ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2026 м. Дніпро Справа № 904/2684/25 (212/7189/25)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Фещенко Ю.В. (доповідач),

суддів: Джепи Ю.А., Соп`яненко О.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2025 (ухвалене суддею Мартинюком С.В. у м. Дніпрі, повне рішення складене 12.12.2025) у справі № 904/2684/25 (212/7189/25)

за позовом ОСОБА_1 (м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область)

до Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область)

про відшкодування моральної шкоди

у межах справи № 904/2684/25

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій Енергопостачальник" (м. Київ)

до боржника Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область)

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Покровського районного суду міста Кривого Рогу з позовом до Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання у розмірі 200 000 грн 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами:

- відповідач не створив належні та безпечні умови праці на робочому міст позивача, внаслідок чого останній отримав професійні захворювання, що призвели до встановлення йому втрати працездатності в значному розмірі, а саме 25%, у віці 51 років;

- внаслідок отриманого професійного захворювання було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, що у свою чергу постійно і негативно позначається на душевному та фізичному станах останнього.

Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 17.07.2025 постановлено передати цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області, в провадженні якого перебуває господарська справа № 904/2684/25 про банкрутство Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат".

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2025 у справі №904/2684/25 (212/7189/25) позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про відшкодування моральної шкоди задоволено частково; стягнуто з Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я на виробництві (професійним захворюванням), у розмірі 90 000 грн 00 коп.; стягнуто з Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на користь державного бюджету 900 грн 00 коп. судового збору.

Рішення обґрунтовано наступним:

- наведені позивачем негативні явища мають місце в його житті у зв`язку з професійним захворюванням, яке призвело до втрати позивачем професійної працездатності в ступені 25%, тому суд приходить до висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода;

- нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 Кодексу законів про працю України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, тому вона визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи;

- суд, врахувавши глибину фізичних та моральних страждань позивача, істотність вимушених негативних змін в його житті, а також те, що ступінь втрати професійної працездатності визначено у розмірі 25% та який у подальшому може бути змінений, тривалість його роботи у шкідливий умовах, а також встановлення вини позивача, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування у сумі 90 000 грн 00 коп., що буде співмірним спричиненій позивачу шкоді та достатнім для її відшкодування.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 за допомогою системи "Електронний суд" звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх № суду 48280 від 02.01.2026), в якій просить його змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 200 000 грн 00 коп., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, судом не надано належної оцінки тяжкості завданої шкоди, оскільки 25% втрата професійної працездатності свідчить про безповоротність та неможливість відновлення стану здоров`я до нормального, внаслідок чого ухвалений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди є недостатнім для справедливої компенсації моральних страждань;

- між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано під час виконання позивачем трудових обов`язків, і наявність у зв`язку з цим підстав, передбачених статтями 153, 237-1 Кодексу законів про працю України, для відшкодування моральної шкоди і у даному випадку відповідач несе прямий обов`язок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди позивачу;

- судом першої інстанції при розгляді справи не було досліджено відповідність розміру відшкодування моральної шкоди критеріям статті 23 Цивільного кодексу України та співмірність з завданою позивачу шкодою, з урахуванням принципів розумності, виваженості і справедливості, внаслідок чого визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди є недостатнім для справедливого відшкодування моральних страждань позивача; також не було належним чином встановлено наслідків та обсягу спричинених позивачу моральних страждань з урахуванням ступеня вини відповідача та тривалості роботи позивача у вищезгаданих умовах;

- судом першої інстанції не було наведено мотивів безпідставності заявленого позивачем розміру моральної шкоди, також в оскаржуваному рішенні суду не наведено висновків про те, що зазначений позивачем розмір моральної компенсації - 200 000 грн 00 коп. є завищеним;

- усі зазначені позивачем скарги на стан здоров`я підтверджені матеріалами справи, зокрема, копіями виписок із медичних карт стаціонарного хворого, що були додані до позовної заяви; тривалий процес лікування позбавляє можливості вести повноцінний спосіб життя, все це постійно і негативно позначалося і позначається на душевному та фізичному станах; отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами;

