УХВАЛА

м. Київ

26.03.2026Справа № 910/17306/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О. М. за участю секретаря судового засідання Легкої А.С., розглянувши скаргу Національного банку України на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі за позовом Shakoor Capital Limited;

до 1. Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк";

2. SPV Credit Finance Limited;

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1:

1. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб;

2. Міністерство фінансів України;

3. Національний банк України;

4. Кабінет Міністрів України;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Madison Pacific Trust Limited;

про визнання недійсним договору.

За позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - фізичної особи-підприємця Сазонова Дмитра Валентиновича;

до 1. Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк";

2. UK SPV Credit Finance Limited;

про визнання недійсним договору.

За позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Pala Assets Holdings Limited;

до 1. Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк";

2. UK SPV Credit Finance Limited;

про визнання недійсним договору.

За позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Concorde (Bermuda) Limited (Конкорд (Бермуда) Лімітед);

до 1. Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк";

2. UK SPV Credit Finance Limited;

про визнання недійсним договору.

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/17306/21 за позовом Shakoor Capital Limited до Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (попередня назва Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк") та UK SPV Credit Finance Limited (попередня назва UK SPV Credit Finance plc.), в якому позивач просить суд визнати недійсним договір №63/2016 про придбання акцій від 20.12.2016, укладений між Акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" та UK SPV Credit Finance Limited.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2025 у справі № 910/17306/21 застосовано до Національного банку України заходи процесуального примусу, а саме: тимчасове вилучення державним виконавцем доказів для дослідження судом.

Зокрема, п. 3 вказаної ухвали постановлено вилучити у Національного банку України копії усіх документів, які надсилалися Національним банком України Банку Англії для визнання обміну грошових зобов`язань Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» за чотирма кредитами, наданими Акціонерному товариству Комерційному банку «Приватбанк» компанією UK SPV Credit Finance Limited та додатків до них (процедура bail-in). Вилучення вказаних у п. 3 цієї ухвали доказів доручено Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

12.12.2025 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 79801569 з виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 27.08.2025 у справі № 910/17306/21.

23.12.2025 від Національного банку України надійшла скарга на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з відкриття постановою від 12.12.2025 ВП № 79801569 з примусового виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 27.08.2025 у справі № 910/17306/21 та з винесення постанови від 12.12.2025 про розмір мінімальних витрат цього виконавчого провадження.

Скарга мотивована тим, що державний виконавець, приймаючи постанову про відкриття ВП № 79801569 від 12.12.2025, допустив низку порушень чинного законодавства, оскільки відкрив спірне виконавче провадження за відсутності заяви стягувача про примусове виконання рішення та документів на підтвердження повноважень особи, що звернулася за примусовим виконанням судового рішення, діяти від імені та в інтересах стягувача - Господарського суду міста Києва. На думку НБУ, державний виконавець повинен був повернути супровідний лист про направлення ухвали від 27.08.2025 без виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою від 19.01.2026 зазначену скаргу прийнято судом до розгляду.

27.01.2026 Concorde (Bermuda) Limited (Конкорд (Бермуда) Лімітед) подало заперечення проти скарги.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2025 у справі № 910/17306/21 застосовано до Національного банку України заходи процесуального примусу.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, оригінал зазначеної ухвали, засвідчений гербовою печаткою суду, супровідним листом від 26.11.2025 судом було направлено Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної Виконавчої служби Міністерства юстиції України для примусового виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 ГПК України, у випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до ст. 131 ГПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 ГПК України, застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 134 ГПК України, у разі неподання письмових, речових чи електронних доказів, що витребувані судом, без поважних причин або без повідомлення причин, суд може постановити ухвалу про тимчасове вилучення цих доказів державним виконавцем для дослідження судом. Частиною 3 цієї статті передбачено, що ухвала про тимчасове вилучення доказів для дослідження судом є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Таким чином, направлення судом виданого ним виконавчого документа, який підлягає негайному виконанню, - ухвали від 27.08.2025 у справі № 910/17306 в частині тимчасового вилучення доказів для дослідження судом - безпосередньо до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відповідало вимогам статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено відкриття виконавчого провадження не лише за заявою стягувача, а й в інших передбачених законом випадках, зокрема, якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом (пункт 3 частини 1 цієї статті).

Тому доводи скаржника з цього приводу необгрунтовані.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Господарського процесуального кодексу, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У постанові Верховного Суду від 27.01.2020 у справі № П/811/236/16 міститься такий висновок: « 44. У зв`язку з цим, суди дійшли правильних висновків, що направлення судом, що видав виконавчий документ (ухвала про вилучення доказів) безпосереднього державній виконавчій службі відповідало вимог статті 19 Закону. Така ухвала не повинна була пред`являтись до виконання за заявою стягувача, як помилково вважає скаржник».

Таким чином, вирішуючи питання про застосування заходу процесуального примусу у вигляді тимчасового вилучення доказів для дослідження судом, суд є органом правосуддя, який у відповідний процесуальний спосіб забезпечує провадження в справі, її розгляд і якому державний виконавець, що повинен безпосередньо, особисто виконати ухвалу (вилучити докази), саме задля досягнення цієї мети зобов`язаний передати докази, що вилучаються.

Отже, у даному випадку Господарський суд міста Києва є органом судової влади, який, у свою чергу, доручає виконання рішення суду, органу виконавчої влади, тобто виконавчій службі.

Таке доручення в силу ст. 129-1 Конституції України, ст. ст. 18, 326 Господарського процесуального кодексу України та ч. 2-4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, а невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Отже, твердження НБУ про необхідність подання судом у цій справі заяви про відкриття виконавчого провадження з метою виконання ухвали від 27.08.2025 є безпідставними.

Наведеним спростовуються доводи скарги щодо порушення державним виконавцем Закону України «Про виконавче провадження» при відкриття виконавчого провадження, а також щодо наявності підстав для повернення ухвали Господарського суду міста Києва від 27.08.2025 без прийняття до виконання через відсутність заяви про відкриття виконавчого провадження на підставі ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи викладене, скарга Національного банку України на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 233-235, 327, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні скарги Національного банку України на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до апеляційної інстанції у строки та порядку встановленому ст.ст. 255-258 Господарського процесуального кодексу України.

Повна ухвала складена 30.03.2026

Суддя О.М.Ярмак