РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.03.2026 Справа №910/10193/25

За позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела"
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамант-Центр" 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Лагард"
за участю третьої особи, яка не висуває самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні відповідачів:приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дячук Олени Борисівни
про скасування рішення приватного нотаріуса, визнання недійсним договору та зобов`язання вчинити дії
Суддя Бойко Р.В.
секретар судового засідання Кучерява О.М.
Представники учасників справи:
від позивача:Вербицький Я.В., Шельчук Т.С.
від відповідача-1:не з`явився
від відповідача-2:не з`явився
від третьої особи:не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2025 Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамант-Центр" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Лагард", в якому просить суд:

1) скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дячук Олени Борисівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45932280 від 13.03.2019 14:46:32, номер запису про право власності 30671428 щодо державної реєстрації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамант-Центр" на нежитлове приміщення №8/1 загальною площею 67,9 кв.м., розташоване за адресою: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 6/7А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000;

2) визнати недійсним Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 27.09.2021, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Діамант-Центр" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лагард", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр Оксаною Станіславівною, зареєстрований в реєстрі за №3603, стосовно нежитлового приміщення №8/1, що знаходиться за адресою: 03124, місто Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 6/7А;

3) зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Діамант-Центр" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Лагард" усунути Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" перешкоди у користуванні допоміжним приміщенням насосної станції площею 95,7 кв.м. багатоквартирного будинку за адресою: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 6/7А, частину якого займає нежитлове приміщення №8/1 загальною площею 67,9 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, будинок 6/7А, номер запису про право власності 44180915, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, шляхом забезпечення безперешкодного доступу.

В обґрунтування позовних вимог Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" стверджує, що нежитлове приміщення №8/1 загальною площею 67,9 кв.м. в багатоповерховому житловому комплексі з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом за адресою: 03124, місто Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 6/7А, є приміщенням насосної станції господарсько-пожежного водопостачання технічного приміщення та належить до допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку, тому є спільною власністю співвласників цього багатоквартирного будинку.

Відтак, на думку позивача, спірне допоміжне приміщення не могло бути відчужене без згоди всіх співвласників житлових і нежитлових приміщень багатоповерхового житлового комплексу з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом за адресою: 03124, місто Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 6/7А, однак жодного рішення загальних зборів ОСББ про передачу у власність Товариству з обмеженою відповідальністю "Діамант-Центр" (яким в подальшому спірне приміщення було відчужене на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лагард") спірного приміщення не існує.

Позовна вимога про скасування рішення приватного нотаріуса обґрунтована позивачем тим, що при проведенні приватним нотаріусом Дячук Оленою Борисівною (Київський міський нотаріальний округ, м. Київ) державної реєстрації права власності на спірне приміщення за Товариством з обмеженою відповідальністю "Діамант-Центр", нотаріус зобов`язаний був перевірити надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Діамант-Центр" документи, що підтверджують право власності на нерухоме майно на відповідність вимогам чинного законодавства, проте цього не було зроблено, у зв`язку з чим державна реєстрація прав та їх обтяжень на спірне майно за відповідачем-1 є незаконною.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2025 відкрито провадження у справі №910/10193/25; вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження; залучено до участі у справі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дячук Олену Борисівну в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів; встановлено учасникам справи строки на подання заяв по суті спору; підготовче засідання призначено на 18.09.2025.

Разом із позовом Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" було подано до господарського суду заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив суд накласти арешт на нежитлове приміщення №8/1, площею 67,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, що знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, 6/7-А, номер відомостей про речове право 44180915, зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю "Лагард" рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скляр О.С про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 60615725 від 27.09.2021, на підставі Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення №3602 від 27.09.2021, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2025 заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" про забезпечення позову задоволено; до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/10193/25 за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" накладено арешт на нежитлове приміщення №8/1, площею 67,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, що знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, 6/7-А, номер відомостей про речове право 44180915, зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю "Лагард" рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скляр О.С про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 60615725 від 27.09.2021 на підставі Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення №3602 від 27.09.2021, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2025 відкладено підготовче засідання на 02.10.2025; запропоновано позивачу надати всі відомі адреси відповідачів у строк - 5 днів.

Призначене на 02.10.2025 підготовче засідання не відбулось у зв`язку з надходженням сигналів повітряної тривоги у м. Києві, які тривали з 13 год. 01 хв. до 15 год. 16 хв. та з 15 год. 40 хв. по 16 год. 13 хв., тому ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2025 призначено підготовче засідання у справі №910/10193/25 на 17.10.2025.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2025 закрито підготовче провадження у справі №910/10193/25; встановлено порядок дослідження доказів - в порядку їх розміщення в матеріалах справи; зобов`язано позивача надати суду для огляду оригінали документів долучених ним до позову у наступному судовому засіданні; встановлено сторонам строк для надання відеозапису розміщення нежитлового приміщення №8/1 у будинку за адресою: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 6/7А; призначено розгляд справи №910/10193/25 по суті на 13.11.2025.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2025 задоволено клопотання відповідача-2 та відкладено судове засідання на 09.12.2025.

