ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2026м. ДніпроСправа № 904/6457/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Іванової Т.В.

за участю секретаря судового засідання Давидової Є.О.

та представників:

прокурора: не з`явився

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу

за позовом Керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра (49051, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Осіння, будинок 8)

в інтересах держави в особі позивача Дніпровської міської ради (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 75; ідентифікаційний код 26510514)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Аврора 2022" (49010, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Баха, будинок 19; ідентифікаційний номер 44875991)

про стягнення коштів за використання земельної ділянки у розмірі 1 086 849,44 грн

ВСТАНОВИВ:

І. Суть спору

1. Стислий виклад позиції прокурора.

Лівобережною окружною прокуратурою міста Дніпра встановлено, що у період з 05.09.2022 по 21.08.2025 адміністративно-побутовий корпус загальною площею 5 065,9 кв.м, розташований за адресою: місто Дніпро, вулиця Каштанова, 47 перебував у власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Аврора 2022" на підставі актів приймання-передачі нежитлової будівлі №№ 2235, 2236 від 04.09.2022.

Згідно з протоколом Комісії з визначення розміру збитків, заподіяних Дніпровській міській раді, власникам землі та землекористувачам при використанні земельних ділянок №10 від 21.08.2025 (а.с. 48 на звороті - 49), а також розрахунком суми коштів, безпідставно збережених землекористувачем за рахунок власника земельної ділянки, встановлено, що відповідач унаслідок користування земельною ділянкою без достатньої правової підстави безпідставно зберіг у себе грошові кошти, які підлягають поверненню Дніпровській міській раді, на суму 1 086 849,44 грн.

У зв`язку з наведеним позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти, які останній безпідставно зберіг у себе за рахунок власника земельної ділянки внаслідок користування нею без належних правових підстав, на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України, як безпідставно збережені кошти за рахунок територіальної громади.

2. Стислий виклад позиції позивача

Дніпровська міська рада самостійних письмових пояснень, заперечень або доказів на підтвердження позовних вимог господарському суду не надала.

Водночас позивач, будучи органом, в інтересах якого заявлено позов, підтримав позовні вимоги прокурора, заявлені в інтересах держави, та не висловив заперечень щодо наведених у позові доводів.

3. Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому статтею 165 Господарського процесуального кодексу України.

З приводу дотримання судом прав відповідача під час розгляду даної справи слід зазначити таке.

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Частиною 7 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Відповідно до відповіді про наявність зареєстрованого Електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі №23264798 від 21.10.2025 судом з`ясовано, що відповідач має зареєстрований Електронний кабінет в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи (а.с. 91).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду від 18.11.2025 була надіслана судом в Електронний кабінет відповідача в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено Довідку про доставку електронного листа (а.с. 131), якою підтверджується, що ухвала суду від 18.11.2025 була доставлена до Електронного кабінету відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Аврора 2022" - 19.11.2025 об 11:44 год.

За змістом частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Отже, з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, 19.11.2025 відповідач отримав ухвалу суду від 18.11.2025.

Відповідно до відповіді №2013959 від 17.12.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 115-116) вбачається, що місцезнаходженням відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Аврора 2022" є: 49010, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Баха, будинок 19.

Так, з метою належного повідомлення відповідача про обставини даної справи, господарським судом здійснено поштове направлення ухвали суду від 18.11.2025 відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Аврора 2022" (ідентифікаційний код 44875991) за адресою: 49010, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Баха, будинок 19, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Однак вказана поштова кореспонденція, надіслана на юридичну адресу відповідача, повернулася на адресу господарського суду, з відміткою оператора поштового зв`язку Акціонерного товариства "Укрпошта" - "Адресат відсутній" (а.с.159). Дата повернення 05.12.2025.

Суд зазначає, що у разі, якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.

Враховуючи викладене, неперебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі № 911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі № 923/441/17.

За таких обставин можна дійти висновку, що невручення ухвали суду відбулося через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю офіційною (юридичною) адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку - суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі 24/260-23/52-б).

При цьому до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не збігається з її офіційним місцезнаходженням, визначеним у відповідному державному реєстрі) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Крім того судом вжито додаткових заходів з метою належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а саме: оприлюднення на сайті Господарського суду Дніпропетровської області оголошення (а.с. 133-134) (https://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/pres-centr/news/1926002/) яким, зокрема, повідомлено відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Аврора 2022", про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання, повідомлено про можливість подання до суду відзиву на позовну заяву, протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі.

В подальшому суд також розміщував оголошення про дату, час і місце інших судових засідань у даній справі:

- https://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/pres-centr/news/1944589/;

- https://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/pres-centr/news/1954537/;

- https://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/pres-centr/news/1966451/.

