

У частині 1 статті 13 ЦК передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина 1 статті 316 ЦК).

Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Отже, за загальним правилом цивільні права, зокрема право власності, виникають із правомірних дій.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 наведено правовий висновок, за яким застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (статті 387, 388 ЦК). Цей спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного позову.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його із чужого незаконного володіння.

Право власника витребувати своє майно у всіх випадках і без будь-яких обмежень при володінні цим майном набувачем без правових підстав, тобто недобросовісним набувачем, передбачено статтею 387 ЦК, а право власника витребувати своє майно від добросовісного набувача передбачено у статті 388 ЦК і є обмеженим.

Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, від його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (такі висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19).

У справі, що розглядається, позивач стверджує про порушення відповідачами його права власності на частку у розмірі 39,28 % в об`єкті спільної діяльності, який знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Михайлівська, будинок 1/3 (реєстраційний номер: 000, загальна площа (кв. м): 9513), набутого позивачем на підставі Договору про спільну діяльність, яке підлягає захисту в обраний позивачем спосіб.

Статтею 204 ЦК передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як установив суд апеляційної інстанції у справі, що розглядається, рішенням Господарського суду міста Києва від 17.01.2012 у справі № 32/612 визнано недійсним Договір про спільну діяльність, укладений 03.10.2000 між ДП «Готель «Козацький», Компанією «Карлтон Трейдінг ЛТД» та ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна».

Суд, задовольняючи зазначений позов у справі № 32/612, виходив із встановлених фактичних обставин невідповідності Договору про спільну діяльність від 03.10.2000 вимогам закону на час його укладання, оскільки оспорюваним договором передбачено передачу державного майна у спільну власність, що є фактичною зміною форми власності цього майна, і такий договір суперечить положенням статті 10 Закону України «Про підприємства в Україні», статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про управління майном, що є у загальнодержавній власності», що є підставою для визнання його недійсним відповідно до статей 203, 215 ЦК. Крім того, суд дійшов висновку, що за умов недійсності оспорюваного договору, недійсним є і положення пункту 14.4 цього договору, яким встановлене арбітражне застереження.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо (постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19 (провадження № 12-17гс20, пункт 7.10), від 16.11.2022 у справі № 910/6355/20 (провадження № 12-41гс21, пункт 9.8)).

Судовим рішенням у справі № 32/612 остаточно вирішено спір між ДП «Готель «Козацький» та ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» і визнано недійсним Договір про спільну діяльність від 03.10.2000.

Судовим рішенням у справі № 32/612 усунуто стан правової невизначеності і забезпечено, що всі учасники правовідносин мають у майбутньому знати про права всіх учасників, не порушуючи їх (див.mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справа № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20, пункт 59)). Тому особи, які брали участь у справі № 32/612, не можуть ставити під сумнів недійсність Договору про спільну діяльність від 03.10.2000. Це стосується і скаржника у цій справі як сторони у спірних правовідносинах.

Подібні висновки наведено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі № 910/10365/15.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини, від 25.07.2002, Справа «Совтрансавто-Холдинг» проти України»).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц звернула увагу, що правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення ЄСПЛ від 09.11.2004 у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, §53).

Наразі саме на суди покладено значний обсяг відповідальності за дотримання принципу правової визначеності.

Крім того, в основі принципу юридичної визначеності, як одного з істотних елементів принципу верховенства права, лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

Отже, забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

Принцип правової визначеності серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (пункт 61 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» від 28.10.1999 (заява №28342/95). Базове тлумачення принципу res judicata вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі «Рябих проти Росії» (заява №52854/99), від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України» (заява №41984/98), від 18.11.2004 у справі «Праведная проти Росії» (заява №69529/01), від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» (заява №24465/04), від 03.04.2008 у справі «Понамарьов проти України» (заява №3236/03), в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності.

Поняття «перегляд» охоплює не лише перегляд рішення суду нижчої інстанції судом вищої інстанції в межах однієї справи чи перегляд рішення за нововиявленими обставинами. У рішенні у справі «Центр «Украса» проти України» від 25.11.2021 (заява №2836/10) Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що судові рішення у провадженні № 15/140 фактично нівелювали результати провадження № 12/254, позбавивши його остаточне рішення юридичної сили та призвівши до порушення принципу юридичної визначеності (констатував порушення пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Отже, обставини щодо правомірності Договору про спільну діяльність від 03.10.2000 вже було предметом судового розгляду у справі № 32/612 і з цього питання на момент розгляду справи № 910/12374/24 є остаточне та обов`язкове до виконання рішення суду.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд не може розглядати питання, зокрема, щодо правомірності Договору про спільну діяльність від 03.10.2000 (відповідні доводи містяться у пункті 2.1 касаційної скарги ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна»), оскільки такий розгляд буде виходити за межі цієї справи і порушуватиме принцип res judicata.

