ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2026 Справа № 914/2086/24

Господарський суд Львівської області у складі головуючої судді Зоряни Горецької, при секретарі Зоряні Палюх, розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод»,

до відповідача Фізичної особи підприємця Магеррамова Шагріяра Маліка Огли,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Львівська обласна військова адміністрація,

про зобов`язання вчинити дії та стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа за позовом Приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод» до Фізичної особи підприємця Магеррамова Шагріяра Маліка Огли, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Львівська обласна військова адміністрація про зобов`язання вчинити дії та стягнення заборгованості.

Рух справи відображено у відповідних увалах та протоколах судових засідань.

Ухвалою від 06.01.2025 зупинено провадження по справі до набрання законної рішення у справи № 914/2908/24 за позовом Фізичної особи підприємця Магеррамова Шагріяра Маліка Огли до Приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Львівська обласна військова адміністрація про визнання договору недійсним.

19.12.2025 поновлено провадження по справі.

16.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні 19.03.2026 проголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

Позивач просить стягнути орендну плату за договором №ВГМ-018/22 від 01.09.2022 в розмірі 342 223,27 грн. Крім того, позивач стверджує, що на об`єкті оренди (майданчик з бетонним покриттям) незаконно встановлено тимчасову споруду. Позивач просить демонтувати вказану споруду. На основну суму заборгованості нараховано пеню, штраф та 3% річних.

Позиція відповідача

Відповідач проти позовних вимог заперечив. Відповідач стверджує, що не використовує об`єкт оренди, отже відсутні підстави для стягнення заборгованості. У позивача відсутні правові підстави для надання майна в оренду. Відповідач вказує на недійсність укладеного сторонами правочину. Позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності. Позивач просить зменшити розмір штрафу та пені, застосувати позовну давність, залишити позов без розгляду та відмовити в задоволенні позову повністю.

Позиція третьої особи

Львівська обласна державна адміністрація підтримала позовні вимог з підстав викладених в додаткових поясненнях вх. №30939/24 від 23.12.2024.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Між ФОП Магеррамовим Шагріяром Маліком Огли (Орендар) та ПрАТ «ЛЛРЗ» (Орендодавець) було укладено договір оренди №ВГМ-018/22 від 01.09.2022 (далі - Договір), згідно якого Орендарю передано в строкове платне користування майно: майданчик з бетонним покриттям зі сторони пл. Двірцевої, площею 68 кв.м., інвентарний №20149 ПрАТ «ЛЛРЗ» (далі - об`єкт оренди). Термін дії Договору закінчився 30.08.2023, договірні відносини не продовжено, але об`єкт оренди не повернуто.

На об`єкті оренди Відповідач встановив тимчасову споруду зі склопакетним заскленням фасадної частини приміщення та сендвіч панелями (ТС).

Однією із підстав щодо припинення чинності Договору є закінчення строку, на який його було укладено (п. 10.6 Договору), також аналогічна умова передбачено п.2 ст. 291 ГК України.

Відповідно до п. 10.4. Договору у разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір уважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід`ємною частиною Договору.

Додатковими договорами пролонгація Договору не оформлялася, враховуючи, що термін дії Договору припинився 30.08.2023 та відповідно до п. 10.9 Договору у разі припинення або розірвання цього Договору Майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Орендодавцю. У разі, якщо Орендар затримав повернення Майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження, Відповідач мав повернути об`єкт оренди не пізніше 04.09.2023.

Згідно з п. 10.10 Договору Майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання Сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення Майна покладається на Орендаря.

15.11.2023 Позивач звернувся до Відповідача листом за вих. №3464 щодо проведення демонтажу встановленої останнім споруди, повернення орендованого майна та оплати простроченої заборгованості і штрафних санкцій. Проте Відповідач не виконав вимоги Позивача та відповіді на звернення Позивача не надав. Відповідно Позивач 26.01.2024 звернувся повторно до Відповідача листом за вих. №424 з аналогічною вимогою, проте Відповідач не відреагував на отримане звернення. 18.03.2024 Позивач направив повторно Відповідачу вимогу щодо проведення демонтажу та оплати заборгованості і штрафних санкцій у строк до 31.03.2024, проте Відповідач її не виконав (лист за вих. №1002). Та 28.05.2024 Відповідачу вкотре було направлено Позивачем аналогічну вимогу з наданням строку до 17.06.2024 (лист за №1855 від 28.05.2024), але Відповідач так і не виконав вимогу Позивача.