Господарським судом також здійснено оприлюднення оголошення про виклик відповідача в судове засідання за допомогою сервісу, розміщеного на сайті Судової влади України (https://court.gov.ua/unknown) (а.с. 170, 183, 203, 225).

Господарський суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, зокрема, ухвалу господарського суду від 18.11.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/131880476) надіслано судом 18.11.2025, зареєстровано в реєстрі 19.11.2025 та забезпечено надання загального доступу 20.11.2025, тобто завчасно; отже у відповідача були всі дані, необхідні для пошуку та відстеження руху справи, поданими у ній заявами по суті справи, а також реальна можливість отримання такої інформації також із вказаного відкритого джерела - у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Так, ухвалою суду від 18.11.2025, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Враховуючи встановлену судом вище дату отримання ухвали суду відповідачем в електронному вигляді (19.11.2025), граничним строком, з урахуванням частин 1, 2, 4 статті 116 Господарського процесуального кодексу України, для подання відзиву на позовну заяву було 04.12.2025.

Судом враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України №958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Отже, станом на дату ухвалення рішення строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг та враховуючи обмеження, пов`язані з запровадженням воєнного стану, закінчився.

Слід зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву, та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись за рахунок порушення права позивача на розумність строків розгляду справи судом (на своєчасне вирішення спору судом), що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Беручи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ухвалою господарського суду від 18.11.2025, не скористався правом на подачу до суду відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

ІІ. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання

14.11.2025 до господарського суду за допомогою системи "Електронний суд" надійшла позовна заява від керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аврора 2022" про стягнення коштів за використання земельної ділянки у розмірі 1 086 849,44 грн, відповідно до якої прокурор просить суд:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аврора 2022" на користь Дніпровської міської ради безпідставно збережені кошти за використання земельної ділянки за адресою: м. Дніпро, вулиця Каштанова, 47 за період з 05.09.2022 по 21.08.2025 у розмірі 1 086 849, 44 грн;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аврора 2022" на користь Дніпропетровської обласної прокуратури сплачений судовий збір.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2025 справу №904/6457/25 передано на розгляд судді Івановій Т.В.

Разом із вказаною позовною заявою прокурор звернувся до господарського суду із заявою про забезпечення позову, відповідно до якої просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом:

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Аврора 2022" та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо нерухомого майна, а саме: нежитлових будівель та споруд загальною площею 5065,9 кв.м, що розташовані на вулиці Каштановій, 47, у місті Дніпрі (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020), у тому числі шляхом укладення договорів купівлі-продажу, дарування, міни, про задоволення вимог іпотекодержателя, передачі в оренду, поділу об`єкта тощо.

17.11.2025 ухвалою господарського суду у задоволенні заяви Керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра про забезпечення позову - відмовлено.

18.11.2025 ухвалою господарського суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 09.12.2025.

09.12.2025 у підготовче засідання з`явився прокурор, повноважний представник позивача. Представник відповідача у вказане підготовче засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання сторони повідомлялися належним чином, відповідно до вимог статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України.

Прокурор в даному підготовчому судовому засіданні усно просила суд відкласти дане підготовче судове засідання з огляду на те, що станом на день підготовчого судового засідання від відповідача не надійшов відзив на позовну заяву та відсутня будь-яка інформація щодо позиції відповідача у даній справі.

09.12.2025 ухвалою господарського суду відкладено підготовче засідання у справі на 23.12.2025 о 11:30 год.

23.12.2025 до господарського суду від прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури за допомогою системи "Електронний суд" надійшли додаткові пояснення (вх. суду №56318/25 від 23.12.2025) по справі.

23.12.2025 у підготовче засідання з`явився прокурор, повноважний представник позивача. Представник відповідача у вказане підготовче засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання сторони повідомлялися належним чином, відповідно до вимог статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України.

23.12.2025 ухвалою господарського суду відкладено підготовче засідання у справі на 15.01.2026 о 11:40 год.

15.01.2026 у підготовче засідання з`явились прокурор, повноважний представник позивача. Представник відповідача у вказане підготовче засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання сторони повідомлялися належним чином, відповідно до вимог статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України.

15.01.2026 ухвалою господарського суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні на 05.02.2026 о 11:00 год.

05.02.2026 о 11:00 год. судове засідання не відбулося з незалежних від суду причин - у зв`язку із відсутністю електропостачання в приміщенні Господарського суду Дніпропетровської області.

05.02.2026 ухвалою господарського суду призначено судове засідання у справі на 12.02.2026 об 15:00 год.

12.02.2026 у засідання з розгляду справи по суті з`явились прокурор, повноважний представник позивача. Представник відповідача у вказане підготовче засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання сторони повідомлялися належним чином, відповідно до вимог статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України.