26.11.2025 через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Лагард" надійшов відзив на позов, в якому відповідач-2 вказує, що ТОВ "Лагард" мало об`єктивну можливість ознайомитись із ухвалою суду про відкриття провадження від 19.08.2025 тільки в день реєстрації електронного кабінету в підсистемі "Електронний суд", тому ТОВ "Лагард" просить Господарський суд міста Києва продовжити строк подання відзиву по даній справі на розумний строк, а саме - 15 днів з дня, коли відповідач-2 об`єктивно міг дізнатися про наявність відповідної ухвали суду і мав можливість ознайомитись із матеріалами справи №910/10193/25, а саме - до 25 листопада 2025 року включно. Заперечуючи проти позову, відповідач-2 вказує, що на момент купівлі спірного приміщення про будь-які спори щодо спірного приміщення ТОВ "Лагард" відомо не було. Приміщення на момент купівлі було належним чином зареєстроване за продавцем, який був замовником будівництва житлового комплексу, та були відсутні сумніви щодо неправомірності його будівництва чи реєстрації права продавця. Жодних комунікацій, які б могли свідчити про використання даного нежитлового приміщення для обслуговування житлового будинку на момент купівлі приміщення не було і на даний момент не має. Підтвердженням цьому, на думку відповідача-2, є відео, надане позивачем на вимогу суду, згідно якого спірне приміщення не має будь-яких комунікацій, які були б хоч якось подібні на насосне чи інше обладнання, призначене для обслуговування житлового комплексу. Тому відповідач вважає себе добросовісним набувачем, який не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Щодо висновку експерта Свістунова І.С., то відповідач-2 вважає, що він не дає можливості належним чином встановити дійсні технічні характеристики спірного приміщення, а також складений із грубими порушеннями вимог законодавства, що ставляться до таких висновків. Крім того, відповідач-2 повідомляє, що починаючи із серпня 2025 року позивачем було обмежено доступ представників ТОВ "Лагард" до спірного приміщення. Приміщення на даний час фактично знаходиться в користуванні позивача, представники якого мають вільний доступ до спірного приміщення. З огляду на наведене відповідач вважає, що на даний час відсутній предмет спору в частині усунення позивачу перешкод шляхом надання доступу до спірного приміщення, а тому провадження в частині цієї вимоги підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України. Також відповідач-2 вважає, що вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного приміщення, укладеного між ТОВ "Діамант-Центр" та ТОВ "Лагард", є неналежним та неефективним способом захисту вимога, адже позивач не є стороною оспорюваних договорів і не навів в позові фактичних чи правових підстав для висновку про його недійсність відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України, а також позивач не вказує, які наслідки недійсності договору він вимагає застосувати та яким чином такі наслідки відновлюють саме права ОСББ, з огляду на те, що за правилами ст. 216 ЦК України в разі недійсності правочину саме сторони цього правочину повинні повернути одна одній (а не позивачу) отримане за недійсним договором. До того ж, відповідач-2 вказує, що спірне приміщення не впливає жодним чином на належне функціонування та обслуговування будинку в цілому. Відповідач-2 позбавиться майна лише через гіпотетичне твердження позивача про необхідність використання спірного приміщення для обслуговування будинку, хоча необхідність такого використання не підтверджується належними доказами. На думку відповідача-2, сама поведінка позивача і обставини існування спірного приміщення свідчать про те, що дане приміщення не має критично важливого значення для функціонування будинку, адже багато років Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" не вчиняло будь-яких дій щодо повернення даного приміщення. У змісті відзиву відповідач-2 вказує, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в орієнтовному розмірі 100 тис. грн, докази понесення яких будуть надані суду відповідно до ст. 126 ГПК України.