Відповідач всупереч вимогам Позивача щодо проведення демонтажу та повернення об`єкта оренди, умовам Договору та вимогам законодавства так і не повернув об`єкт оренди, та продовжує використовувати його, про що свідчить наявне майно ТС Відповідача на орендованому майні, а акт приймання-передавання про повернення Майна Відповідач так і не склав.

Постановою Західного апеляційного господарського суду у справі №914/2908/24 від 09.12.2026 встановлено, що фактичне користування майном на підставі договору оренди унеможливлює у разі його недійсності (нікчемності) проведення між сторонами двосторонньої реституції, тому такий договір є недійсним з моменту його вчинення, а зобов'язання (права та обов'язки) за цим недійсним (нікчемним) правочином - припиняються на майбутнє (що узгоджується зі змістом вимог статті 236 ЦК України).

Правомірним є висновок місцевого господарського суду про те, що фактичне користування майном на підставі договору оренди не дозволяє в разі його недійсності (нікчемності) провести двосторонню реституцію. Зазначене не забезпечить відновлення прав позивача, адже вони не є фактично порушеними в умовах здійснення ним користування майном відповідача, оскільки мета, для якої укладено договір оренди фактично досягнута.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що застосувати наслідки недійсності правочину за передане в оренду майно неможливо, тому що відновити первісне становище сторін за одержане в користування майно - є безповоротним явищем, а тому фактичне користування майном на підставі договору оренди не дозволяє в разі його недійсності (нікчемності) провести двосторонню реституцію та зазначене свідчить про відсутність підстав для висновку про порушення будь - яких прав орендаря, а відтак і про відсутність підстав для його захисту, адже фактичне користування майном відбулося, що сторонами не заперечується, і відновлення первісного становища сторін за одержане в користування майно є неможливим.

ОЦІНКА СУДУ

Відповідно до статей 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендарю) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (ч. 1 ст. 759 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до п. 3.1 Договору орендна плата визначена на підставі аукціону та становить 10 002,0 грн. (десять тисяч дві грн.) за базовий місяць з ПДВ. Базовим місяцем вважати місяць, у якому сторони підписали даний договір. Орендна плата за перший (повний) місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції. Орендна плата за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції поточного місяця (п. 3.3 Договору).

Окрім того, Відповідач зобов`язаний здійснювати відшкодування витрат, пов`язаних з платою податку на землю, Орендарю (п. 5.12 Договору).

Згідно з п.3.6 Договору орендна плата за поточний місяць перераховується Орендодавцю у розмірі 100% щомісяця не пізніше 15 числа наступного за поточним місяцем на підставі виставленого рахунка.

Усі документи необхідні для здійснення оплати за Договором наявні у розпорядженні Відповідача, так як були направлені на поштову адресу з повідомленням Укрпоштою, проте Відповідач не перерахував плату за виставленими рахунками.

Згідно з п.3.12 Договору у разі припинення (розірвання) договору оренди Орендар сплачує оренду плату до дня повернення Майна за актом приймання-передавання включно.

Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплати заборгованості за орендною платою, якщо така виникла, у повторному обсязі, ураховуючи санкції, Орендодавцю.

Відповідно до п. 3.7 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується Орендодавцем відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення.

А відповідно до п. 3.8 Договору у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж за три місяці, Орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано пеню, штраф та три відсотки річних. Судом перевірено розрахунок та встановлено, що такий проведено вірно.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Землекористувачі, у відповідності статті 95 ЗКУ, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право самостійно господарювати на землі, на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом, споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди, користуватися іншими правами, передбаченими законом або договором. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Підприємство залізничного транспорту, згідно вимог встановлених договору має право вимагати повернення майна у стані, придатному для подальшого використання, що чітко передбачено договором укладеним між сторонами та ЦКУ.

Звертаємо увагу, що відповідач використовує бетонний майданчик після закінчення строку дії договору оренди, що суперечить вимогам статті 759 ЦКУ відповідно до якої, за договором найму (оренди) наймодавець зобов`язується передати наймачеві майно у тимчасове володіння та користування за плату, а наймач зобов`язується повернути це майно після закінчення строку договору.

Враховуючи те, що Відповідач і надалі незаконно використовує бетонний майданчик, Позивач у відповідності до норм статті 391 ЦКУ має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Варто зазначити, що встановлена відповідачем на бетонному майданчику будівля це тимчасова споруда, та не є об`єктом нерухомого майна і призначена виключно для використання в межах строку договору. ЇЇ подальше розміщення суперечить умовам договору та порушує права та інтереси Позивача.