12.02.2026 ухвалою господарського суду повідомлено учасників справи про те, що ухвалення та проголошення судового рішення у справі №904/6457/25 призначено на 16.02.2026 о 15:00 год.

16.02.2026 о 15:00 год. судове засідання не відбулось з незалежних від суду причин - у зв`язку із знеструмленням приміщення Господарського суду Дніпропетровської області.

02.03.2026 ухвалою господарського суду повідомлено учасників справи про те, що ухвалення та проголошення судового рішення у справі №904/6457/25 призначено на 13.03.2026 о 13:45 год.

13.03.2026 у судове засідання прокурор та повноважні представники сторін не з`явилися, судом оголошено рішення суду.

ІІІ. Обставини справи, встановлені судом, оцінка доказів та аргументів сторін

Спір у справі виник у зв`язку з невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Аврора 2022" обов`язку зі сплати плати за користування земельною ділянкою, площею 0,4666 га, яка розташована за адресою: місто Дніпро, вулиця Каштанова, 47, якою відповідач фактично користувався у період з 05.09.2022 по 21.08.2025 без належного правового оформлення. Прокурор вважає, що таким чином відповідач безпідставно зберіг у себе кошти позивача у розмірі 1 086 849,44 грн, які відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України підлягають поверненню позивачу.

Перелік обставин, які є предметом доказування у справі:

(1) Факт користування відповідачем земельною ділянкою у спірний період.

(2) Відсутність у відповідача оформленого права користування земельною ділянкою.

(3) Факт несплати відповідачем плати за землю та визначення її розміру.

1. Користування відповідачем земельною ділянкою у спірний період.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №451116909 від 07.11.2025 (а.с. 54), з 05.09.2022 Товариству з обмеженою відповідальністю "Аврора 2022" передано у власність адміністративно-побутовий корпус загальною площею 5 065,9 кв.м, розташований за адресою: місто Дніпро, вулиця Каштанова, 47, на підставі акта приймання-передачі №№ 2235, 2236 від 04.09.2022, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу.

Нерухоме майно розміщене на земельній ділянці за тією ж адресою. Використання об`єкта нерухомості об`єктивно пов`язане з використанням земельної ділянки, на якій він розташований, що узгоджується з положеннями статті 181 Цивільного кодексу України та принципом єдності юридичної долі земельної ділянки і розташованого на ній об`єкта нерухомості.

Відповідно до частини другої статті 83 Земельного кодексу України земельна ділянка за адресою: місто Дніпро, вулиця Каштанова, 47, належить до земель комунальної власності територіальної громади міста Дніпра.

Відомості про наявність у відповідача зареєстрованого речового чи договірного права користування зазначеною земельною ділянкою, у тому числі права оренди або постійного користування, у матеріалах справи відсутні. Також відсутні докази прийняття уповноваженим органом рішення про передачу цієї земельної ділянки у користування відповідачу та державної реєстрації відповідного права.

2. Відсутність у відповідача оформленого права користування земельною ділянкою.

Згідно з приписами частини другої статті 83 Земельного кодексу України земельна ділянка за адресою: місто Дніпро, вулиця Каштанова, 47, на якій розміщене нерухоме майно, належить до земель комунальної власності територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради.

За загальним правилом право комунальної власності на земельні ділянки в межах населеного пункту виникає в силу закону, зокрема з моменту введення в дію Земельного кодексу України 01.01.2002, незалежно від здійснення державної реєстрації такого права після 01.01.2013.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №451116909 від 07.11.2025 (а.с. 54) з 05.09.2022 Товариству з обмеженою відповідальністю "Аврора 2022" передано у власність адміністративно-побутовий корпус загальною площею 5 065,9 кв.м, розташований за адресою: місто Дніпро, вулиця Каштанова, 47 .

Зазначений об`єкт нерухомого майна є нерозривно пов`язаним із земельною ділянкою, на якій він розташований, а його використання об`єктивно пов`язане з використанням відповідної земельної ділянки, що відповідає положенням статті 181 Цивільного кодексу України.

Відомості про наявність у відповідача у період з 05.09.2022 по 21.08.2025 зареєстрованого речового чи договірного права користування земельною ділянкою за зазначеною адресою, у тому числі права оренди або постійного користування, у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування і право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації відповідного права.

3. Несплата відповідачем плати за землю та визначення її розміру.

Відповідно до матеріалів справи, 09.07.2025 Інспекцією департаменту з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради проведено обстеження земельної ділянки за адресою: місто Дніпро, вулиця Каштанова, 47, площею 0,4666 га, за результатами якого складено акт обстеження земельної ділянки №0377 від 09.07.2025 (а.с. 34 38).

Згідно з указаним актом зафіксовано відсутність документів, що підтверджують державну реєстрацію за відповідачем права власності, права постійного користування або права оренди спірної земельної ділянки.