- зважаючи на те, що моральна шкода завдана позивачу втратою професійної працездатності внаслідок ушкодження здоров`я через професійне захворювання, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань, зумовлених вимушеною докорінною зміною організації життя, що має безповоротну дію, оцінка душевних страждань, які призвели до істотних вимушених змін у житті позивача, розмір моральної шкоди не може бути меншим, ніж в аналогічних справах, наведених в апеляційній скарзі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Фещенко Ю.В. (доповідач), суддів: Джепи Ю.А., Соп`яненко О.Ю.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.01.2026, зокрема, відкрито апеляційне провадження, вирішено розглянути апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2025 у справі № 904/2684/25 (212/7189/25) у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без виклику та повідомлення учасників справи.

Від відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № суду 1232/26 від 04.02.2026), в якому він просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Відзив обґрунтований такими обставинами:

- зa змістом апеляційної скарги позивач не погоджується з розміром присудженого відшкодування моральної шкоди; скаржник не зазначає в чому самe та якими висновками суду порушені норми матеріального права;

- згідно з витягом з рішення ЕКОПФО позивачу встановлено 25% втрати працездатності строком на 1 рік, а не безстроково, призначене лікування, за умови виконання якого, можливе відновлення працездатності, тому твердження про неможливість відновлення працездатності є припущенням. До того ж позивачу встановлені лише певні обмеження до трудової діяльності;

- статтею 23 Цивільного кодeкcy, на порушення якої посилається ОСОБА_1 , не визначено спосіб домірного розміру відшкодування, тому відсутні підстави стверджувати про її порушення судом першої інстанції;

- як убачається з оскаржуваного судового рішення, суд оцінив встановлений розмір втрати працездатності внаслідок професійного захворювання, обставини, що стали причиною втрати працездатності і наслідки, що настали в результаті роботи скаржника в шкідливих умовах праці на підприємстві, а також врахував наявність та ступінь вини відповідача, що по суті було встановлено Актом розслідування причин виникнення професійного захворювання;

- відповідач погоджується з тим, що втрата працездатності внаслідок захворювання дійсно може спричиняти дискомфорт як фізичний, так і психологічний, що є безпосередньою причиною моральних страждань, але ступінь таких страждань у кожному випадку є різним та обумовлюється переважно суб`єктивними факторами, які суд оцінює за наданими доказами та встановленими фактичними обставинами;

- з урахуванням пропорційності до ступеня втрати працездатності, за 25% втрати працездатності сума відшкодування не має перевищувати 37 500 грн. З цього вбачається, що сума присудженого відшкодування ОСОБА_1 Господарським судом Дніпропетровської області є об`єктивною та справедливою;

- з урахуванням вищенаведеного, рішення Господарського суду Дніпропетровської області по справі N904/2684/25 (212/7189/25) ухвалене з урахуванням наданих доказів та встановлених судом фактичних обставин, тому є законним та обґрунтованим.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що апеляційним господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Під час розгляду апеляційної скарги судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, а також правильність застосування норм матеріального права, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджуються такі не оспорені сторонами обставини.

ОСОБА_1 відповідно до відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 від 16.10.1991 здійснював трудову діяльність на підприємстві відповідача, а саме:

- з 08.08.2000 по 12.01.2005 - підземним електрослюсарем черговим та по ремонту обладнання 3-го розряду з повним робочим днем в підземних умовах на дільниці № 7 шахти "Тернівська";

- з 12.01.2005 по 21.07.2010 - підземним гірничим майстром з повним робочим днем в підземних умовах на дільниці № 7 шахти "Тернівська";

- з 21.07.2010 по 01.09.2020 - заступником начальника дільниці № 7 шахти "Тернівська" зайнятий повний робочий день на підземних роботах;

- з 01.09.2020 по 25.12.2024 - підземним гірничим майстром з повним робочим днем в підземних умовах на дільниці № 7 шахти "Тернівська".