Таким чином суд апеляційної інстанції у справі, що розглядається, дійшов обґрунтованого висновку про те, що:

- правовий режим державного майна, зокрема і спірного нерухомого майна, не зазнав змін ні внаслідок передачі цього майна від держави в особі Міністерства оборони України до господарського відання ДП «Готель «Козацький» для здійснення статутної виробничо-господарської діяльності, ні під час підписання 24.04.2003 акта приймання передачі цього майна від ДП «Готель «Козацький» до Дирекції спільної інвестиційної діяльності на підставі Договору про спільну діяльність; при цьому спірне майно з державної власності не вибувало;

- ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» не набув права власності на спірне майно (його частину), оскільки ДП «Готель «Козацький» не було власником зазначеного майна і така передача державного майна суперечила вимогам чинного на момент укладення Договору про спільну діяльність законодавства через існування законодавчих заборон і обмежень, встановлених Декретом Кабінету Міністрів України «Про управління майном, що є у загальнодержавній власності» та Законом України «Про підприємства в Україні», що встановлено у рішенні Господарського суду міста Києва від 17.01.2012 у справі № 32/612, яке набрало законної сил;

- спірне майно є військовим майном, яке відчужене з порушенням порядку відчуження такого майна.

Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 06.11.2018 у справі № 925/473/17, відповідно до яких внесення майна державного підприємства, яке відповідно до закону не підлягає приватизації, як вкладу до статутного (складеного) капіталу забороняється і відповідно, юридичній особі не може належати це майно на праві приватної власності, якщо інше прямо не передбачено законом. При цьому згідно з частиною 2 статті 145 Господарського кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) зміна правового режиму майна суб`єкта господарювання здійснюється за рішенням власника (власників) майна у спосіб, передбачений цим Кодексом та прийнятими відповідно до нього іншими законами, крім випадків, якщо така зміна забороняється законом.

Проте у справі, що розглядається, будь-яких обставин прийняття власником державного майна рішення щодо зміни правового режиму спірного майна на час укладення Договору про спільну діяльність від 03.10.2000 судами попередніх інстанцій установлено не було, тому суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірне нерухоме майно не набуло правового режиму спільної власності для всіх учасників Договору про спільну діяльність з моменту його укладення, оскільки ДП «Готель «Козацький» не було власником такого майна і така передача державного майна у спільну діяльність суперечила вимогам чинного на момент укладення Договору про спільну діяльність законодавства через існування законодавчих заборон і обмежень.

Доводи касаційної скарги ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» стосовно того, що передача об`єктів нерухомого майна у спільну діяльність не порушувала статтю 10 Закону України «Про підприємства в Україні» та статтю 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про управління майном, що є у загальнодержавній власності» на час укладення Договору про спільну діяльність, зводяться до незгоди з судовим рішенням у справі № 32/612, яке не є предметом перегляду у касаційному порядку, та виходять за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції, що з огляду на встановлені у цій справі фактичні обставини, ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» не набуло право власності на частку майна, витребування якої є предметом позову у цій справі.

Як неодноразово виснувала Велика Палата Верховного Суду у численних постановах, підставою для відмови у позові є відсутність у позивача того права чи законного інтересу, про який він стверджує.

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції не встановив обставин наявності у позивача порушеного права щодо спірного майна та необхідності його захисту в обраний ним спосіб.

З урахуванням наведеного, вирішуючи спір, з огляду на предмет і підстави заявленого позову, відповідно до встановлених фактичних обставин справи та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову з наведених цим судом мотивів.

Доводи касаційної скарги ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції при вирішенні спору положень статті 387 ЦК та не врахування висновків Верховного Суду щодо застосування цієї норми права, викладених у постановах від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц, від 12.02.2025 у справі № 922/488/22, відхиляються судом касаційної інстанції, оскільки положення як статті 387 ЦК так і статті 388 ЦК спрямовані на захист саме порушеного права власника майна, яке вибуло з його володіння, проте за встановлених у цій справі обставин позивач не є власником спірного майна, про порушення якого він стверджує, тому відсутні правові підстави для витребування такого майна на користь позивача. При цьому висновки суду апеляційної інстанції у справі, що розглядається, не суперечать висновкам Верховного Суду у наведених скаржником постановах щодо застосування положень статті 387 ЦК.