Тимчасова споруда, встановлена орендарем виключно для використання в межах договору оренди. Після закінчення строку договору оренди від 01.09.2022 № ВГМ-018/22 тимчасова споруда підлягає демонтажу, а майно підлягає поверненню у попередній вигляд.

З цього випливає, що зобов`язання, пов`язані з демонтажем споруди, мають покладаються виключно на орендаря.

Матеріалами справи підтверджується використання відповідачем майданчика з бетонним покриттям. Також підтверджено факт встановлення тимчасової споруди на об`єкті оренди. Демонтаж вказаної споруди не проведено. Той факт, що відповідач не використовує тимчасову споруду, не вказує на те, що відповідач не використовує об`єкт оренди, оскільки саме на об`єкті оренди розміщено тимчасову споруду. Договір оренди у встановленому законом порядку недійсним не визнано.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Постанова Касаційного господарського суду Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 902/855/18 звертає увагу на те, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 551 ЦК, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. Найчастіше судами враховувалися такі обставини (постанови Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 916/3211/16, від 26.01.2021 у справі № 922/4294/19, від 24.02.2021 у справі № 924/633/20, від 16.03.2021 у справі №922/266/20): ступінь виконання зобов`язання боржником (співвідношення між сумою простроченого зобов`язання та загальною сумою зобов`язання); причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; тривалість прострочення виконання; наслідки порушення зобов`язання для кредитора; поведінку боржника (системність порушення, чи навпаки - порушення з боку боржника мало винятковий характер; намагання/зусилля боржника погасити борг або погашення основної заборгованості на момент звернення до суду, намагання врегулювати спір в досудовому порядку, звернення з пропозиціями про реструктуризацію боргу до кредитора); поведінку кредитора; майновий стан кредитора та боржника (наявність збитків, заборгованості по виплаті заробітної плати); негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, населення); ризики настання неплатоспроможності боржника; статус боржника, предмет діяльності боржника (забезпечення оборонних потреб, безпеки та здоров`я населення); майнові, а також інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.

Також, у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7- рп/2013 штрафні санкції мають на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків.

Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Позивач під час вирішення спору у цій справі не надав, а матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення ним збитків або можливість їх понесення у зв`язку з невиконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за Договором.

Враховуючи, що відповідач не використовував встановленої тимчасової споруди, зважаючи на баланс інтересів сторін, відсутність доказів понесення Позивачем збитків внаслідок порушення Відповідачем прийнятих на себе зобов`язань, суд визнає зазначені обставини винятковими та вбачає наявність підстав для зменшення належних до стягнення штрафу та пені на 50%, що становить 58 644,98 грн пені та 17 111,18 грн штрафу.

Позивачем не пропущено строк позовної давності, підстави для залишення позову без розгляду відсутні.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Допустимих доказів в спростування зазначеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору Відповідач суду не надав.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню частково з урахуванням висновку суду щодо зменшення розміру заявлених до стягнення штрафу та пені.

Судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 231, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Зобов`язати Фізичну особу підприємця Магеррамова Шагріяра Маліка Огли ( АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_1 ) провести демонтаж встановленої тимчасової споруди зі склопакетним заскленням фасадної частини приміщення та сендвіч панелями (ТС) на об`єкті оренди та повернути об`єкт оренди, а саме майданчик з бетонним покриттям зі сторони пл. Двірцевої, площею 68 кв.м., інвентарний №20149 Приватному акціонерному товариству «Львівський локомотиворемонтний завод» (79018, м. Львів, вул. Залізнична, 1А, ) шляхом підписання акту повернення об`єкта оренди.

3. Стягнути з ФОП Магеррамова Шагріяра Малік Огли ( АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_1 ) на користь ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» (79018, м. Львів, вул. Залізнична, 1А, ) грошові кошти у загальному розмірі 429 330,03 грн, а саме: 342 223,27 грн - прострочена заборгованість, з яких 3 065,01 грн відшкодування плати за землю та 339 158,26 грн за оренду майданчика; 58 644,98 грн пені; 17 111,18 грн штрафу; 11 350,60 грн 3% річних, нараховані станом на 22.12.2025.

4. Стягнути з ФОП Магеррамова Шагріяра Малік Огли ( АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_1 ) на користь ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» (79018, м. Львів, вул. Залізнична, 1А, ) судовий збір в розмірі 11 305,25 грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Горецька З.В.