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4, затвердженого в.о. начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Бланк С.В. від 10.04.2025, встановлено, що хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин: працюючи майстром гірничим підземної дільниці № 7 шахти "Тернівська" ВАТ "Кривбасзалізрудком", ПАТ "Кривбасзалізрудком" та АТ "Кривбасзалізрудком" у період з 12.01.2005 по 21.07.2010 та з 01.09.2020 по 22.04.2024, ОСОБА_1 у підземних умовах шахти забезпечував виконання планових виробничих завдань з видобутку товарної руди, встановлених обсягів робіт; здійснював огляд робочих місць, раціональне розставляння робітників на місцях робіт згідно з нарядом (нарядом-путівкою); організовував їх роботу, забезпечував виконання обсягів робіт по кількісним і якісним показникам; створював умови для виконання норм виробки: організовував підготовку виробництва, контролював додержання технологічних процесів, оперативно виявляв і ліквідував причини їх порушення; здійснював заходи щодо вдосконалення організації виробництва, поліпшення використання робочого часу, усунення браку, простоювань, зниження трудомісткості та собівартості робіт; забезпечував ефективне використання обладнання і безпечну роботу машин та механізмів.

Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень у роботі систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив концентрацій аерозолів фіброгенної дії, які перевищували нормативні показники. Працюючи у період з 21.07.2010 по 01.09.2020 заступником начальника підземної дільниці № 7 на шахті "Терпівська" Відкритого акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат", підпадав під вплив аерозолів фіброгенної дії, що перевищували нормативні значення (пункт 17 Акту).

Загальний стаж роботи позивача 33 роки 5 місяців, за професією 9 років 2 місяці, у цеху в умовах впливу шкідливих факторів 23 роки 8 місяців (пункт 12 Акту).

Згідно з пунктом 14 Акту діагноз: хронічний (пиловий) бронхіт; легенева недостатність першого ступеня; код МКХ-10 J 44; супутній діагноз - відсутній.

Відповідно до пункту 18 Акту причинами виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) є пил переважно фіброгенної дії: концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 1,2 рази (2,24 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3) згідно з Державними медико-санітарними нормативами допустимого вмісту хімічних речовин у повітрі робочої зони, затвердженими Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.07.2024 №1192.

У пункті 13 вказаного Акту викладено висновок про наявність шкідливих умов праці, а саме: на підставі даних інформаційної довідки про умови праці від 26.09.2024 № ПС/1/17015-24, підготовленої Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці, та згідно з Державними санітарними нормами та правилами "Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу", затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 № 248, умови праці майстра гірничого дільниці № 7 шахти "Тернівська" АТ "Кривбасзалізрудком" ОСОБА_1 відносяться: за вмістом аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони - до 3 класу 1 ступеня (шкідливі). Загальна оцінка: по вмісту хімічних речовин, у тому числі аерозолів переважно фібогенної дії, в повітрі робочої зони - до 3 класу 1 ступеня "Шкідливі".

У пункті 20 Акту "Особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи" зазначено, що особисто ОСОБА_1 на посаді майстра гірничого дільниці № 7 шахти "Тернівська" АТ "Кривбасзалізрудком" порушив пункт 2.21 "Посадової інструкції гірничого дільниці очисних робіт", затвердженої Наказом Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" № 1610 від 17.06.2016 та статтю 14 Закону України "Про охорону праці" від 14 .10.1992 № 2694-ХІІ.