З цих же підстав (не встановлення обставин наявності у позивача порушеного права щодо спірного майна) суд касаційної інстанції відхиляє як безпідставні і доводи касаційної скарги ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» щодо залишення судом апеляційної інстанції без належної правової оцінки обставин того, що, на думку позивача, СТОВ «Надія» є недобросовісним набувачем спірного майна.

Щодо доводів касаційної скарги ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» стосовно не врахування судом апеляційної інстанції при вирішенні цього спору обставин, встановлених в остаточному рішенні Арбітражного інституту Торгової палати міста Стокгольма від 30.09.2011 (у редакції 20.10.2011, із змінами, внесеними Постановою № 3 від 20.10.2011) у справі № V 001/2011 за позовом ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна», Компанії «Карлтон Трейдінг ЛТД» до ДП «Готель «Козацький», суд касаційної інстанції зазначає таке.

Як установлено судом апеляційної інстанції, умову про передачу будь-якого спору, що виникає з умов Договору про спільну діяльність, на розгляд Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма сторони узгодили додатковою угодою від 14.05.2010 № 4 шляхом внесення змін до пунктів 14.4, 14.5 цього Договору.

Зміст рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2012 у справі № 32/612 свідчить про те, що зважаючи на встановлення невідповідності Договору про спільну діяльність вимогам закону на час його укладення та наявності підстав відповідно до статей 203, 215 ЦК для визнання його недійсним, місцевий господарський суд таким чином визнав недійсним і положення пункту 14.4 цього Договору, яким встановлено арбітражне застереження, а оскільки додаткова угода № 4 є невід`ємною частиною Договору про спільну діяльність, її положення також є недійсними.

Крім того, надавши оцінку поданим сторонами доказам у їх сукупності, у тому числі рішенню Арбітражного інституту Торгової палати міста Стокгольма від 30.09.2011 (у редакції 20.10.2011, із змінами, внесеними Постановою № 3 від 20.10.2011) у справі № V 001/2011 за позовом ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна», Компанії «Карлтон Трейдінг ЛТД» до ДП «Готель «Козацький», суд апеляційної інстанції правомірно зауважив:

- власник спірного майна - держава в особі уповноваженого органу не був залучений до участі у справі, що розглядалася Арбітражним інститутом Торгової палати міста Стокгольма; прийняте цим судом рішення не спричинило припинення права власності держави на спірне нерухоме майно у відповідній частині. При цьому таке рішення за жодних обставин не може бути протиставлено особі, яка не брала участі у цій справі, незалежно від того, чи було таке рішення в подальшому оскаржене і скасоване;

- вимога про визнання договору обов`язковим і вимога про визнання його недійсним (дійсним) є різними за своєю юридичною сутністю, підставами та наслідками; у межах цієї справи вимоги щодо недійсності Договору про спільну діяльність не заявлялися і не були предметом розгляду Арбітражним інститутом Торгової палати міста Стокгольма, про що свідчить зміст цього рішення, копія якого наявна в матеріалах справи.

Доводи касаційної скарги щодо конкуренції судових рішень у справі № 32/612 і у справі № V 001/2011 Арбітражного інституту Торгової палати міста Стокгольма не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки, як свідчить зміст рішення Арбітражного інституту Торгової палати міста Стокгольма від 30.09.2011 (пункти 54, 63), цей суд не вирішував питання дійсності/недійсності Договору про спільну діяльність, а виходив із того, що ДП «Готель «Козацький» вимоги про визнання договору недійсним не заявляло, а сторони не надали рішення про визнання зазначеного Договору про спільну діяльність недійсним.

Разом із тим таке рішення суду про визнання Договору про спільну діяльність недійсним було ухвалено пізніше у 2012 році (рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2012 у справі № 32/612), тому доводи касаційної скарги щодо конкуренції зазначених судових рішень не знайшли свого підтвердження.

Доводи касаційної скарги ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції при вирішенні спору положень статті 216 ЦК щодо правових наслідків недійсності Договору про спільну діяльність також є безпідставними з огляду на таке.

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції установив обставини, за якими:

- за результатами розгляду справи № 32/612 місцевий господарський суд ухвалив рішення, відповідно до якого зустрічний позов ДП «Готель «Козацький» задовольнив частково, а саме, в частині визнання недійсним Договору про спільну діяльність від 03.10.2000, в іншій частині зустрічного позову про застосування наслідків, передбачених частиною 1 статті 208 Господарського кодексу України (статтею 228 ЦК) відмовив;

- у справі № 32/612 відмова у задоволенні зустрічного позову щодо застосування наслідків, передбачених для визнання недійсною угоди, укладеної з метою, суперечною інтересам держави і суспільства, не свідчить про відмову у проведенні двосторонньої реституції;

- питання про проведення двосторонньої реституції у справі № 32/612 судом не вирішувалося, оскільки не заявлялося у зустрічному позові.

Суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що питання щодо застосування реституції в порядку статті 216 ЦК за договором, який визнано недійсним в іншому судовому провадженні, не є предметом спору у справі, що розглядається; доводи позивача щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції положень статті 216 ЦК при вирішенні спору фактично зводяться до незгоди з судовим рішенням у справі № 32/612, яким вирішувалося відповідне питання, і такі доводи фактично є спробою ревізії судового рішення в справі № 32/612, яке не може бути переглянуто в справі, що розглядається (№ 910/12374/24).

Будь-яких обставин того, що ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» у межах справи № 32/612 заявляло вимоги про повернення йому внесків за Договором про спільну діяльність, який визнано недійсним, судом апеляційної інстанції встановлено не було.

Ураховуючи те, що Договір про спільну діяльність від 03.10.2000 судовим рішенням у справі № 32/612 визнано недійсним без застосування відповідних наслідків недійсності договору, то позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом в окремому позовному провадженні за захистом права, яке він вважає порушеним, із застосуванням правового механізму щодо наслідків недійсності договору відповідно до законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Доводи касаційної скарги ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» стосовно порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на мирне володіння майном не приймаються до уваги, оскільки, по-перше, у справі, що розглядається, будь-яких обставин належності позивачу на праві власності спірного майна не встановлено, а позивач таких обставин не довів, тому і відсутні підстави для висновку про втручання у право позивача на мирне володіння майном відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а, по-друге, лише констатація скаржником такого порушення без наведення будь-яких аргументів не є належним обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судового рішення, передбаченого частиною 2 статті 287 ГПК.

Натомість при розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції бере до уваги посилання СТОВ «Надія» у поясненнях на наявність рішення Європейського суду з прав людини у справі Карлтон Трейдінг ЛТД та ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» проти України, заява № 1752/13 про несправедливість національного господарського провадження щодо дійсності договору між компаніями-заявниками та Готелем К. (державним підприємством, що належить Міністерству оборони), який містив арбітражне застереження. У цій справі ЄСПЛ прийняв рішення, за яким заяву Карлтон Трейдінг ЛТД та ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» відхилив як зловживання правом на підставі § § 3 та 4 статті 35 Конвенції.

Крім того, Верховний Суд не приймає до уваги посилання скаржника в обґрунтування підстави касаційного оскарження на правові позиції, викладені у постанові Вищого господарського суду України, а також на роз`яснення, оскільки за змістом частини 4 статті 236 ГПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду. Постанови Вищого господарського суду України, а також роз`яснення не є джерелом правозастосовчої практики в розумінні цієї правової норми.

Аналіз висновків, зроблених в оскаржуваному судовому рішенні у справі № 910/12374/24, у якій подано касаційну скаргу, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у наведених постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, оскільки зазначені висновки не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з урахуванням інших фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у кожній справі, які формують зміст правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення.

Доводи касаційної скарги про протилежне, виходять за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 300 ГПК.

Оскільки суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні позову в частині позовної вимоги про витребування частки, то і скасував додаткове рішення суду першої інстанції, яким вирішено питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, та відмовив у задоволенні заяви позивача щодо судових витрат на професійну правничу допомогу відповідно до статті 129 ГПК. Крім того, доводи касаційної скарги щодо скасування апеляційним судом додаткового рішення суду першої інстанції та відмови в задоволенні заяви позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підставами касаційного оскарження, визначеними частиною 2 статті 287 ГПК, не обґрунтовані, тому правова оцінка таким доводам не надається.

З урахуванням встановлених фактичних обставин у справі, що розглядається, зазначені ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» доводи про неправильне застосування судом апеляційної інстанції наведених норм матеріального права з огляду на підстави оскарження є необґрунтованими, отже, підстава касаційного оскарження судових рішень, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, що стосуються процесу доказування, оцінки доказів судом, фактично спрямовані на спонукання Суду до необхідності переоцінки поданих сторонами доказів і встановлення нових обставин справи, проте відповідно до норм статті 300 ГПК зазначене виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Інші доводи касаційної скарги, не обґрунтовані підставами касаційного оскарження, визначеними частиною 2 статті 287 ГПК, не спростовують наведених висновків та не впливають на них.

Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 309 ГПК передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення не знайшли свого підтвердження, суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції - без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлтон Трейдінг Україна» залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2025 у справі № 910/12374/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: В.А. Зуєв

І.С. Міщенко