04.12.2025 від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" через систему "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує про відсутність підстав для поновлення строку на подання відзиву, оскільки відповідач-2 за своєю офіційною поштовою адресою не отримує кореспонденцію, тричі не з`явився в призначені засідання по справі №910/10193/25, а обов`язок зареєструвати електронний кабінет виконав тільки 10.11.2025. Також позивач зазначив, що у відзиві на позовну заяву не вказано жодного обґрунтування з приводу того, яким чином проведення експертизи, виходячи з обсягів наданих на дослідження матеріалів, впливає на законність, незалежність, об`єктивність та повноту висновку експерта. Саме проектом "Будівництво багатоповерхового комплексу з вбудованими прибудинковими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом по бульвару Івана Лепсе, 6 (літера "Ж") у Солом`янському районі м. Києва" спірне приміщення передбачалося як насосна станція господарсько-пожежного водопостачання технічного призначення. Позивач вважає, що відповідач-2, діючи розумно та добросовісно, не мав жодних перешкод, для того, аби до укладення договору купівлі-продажу з ТОВ "Діамант-Центр", навіть, без застосування спеціальних знань в галузі будівництва, переконатись в тому, що з огляду на свої об`єктивні характеристики майно, запропоноване продавцем, як предмет договору, належить до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку (зокрема в підвальному поверсі багатоквартирного будинку, де прокладені мережі інженерних будинкових комунікацій, які забезпечують експлуатацію будинку та побутове обслуговування його мешканців). Також позивач вказує, що у зв`язку з тим, що ОСББ здійснює забезпечення реалізації права співвласників квартир на користування спільним майном багатоквартирного будинку, позивач є заінтересованою особою в розумінні статті 215 ЦК України, уповноваженою на оспорювання дійсності вказаного договору. Як зазначає позивач, нежитлове приміщення №8/1, яке перебуває у власності ТОВ "Лагард", є спільним майном співвласників багатоквартирного будинку, внаслідок чого, право володіти, користуватись та розпоряджатись таким майном мають всі без виключення співвласники багатоквартирного будинку. Треті особи та/або окремі співвласники багатоквартирного будинку не мають права здійснювати переобладнання, реконструкцію, а також реєструвати на себе право власності на допоміжні приміщення без згоди усіх співвласників багатоквартирного будинку. Позивач звертає увагу суду, що дії щодо повернення допоміжних приміщень у власність співвласників багатоквартирного будинку розпочалися ще у 2020 році, тобто відразу після створення Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела".

09.12.2025 через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Лагард" надійшло клопотання про витребування у КП "Київське міське БТІ" повного комплекту технічної та інвентаризаційної документації на об`єкт: Багатоповерховий житловий комплекс L-Квартал, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела (Івана Лепсе), буд. 6; м. Київ, бульвар Вацлава Гавела (Івана Лепсе), буд. 6/7-А (будівельна адреса).

Також 09.12.2025 через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Лагард" надійшло клопотання про витребування у Державного підприємства "Національні інформаційні системи" повну електронну реєстраційну справу №000. У клопотанні відповідач-2 також просив суд поновити строк на подання клопотання про витребування доказів, оскільки пропуск строку стався з поважних, підтверджених документально причин, що не залежали від сторони відповідача.

Крім того, 09.12.2025 через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Лагард" надійшло клопотання про призначення у справі №910/10193/25 судової будівельно-технічної експертизи, проведення якої відповідач-2 просив суд доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 запропоновано відповідачу-2 надати докази оплати спірного майна за договором купівлі-продажу; запропоновано позивачу та відповідачу-2 зустрітися на спірному об`єкті для його огляду до 01.01.2026; відкладено судове засідання на 13.01.2026.

12.01.2026 через систему "Електронний суд" від представника відповідача-2 надійшла заява про невиконання протокольної ухвали від 09.12.2025 в частині спільного огляду із представником позивача спірного об`єкту у зв`язку з перебування представника відповідача-2 на лікарняному.

Також 12.01.2026 через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Лагард" надійшла заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності до всіх позовних вимог Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" у справі №910/10193/25.

Крім того, 12.01.2026 через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Лагард" надійшла заява про приєднання до матеріалів справи доказів, в якій відповідач-2 просить суд визнати поважними причини пропуску строку для подання доказів та неподання у встановлений строк висновку експерта; поновити такий строк; встановити додатковий процесуальний строк для подання висновку експерта та інших доказів - не менше 30 календарних днів з моменту фактичного забезпечення судом доступу експерта до об`єкта дослідження; задовольнити раніше подане клопотання про призначення судової експертизи.

12.01.2026 від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про поновлення строку на подання доказів та про долучення до матеріалів справи №910/10193/25 у якості доказів відеозапису огляду приміщення №8/1 за адресою: 03124, місто Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 6/7А від 17.12.2025 ою 16:24 та фотокопії звернень щодо проведення огляду до директора ТОВ "Лагард" Хоменка Леоніда та представника відповідача-2 адвоката Панича Олексія.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2026 зобов`язано позивача та відповідача-2 провести спільний огляд спірного об`єкту на предмет тотожності із дослідженим експертом об`єктом (за бажанням здійснити відеоогляд) 21.01.2026 об 15:00, в разі неможливості здійснити огляд в цей день, то здійснити огляд 22.01.2026 об 15:00; відкладено судове засідання 27.01.2026.