Крім того, Акт містить окрему думку членів комісії з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 - інспектора (з охорони праці) служби охорони праці АТ "Кривбасзалізрудком" ОСОБА_2 , відповідно до якого зазначено, що виникнення професійних захворювань у ОСОБА_1 є наслідком недосконалості технології розробки корисних копалин підземним способом, в результаті чого на робочому місці параметри шкідливих факторів перевищували гранично-допустимий рівень. ОСОБА_1 протягом всього часу роботи своєчасно забезпечувався протипиловими респіраторами типу "Лепесток-40", ефективність очищення повітря від пилу яких становить 99,9%. Також усе гірниче обладнання, яке в процесі роботи утворює пил, обладнується пиловловлюючими пристроями. Тому за умови постійного використання ЗІЗ шкідливий вплив пилу з вмістом кремнію діоксиду кристалічного від 10 до 70% на ОСОБА_1 не відбувався.

Слід врахувати, що з метою попередження виникнення професійних захворювань у працівників АТ "Кривбасзалізрудком", відповідно до статті 13 Закону України "Про охорону праці", у АТ "Кривбасзалізрудком" постійно впроваджуються нові технології, дотримуються основних напрямків в організації технологічних процесів та раціоналізації обладнання згідно вимог гігієни та промислової санітарії у частині комплексної механізації та автоматизації виробничих операцій, ведеться робота з пропаганди безпечних методів праці та співробітництво з працівниками у галузі охорони праці. Відповідні заходи підтверджуються Колективним договором АТ "Кривбасзалізрудком" та іншими документами.

Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи номер 125/25/850/В, дата прийняття рішення 16.05.2025, номер рішення 125/25/850/Р (арк.с. 27-30), позивачу встановлено професійне захворювання, 25% з 16.05.2025 (пункти 17.2.2 - 17.2.5.).

Обґрунтування рішення експертної команди за результатами оцінювання: згідно зі скаргою, анамнезом захворювання, даними об`єктивного огляду, лабораторними та інструментальними методами обстежень, встановлено 25% втрати працездатності на 1 рік. Протипоказана важка фізична праця, пов`язана з тривалою ходою, вимушеною позою, в умовах виробничого пилу, переохолодження (пункт 16).

Дата повторного оцінювання відсотка непрацездатності - 01.06.2026 (пункт 17.2.6).

Відповідно до медичного висновку закладу охорони здоров`я лікарсько-експертної комісії, що має право встановлювати остаточний діагноз хронічних професійних захворювань про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 12.03.2025 протокол № 10/86 щодо ОСОБА_1 зроблено наступний висновок: Хронічний (пиловий) бронхіт. Легенева недостатність першого ступеня. Захворювання професійне.

На підтвердження погіршення стану здоров`я та проходження медичного лікування, позивачем долучено до матеріалів справи виписку № 2 від 11.02.2025 із медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого.

За доводами позивача, внаслідок отриманого професійного захворювання було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання: змінився характер життя, приступи ядухи, кашлю та болю не дають спокійно відпочивати, до появи захворювання був активною людиною, в даний час будь-яке навантаження викликає задишку, кашель та біль. Всі ці обставини є наслідками професійного захворювання, які викликають у позивача щиросердечні страждання і переживання, почуття приниженості, неповноцінності. Внаслідок отриманого ушкодження здоров`я, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається на душевному та фізичному станах позивача.

З урахуванням вищенаведеного, позивач просив суд стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000 грн 00 коп.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною 4 статті 43, частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За приписами частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 Кодексу законів про працю України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною 1 статті 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

При цьому поняттям "моральна шкода" охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів.

Фізичні страждання це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. Суд наголошує, що моральна, і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю.

У відповідності до статті 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Згідно з частинами 1, 3 статті 13 Закону України "Про охорону праці" роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Конституційний Суд України в рішенні від 08.10.2008 № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як зазначено у пункті 4.1. рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22.06.1981 № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 15.06.2020 у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

Верховний Суд у постанові від 12.04.2022 у справі № 225/4242/21 вказав, що вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодування моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Щодо досліджуваної справи, то місцевим господарським судом було правильно встановлено, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачу під час виконання трудових обов`язків, спричиняє йому моральні й фізичні страждання, які полягають у перенесенні фізичного болю, у суттєвому порушенні функцій організму, обмеженні можливості вести звичний спосіб життя, повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, постійному перенесенні страждань у повсякденному житті та призводять до необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя, отримання лікування.