На зазначеній земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна, які є нерозривно пов`язаними із землею, а їх використання об`єктивно пов`язане з використанням відповідної земельної ділянки, що відповідає положенням статті 181 Цивільного кодексу України.

За результатами обстеження та з урахуванням спірного періоду Комісією з визначення розміру збитків, заподіяних Дніпровській міській раді, власникам землі та землекористувачам при використанні земельних ділянок, протоколом №10 від 21.08.2025 (а.с. 48 49), визначено та затверджено розрахунок суми безпідставно збережених коштів у розмірі 1 086 849,44 грн, що відповідає розміру плати за користування зазначеною земельною ділянкою.

Матеріали справи не містять відомостей про сплату відповідачем у спірний період будь-яких платежів за користування земельною ділянкою, зокрема орендної плати або земельного податку, а також даних про визначення відповідних податкових зобов`язань чи надходження таких платежів до бюджету.

IV. Мотиви суду

17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 №132-IX, яким, зокрема, внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України: змінено назву статті 79 з "Достатність доказів" на "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично запровадивши в господарському процесі стандарт доказування "вірогідності доказів". У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено на загальновизнаному принципі негайного впливу процесуальних змін на справи, що перебувають на розгляді суду.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", передбачає необхідність зіставлення судом доказів, поданих позивачем і відповідачем. Отже, за цим стандартом недостатньо лише надати певний обсяг доказів на підтвердження обставини - сторона має подати такі докази, які у сукупності переважать доводи та докази іншої сторони. Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України обставина, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на її підтвердження, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; питання вірогідності доказів суд вирішує за своїм внутрішнім переконанням.

У розумінні наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази та обставини справи з погляду їх вірогідності, яка дає змогу дійти висновку, що відповідні факти скоріше мали місце, ніж не мали. Тому під час розгляду справи суд зобов`язаний дотримуватися вимог щодо всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин та оцінки доказів. Всебічність і повнота розгляду означають встановлення всіх юридично значущих обставин і дослідження поданих доказів, що унеможливлює однобічність і забезпечує ухвалення законного та обґрунтованого рішення. З`ясування відповідних обставин здійснюється із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, зокрема щодо відсутності у будь-якого доказу наперед встановленої сили, оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази та наведені сторонами обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

1. Щодо права власності на земельну ділянку та платності землекористування

За загальним правилом право комунальної власності на земельні ділянки, розташовані в межах відповідного населеного пункту, належить органу місцевого самоврядування в силу закону, зокрема з моменту введення в дію 01.01.2002 нового Земельного кодексу України. При цьому відсутність державної реєстрації речового права на земельну ділянку після 01.01.2013 не впливає на наявність права комунальної власності на таку земельну ділянку. Зазначене узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20.

Матеріали справи не містять доказів того, що у спірний період відповідач мав належним чином оформлене та зареєстроване право користування зазначеною земельною ділянкою, зокрема право оренди, постійного користування або інше речове чи договірне право.

Відсутні також докази прийняття уповноваженим органом рішення про передачу земельної ділянки відповідачу у користування, укладення договору оренди землі та здійснення державної реєстрації відповідного речового права.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають виключно з моменту державної реєстрації таких прав.

Отже, у спірний період відповідач користувався земельною ділянкою без належним чином оформленої правової підстави.

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним; об`єктом плати за землю є земельна ділянка, а плата за землю справляється відповідно до закону. Стаття 96 Земельного кодексу України встановлює імперативний обов`язок землекористувачів своєчасно сплачувати плату за землю.

Податковий кодекс України визначає, що земельний податок справляється, зокрема, з власників земельних ділянок та постійних землекористувачів (підпункт 14.1.72 статті 14), а орендна плата являє собою обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 статті 14).

Відтак для користувача земельної ділянки за моделлю оренди плата за землю визначається як орендна плата (пункт 287.1 статті 287 Податкового кодексу України), у зв`язку з чим розмір коштів, що підлягають стягненню, обґрунтовано визначено на рівні орендної плати.

Отже, спірна земельна ділянка, розташована в межах населеного пункту, є об`єктом комунальної власності, а відсутність державної реєстрації речового права після 01.01.2013 не впливає на наявність у територіальної громади права власності на таку земельну ділянку. Матеріалами справи підтверджено, що у спірний період відповідач не мав належним чином оформленого та зареєстрованого права користування земельною ділянкою, а також відсутні докази прийняття уповноваженим органом рішення про передачу цієї земельної ділянки у користування відповідачу.