Зазначені негативні явища мають місце у житті позивача у зв`язку з професійним захворюванням, яке призвело до втрати позивачем професійної працездатності у ступені 25%. Викладене свідчить, що позивачу заподіяна моральна шкода.

Суд також враховує, що заподіяння позивачу шкоди не заперечується відповідачем.

Разом з тим, за доводами апеляційної скарги, скаржник просить змінити рішення від 12.12.2025 у даній справі, оскільки він не погоджується з розміром присудженої на його користь суми моральної шкоди.

У цьому зв`язку апеляційний суд зазначає, що нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 Кодексу законів про працю України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Згідно зі статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, 12.07.2007). Саме тому розмір відшкодування моральної шкоди має умовний характер, оскільки немає точних критеріїв майнового вираження душевного болю, спокою, честі, гідності особи, але у будь-якому випадку розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути достатнім для задоволення потреб потерпілого й не повинен призводити до його збагачення.

У пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №210/5258/16-ц зроблено висновок, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині 3 статті 23 Цивільного кодексу України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі, суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Варто зауважити, що у постанові Верховного Суду від 25.05.2022 у справі №487/6970/20, зокрема зазначено, що складність визначення компенсації моральної шкоди полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту, тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Схожі висновки наведені також в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20.

Отже, при встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину фізичних і моральних страждань, та суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.

У даному випадку, місцевий господарський суд при вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди врахував глибину фізичних та моральних страждань позивача, істотність вимушених негативних змін в його житті, те, що ступінь втрати професійної працездатності визначено у розмірі 25% та який у подальшому може бути змінений, тривалість його роботи у шкідливий умовах, разом з тим врахував встановлення вини позивача, згідно з пунктом 20 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4, тому, виходячи із засад розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку, що моральна шкода підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у сумі 90 000 грн 00 коп. Зазначена сума є співмірною спричиненій позивачу шкоді та достатньою для її відшкодування. Такий розмір моральної шкоди визначений з врахуванням балансу інтересів сторін та з огляду на обставини справи.

При цьому посилання скаржника на рішення в аналогічних справах, розглянутих Господарським судом Дніпропетровської області, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки у силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує лише висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Також слід зазначити, що при визначенні суми, стягнутої з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із заподіянням шкоди життю та здоров`ю на виробництві, суд не вирішуває питання оподаткування, про що у тому числі було зазначено в оскаржуваному рішенні.

Наведене узгоджується з правовою позицію, викладеною у постанові Верховного Суду від 21.05.2025 у справі № 235/3143/24.

Доводи скарги про ненадання судом належної уваги тяжкості завданої шкоди, про безповоротність та неможливість відновлення стану здоров`я до нормального є безпідставними та спростовуються змістом оскаржуваного рішення суду.

На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції належним чином оцінив обставини справи та наявні докази в їх сукупності; зміст оскаржуваного судового рішення містить підстави та нормативне обґрунтування, з яких виходив суд, дійшовши висновків про часткове задоволення позову.

Доводи скаржника про те, що присуджена судом сума відшкодування не є співмірною із завданою шкодою, без зазначення конкретних порушень судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, мають характер припущення.

З огляду на викладене, доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються вищевикладеним.

За результатом апеляційного перегляду справи колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на все вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду таким, що підлягає залишенню без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

З підстав наведеного та керуючись статтями 129, 269, 270, 275 - 284, 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2025 у справі № 904/2684/25 (212/7189/25) - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2025 у справі №904/2684/25 (212/7189/25) - залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

4. Матеріали справи № 904/2684/25 (212/7189/25) повернути до Господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 25.03.2026.

Головуючий суддя Ю.В. Фещенко

Суддя Ю.А. Джепа

Суддя О.Ю. Соп`яненко