За таких обставин користування відповідачем земельною ділянкою здійснювалося без належної правової підстави. Водночас, з огляду на імперативний характер принципу платності землекористування, встановленого статтею 206 Земельного кодексу України, та приписи податкового законодавства, використання земельної ділянки незалежно від оформлення права користування не може бути безоплатним. Відтак плата за користування земельною ділянкою у спірних правовідносинах обґрунтовано визначається на рівні орендної плати.

2. Щодо сформованості земельної ділянки та відсутності кадастрового номера

Відповідно до пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації. Базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням такого коефіцієнта або площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено (підпункти 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України).

Інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради проведено обстеження земельної ділянки за адресою: місто Дніпро, вулиця Каштанова, 47, за результатами якого складено акт №0377 від 09.07.2025 (а.с. 34 38). За змістом вказаного акта встановлено, що обстежувана земельна ділянка не має присвоєного кадастрового номера, правовстановлюючі документи на право користування (оренди) відсутні, водночас на ній розміщено адміністративно-побутовий корпусу загальною площею 5 065,9 кв.м, який за даними державних реєстрів належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Аврора 2022", а також інші об`єкти та елементи фактичного освоєння території. Загальна площа обстежуваної земельної ділянки за становить 0,4666 га, зокрема площа під забудовою адміністративно-побутового корпусу -0,1369 га.

Матеріали справи не містять доказів оскарження вказаного акта обстеження, визнання його недійсним або скасування у встановленому законом порядку. Відтак на момент розгляду справи акт обстеження земельної ділянки №0377 від 09.07.2025 є чинним та підлягає оцінці судом як належний і допустимий доказ.

Верховний Суд у складі колегії Касаційного господарського суду у постанові №644/8837/19 від 02.07.2024 дійшов висновку, що для застосування статті 1212 Цивільного кодексу України не є обов`язковим формальне існування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав; вирішальним є встановлення факту фактичного користування земельною ділянкою без належної правової підстави та отримання користувачем економічної вигоди за рахунок власника землі.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.01.2024 у справі №906/1141/22, відповідно до якої відсутність сформованої земельної ділянки не може розглядатися як заперечення існування прав на неї, а формування земельної ділянки є передумовою введення її в цивільний обіг, однак не є умовою для застосування норм про захист прав власника шляхом стягнення недоотриманих платежів за користування землею.

Така ж позиція КЦС Верховного Суду викладена у постанові від 27.07.2022 у справі № 644/3932/18: «Посилання відповідача на те, що спірна земельна ділянка не має меж, встановлених у передбаченому законом порядку, а також що спірній земельній ділянці не присвоєно кадастровий номер, у зв`язку з цим, на її думку, така земельна ділянка не може вважатися сформованим об`єктом цивільних прав, що унеможливлює укладення договору оренди землі та сплату орендної плати, не можуть бути прийняті до уваги як такі, що не спростовують доводів позивача про фактичне користування позивачкою земельною ділянкою у зазначених межах відповідно до акта її обстеження, яка огороджена парканом, та не звільняють відповідача від обов`язку сплати земельного податку щодо земельних ділянок, відносно яких відсутня довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки».

Отже, відсутність у спірної земельної ділянки кадастрового номера та її формального формування як об`єкта цивільних прав не спростовує факту її існування як об`єкта землекористування та не виключає можливості встановлення фактичного користування нею відповідачем. Вирішальним для оцінки спірних правовідносин є не формальний статус земельної ділянки, а встановлення факту її використання без належної правової підстави та отримання користувачем економічної вигоди за рахунок власника землі. За таких обставин відсутність сформованої земельної ділянки чи присвоєного кадастрового номера не перешкоджає захисту прав власника землі шляхом стягнення недоотриманих платежів за користування земельною ділянкою та не є підставою для відмови у задоволенні заявлених вимог.

Як вбачається з акта обстеження земельної ділянки № 0377 від 09.07.2025, складеного Інспекцією департаменту з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради, спірна земельна ділянка використовується відповідачем як єдиний функціональний простір, необхідний для експлуатації належного йому об`єкта нерухомого майна.

Зазначеним актом зафіксовано розміщення на земельній ділянці адміністративно-побутового корпусу, а також інших елементів фактичного освоєння території, що об`єктивно свідчить про використання земельної ділянки в межах площі, функціонально необхідної для експлуатації такого об`єкта, а не лише площі його безпосередньої забудови.

Крім того судом встановлено, що на підставі акту прийому-передачі нежитлової будівлі приватним нотаріусом ДМНО Любимовою І.Ю. 05.09.2022 за ТОВ «Аврора 2022» зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - будівлю адміністративно-побутового корпусу загальною площею 5065,9 кв. м. по вул. Каштановій, 47 у м. Дніпро (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 020).

Згідно вказаного акту ТОВ «Промсервіс-Дніпро» передало до статутного фонду ТОВ «Аврора 2022» об`єкт нерухомого майна, належний їм на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно б/н, виданий Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 25.12.2008. Право власності зареєстровано Дніпропетровським обласним бюро технічної інвентаризації ДОР на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №4049 від 22.12.2008, зареєстрованого КП «ДМБТІ» ДОР 12.02.2009.

Судом встановлено, що у акті прийому-передачі від 05.09.2022 (а.с. 55) зазначено, що вказана нежитлова будівля розташована на земельній ділянці площею 0,4666 га, кадастровий номер :04:006:0069.

Слід зазначити, що станом на час розгляду спору земельна ділянка з кадастровим номером :04:006:0069 перенесена до архівного шару Публічної кадастрової карти, у зв`язку із чим не має присвоєного кадастрового номеру, а отже не є сформованою.

При цьому згідно даних технічного паспорту на виробничий будинок (адміністративно-побутовий корпус) по вул. Каштановій, 47 у місті Дніпро (а.с. 56-66) площа земельної ділянки складає 4666 кв.м.

Вказане дає підстави суду прийти до висновку, що позивачем вірно визначено площу земельної ділянки, якою користується відповідач та вказана площа земельної ділянки складає 4666 кв.м.

3. Щодо правомірності застосування статті 1212 Цивільного кодексу України

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним набуттям або збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно; обов`язок повернення виникає також у разі відпадіння підстави, на якій майно було набуте. Норми глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від поведінки набувача чи потерпілого.

Кондикційні зобов`язання виникають за сукупності двох умов: набуття або збереження майна однією особою за рахунок іншої та відсутність правової підстави для такого набуття (або відпадіння цієї підстави).

За змістом глав 82 і 83 Цивільного кодексу України деліктні зобов`язання характеризуються зменшенням майна потерпілого і потребують встановлення вини як елемента відповідальності, тоді як для кондикційних зобов`язань визначальним є факт приросту (збереження) майна набувача без достатньої правової підстави, а вина значення не має. Отже, обов`язок повернути безпідставно набуте (збережене) майно або відшкодувати його вартість не є заходом юридичної відповідальності, оскільки спрямований виключно на відновлення майнового балансу між сторонами.

Водночас для застосування статті 1212 Цивільного кодексу України у спірних правовідносинах істотним є встановлення факту фактичного користування земельною ділянкою та отримання відповідачем майнової вигоди за рахунок її власника.

Вказане нерухоме майно є нерозривно пов`язаним із земельною ділянкою, на якій воно розташоване, а його використання об`єктивно неможливе без користування відповідною земельною ділянкою, що відповідає положенням статті 181 Цивільного кодексу України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди має фундаментальне значення та випливає з самої природи нерухомого майна; будь-яке використання об`єкта нерухомості є одночасно використанням земельної ділянки, на якій він розташований.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 924/856/20.

Таким чином, з моменту набуття відповідачем права власності на об`єкти нерухомого майна, розміщені на спірній земельній ділянці, він фактично користувався земельною ділянкою комунальної власності у спірний період, що об`єктивно підтверджує отримання ним майнової вигоди від такого користування.

Перехід прав на земельну ділянку у зв`язку з переходом права власності на будівлю або споруду регламентується Земельним кодексом України. Якщо будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебувала у користуванні, то у разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України). Водночас набуття іншою особою права власності на будівлю є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт е частини першої статті 141 Земельного кодексу України).

За змістом статей 93 та 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки є строковим платним правом, яке виникає виключно з моменту державної реєстрації такого права. Отже, набуття права власності на будівлю саме по собі не породжує права оренди земельної ділянки, якщо таке право не було оформлене на підставі договору та не зареєстроване у встановленому законом порядку.

Разом з тим відсутність у власника будівлі зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника, не може розцінюватися як правопорушення, однак не створює правових підстав для безоплатного користування такою земельною ділянкою.

За таких обставин фактичне користування відповідачем земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави та без сплати плати за землю свідчить про безпідставне збереження ним коштів за рахунок власника земельної ділянки, що є підставою для застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Отже, з огляду на встановлені судом обставини та наведене правове регулювання, суд дійшов висновку, що відповідач, будучи власником об`єктів нерухомого майна, розміщених на земельній ділянці комунальної власності, у спірний період фактично користувався цією земельною ділянкою без належної правової підстави та без сплати плати за землю. За таких умов відповідач безпідставно зберіг у себе кошти, які повинен був сплатити власнику земельної ділянки як плату за користування нею, внаслідок чого у територіальної громади, як власника земельної ділянки, виникло право вимоги на повернення таких коштів. Вказані обставини свідчать про наявність усіх передбачених статтею 1212 Цивільного кодексу України умов для виникнення кондикційного зобов`язання.

4. Щодо фактичного користування земельною ділянкою

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №451116909 від 07.11.2025 судом встановлено, що з 05.09.2022 відповідачу було передано у власність адміністративно-побутовий корпус загальною площею 5065,9 кв.м, розташований за адресою: місто Дніпро, вулиця Каштанова, 47, на підставі акта прийому-передачі нежитлової будівлі, внесеної учасником до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аврора 2022", №№ 2235, 2236 від 04.09.2022, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу.

Господарський суд зазначає, що нерухоме майно є нерозривно пов`язаним із земельною ділянкою, на якій воно розташоване, а його використання об`єктивно неможливе без користування відповідною земельною ділянкою, що узгоджується з положеннями статті 181 Цивільного кодексу України.

Як вказано вище, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 наголосила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди має фундаментальне значення та зумовлений самою природою нерухомого майна. Використання об`єкта нерухомості є водночас використанням земельної ділянки, на якій він розташований. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.12.2021 у справі №924/856/20.

Разом з тим зазначений принцип не ототожнює фактичне користування земельною ділянкою з наявністю у власника будівлі речового чи договірного права на таку земельну ділянку, оскільки право користування земельною ділянкою відповідно до приписів Земельного кодексу України виникає виключно за наявності належної правової підстави та з моменту його державної реєстрації.

Таким чином, з моменту набуття 05.09.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "Аврора 2022" права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна відповідач об`єктивно та фактично користувався земельною ділянкою комунальної власності, на якій розміщена відповідна будівля, що підтверджує реальне використання земельної ділянки у спірний період.

Водночас матеріали справи не містять доказів наявності у відповідача належним чином оформленого та зареєстрованого права користування цією земельною ділянкою, у зв`язку з чим таке фактичне користування здійснювалося без достатньої правової підстави, що має істотне значення для застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

5. Щодо визначення розміру безпідставно збережених коштів

На підтвердження розміру позовних вимог позивачем подано розрахунок, затверджений протоколом Комісії з визначення розміру збитків, заподіяних Дніпровській міській раді, власникам землі та землекористувачам при використанні земельних ділянок, №10 від 21.08.2025, щодо суми орендної плати, не сплаченої відповідачем за відповідний період.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів оскарження зазначеного протоколу, визнання його недійсним або скасування у встановленому законом порядку. Відтак на момент розгляду справи протокол Комісії з визначення розміру збитків, заподіяних Дніпровській міській раді, власникам землі та землекористувачам при використанні земельних ділянок №10 від 21.08.2025 є чинним та підлягає оцінці судом як належний і допустимий доказ на підтвердження розміру заявлених позовних вимог.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що прокурор зазначив, що у зв`язку з об`єктивною відсутністю можливості отримання витягів з нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 2022 2025 роки відповідні розрахунки здійснено Комунальним підприємством "Муніципальний землевпорядний офіс" Дніпровської міської ради, уповноваженим на здійснення таких розрахунків.

На підтвердження нормативної грошової оцінки земельної ділянки позивачем подано акт обстеження земельної ділянки, довідку від 07.07.2025 та розрахунок нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 2025 рік. Із довідки вбачається, що під час здійснення розрахунків враховано технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста, розроблену Державним підприємством "Український державний науково-дослідний інститут проєктування міст "Дніпромісто" імені Ю.М. Білоконя та затверджену рішенням Дніпровської міської ради від 20.05.2020 №12/57.

Згідно з розрахунком загальна сума безпідставно збережених коштів становить 1086849,44 грн, у тому числі: за період з 05.09.2022 по 31.12.2022 - 99085,68 грн; за 2023 рік - 352467,91 грн; за 2024 рік - 370443,77 грн; за період з 01.01.2025 по 21.08.2025 - 264852,07грн.

Будь-яких доказів сплати заявлених до стягнення коштів відповідачем суду не надано. Зокрема, матеріали справи не містять платіжних доручень, банківських виписок, первинних бухгалтерських документів чи інших належних і допустимих доказів, які б підтверджували перерахування відповідачем плати за користування спірною земельною ділянкою у відповідному розмірі та за відповідний період. Також відповідачем не подано доказів часткової сплати, здійснення авансових платежів або зарахування зустрічних однорідних вимог.

Крім того, відповідач не надав суду жодних контррозрахунків, які б спростовували правильність визначення позивачем розміру безпідставно збережених коштів. Зокрема, відповідач не оспорив застосовану при розрахунку нормативну грошову оцінку земельної ділянки, не навів альтернативного розміру такої оцінки, не обґрунтував іншого розміру орендної плати, а також не надав власного розрахунку, виконаного із застосуванням іншої методики чи з посиланням на інші вихідні дані.

Надані позивачем розрахунки ґрунтуються на даних нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням коефіцієнтів індексації, визначених відповідно до вимог Податкового кодексу України, та охоплюють чітко визначений спірний період користування земельною ділянкою. Арифметична правильність таких розрахунків відповідачем не заперечувалася.

За таких обставин, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності, передбачених статтями 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд дійшов висновку, що розрахунок суми безпідставно збережених коштів є належним, допустимим та достовірним, а відсутність з боку відповідача доказів сплати чи контррозрахунків свідчить про недоведеність його заперечень.

V. Висновки Суду

Суди зобов`язані належно мотивувати свої рішення з метою забезпечення права сторін на справедливий судовий розгляд та здійснення суспільного контролю за правосуддям. Водночас суд не зобов`язаний надавати відповідь на кожен довід сторін, якщо у рішенні викладено мотиви, достатні для розуміння підстав його ухвалення з урахуванням конкретних обставин справи та характеру спірних правовідносин.

Оцінивши подані сторонами докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності, господарський суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що спірна земельна ділянка, розташована за адресою: місто Дніпро, вулиця Каштанова, 47, є об`єктом комунальної власності територіальної громади міста Дніпра. Відсутність державної реєстрації речового права на таку земельну ділянку не впливає на наявність у територіальної громади права власності на неї.

У спірний період відповідач не мав належним чином оформленого та зареєстрованого права користування зазначеною земельною ділянкою, зокрема права оренди або іншого речового чи договірного права, а матеріали справи не містять доказів прийняття уповноваженим органом рішення про передачу земельної ділянки відповідачу у користування.

Разом з тим судом установлено, що з моменту набуття відповідачем права власності на об`єкти нерухомого майна, розміщені на спірній земельній ділянці, відповідач об`єктивно та фактично користувався цією земельною ділянкою комунальної власності у спірний період. З урахуванням принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна це підтверджує реальне використання землі та отримання відповідачем майнової вигоди.

Відсутність сформованої земельної ділянки як об`єкта цивільних прав та відсутність кадастрового номера не спростовують факту її фактичного використання та не перешкоджають захисту прав власника земельної ділянки шляхом стягнення недоотриманих платежів за користування землею.

За таких обставин суд дійшов висновку, що фактичне користування відповідачем земельною ділянкою здійснювалося без належної правової підстави та без сплати плати за землю, що свідчить про безпідставне збереження відповідачем коштів за рахунок власника земельної ділянки. У зв`язку з цим до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 1212 Цивільного кодексу України.

Розрахунок суми безпідставно збережених коштів у розмірі 1 086 849,44 грн, здійснений позивачем з урахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки, коефіцієнтів індексації та спірного періоду користування землею, є належним, допустимим і достовірним. Відповідачем не надано доказів сплати заявлених сум або контррозрахунків, які б спростовували правильність визначеного розміру вимог.

Суд також враховує підхід Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "майно" у розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема концепцію "legitimate expectations" ("правомірні очікування"). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, поняття "майно" має автономне значення та охоплює не лише наявне майно, а й майнові вимоги та інші активи, щодо яких особа має достатньо обґрунтоване і конкретне правомірне очікування їх ефективного отримання, якщо таке очікування ґрунтується на нормах національного права та підтверджується сталою судовою практикою.

У цій справі територіальна громада міста Дніпра як власник земельної ділянки мала правомірне очікування отримання плати за користування належною їй земельною ділянкою, оскільки принцип платності землекористування імперативно закріплений у земельному та податковому законодавстві України, а право власника землі на отримання відповідних платежів неодноразово підтверджувалося практикою Верховного Суду.

Фактичне користування відповідачем земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави та без сплати плати за землю призвело до позбавлення територіальної громади її правомірних майнових очікувань щодо отримання доходу від використання належного їй майна. Таке позбавлення становить втручання у майнові права власника земельної ділянки та підлягає ефективному судовому захисту.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються є належно обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі як такі, що спрямовані на відновлення порушених майнових прав власника земельної ділянки та забезпечення ефективного судового захисту.

VІ. Судові витрати

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі позивача Дніпровської міської ради до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Аврора 2022" про стягнення коштів за використання земельної ділянки у розмірі 1 086 849,44 грн - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аврора 2022" (49010, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Баха, будинок 19; ідентифікаційний номер 44875991) на користь Дніпровської міської ради (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 75; ідентифікаційний код 26510514) 1 086 849,44 грн (один мільйон вісімдесят шість тисяч вісімсот сорок дев`ять гривень сорок чотири копійки) - безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аврора 2022" (49010, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Баха, будинок 19; ідентифікаційний номер 44875991) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 38; ідентифікаційний код 02909938) 13 042,20 грн (тринадцять тисяч сорок дві гривні двадцять копійок) судових витрат зі сплаті судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 23.03.2026

Суддя Т.В. Іванова