20.01.2026 від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" через систему "Електронний суд" надійшли заперечення на заяву ТОВ "Лагард" про застосування строків позовної давності, в якій позивач вказує, що згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023. Поряд із цим Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який неодноразово продовжувався. Згідно п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 30.01.2024 пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно, до якої у період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Позивач, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі №903/602/24, вказує, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. Відтак, позивач вважає, що звернувся із позовною заявою в межах строків позовної давності, тому заява відповідача-2 про застосування строків позовної давності є безпідставною.

Також 20.01.2026 від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" через систему "Електронний суд" надійшла заява про зловживання процесуальними правами та застосування заходів процесуального примусу, в якій позивач стверджує про умисне та системне зловживання процесуальними правами з боку ТОВ "Лагард", що полягає у: безпідставному ініціюванні відкладення судових засідань; створенні формальних підстав для затягування розгляду справи; порушенні принципів добросовісності, змагальності та розумних строків судового розгляду. Такі дії відповідача-2, на думку позивача, мають своїм наслідком те, що справа №910/10193/25 перебуває в провадженні суду вже 5 місяців, та хоча 17.10.2025 було закрито підготовче провадження, тобто 3 місяці тому, проте розгляд справи по суті так і не розпочався. Тому позивач просить суд застосувати до відповідача-2 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу.

23.01.2026 від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" через систему "Електронний суд" надійшли додаткові пояснення у справі №910/10193/25, в яких позивач вказує, що за результатом огляду, проведеного за участі голови правління ОСББ "Л-Квартал Вацлава Гавела" Колеснікової Л.П., представника ОСББ - адвоката Вербицького Я.В. та представника ТОВ "Лагард" - адвоката Якушева С.І., а також директора ТОВ "Лагард" Хоменка Л.М., було встановлено, що спірне приміщення, яке є предметом справи №910/10193/25, та приміщення, яке було предметом будівельно-технічної експертизи, за результатами якої складено висновок експерта від 14.05.2025 №С2052/05-2025, є тотожними. Позивач звертає увагу суду, що із відеозапису огляду вбачається, що директор відповідача-2 - ТОВ "Лагард" самостійно своїм же ключем відкриває підвальні приміщення з доступом до приміщення №8/1. Висновком експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 22.06.2023 і висновком експерта від 14.05.2025 №С2052/05-2025 було встановлено, що: проектом "Будівництво багатоповерхового житлового комплексу з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом на бульварі Івана Лепсе, 6 (літера "Ж"), м. Київ" передбачено єдине приміщення насосної станції господарсько-пожежного водопостачання технічного призначення загальною площею 95,7 кв.м. Проте, внаслідок перепланування, не передбаченого проектом "Будівництво багатоповерхового житлового комплексу з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом на бульварі Івана Лепсе, 6 (літера "Ж"), м. Київ" частина приміщення насосної станції увійшла до приміщення №8 (4,8 кв.м. від 95,70 кв.м), частина до приміщення №8/1 (67,9 кв.м. від 95,70 кв.м.). У поясненнях позивач просить суд поновити строк на подання доказів та долучити до матеріалів справи №910/10193/25 у якості доказів висновок експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 22.06.2023; відеозапис огляду приміщення №8/1 за адресою: 03124, місто Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 6/7А від 21.01.2026; інформаційні довідки.

27.01.2026 через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Лагард" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи двох відеозаписів.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 долучено висновок експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 22.06.2023 до матеріалів справи; встановлено відповідачу-2 строк для надання документів на підтвердження внесення змін до проекту - до наступного засідання; відкладено підготовче засідання на 12.02.2026.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 12.02.2026 прийнято подані відповідачем-2 докази до розгляду та зобов`язано відповідача-2 надати оригінали таких документів в наступне засідання; запропоновано відповідачу-2 надати договір позики та інформацію про рух відповідних коштів; зобов`язано відповідача-2 надати докази оплати за договором купівлі-продажу спірного майна, в разі видачі векселя надати інформацію про рух цього векселя (зокрема відображення на балансі товариства) та пред`явлення до виконання; звернуто увагу позивача, що в нього є можливість відреагувати на докази відповідача-2, які прийняті судом в засіданні; встановлено відповідачу-2 строк для надання доказів - 2 тижні; відкладено судове засідання на 05.03.2026.

В судове засідання 05.03.2026 з`явились представники позивача, надали пояснення по суті спору, за змістом яких Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідачі та третя особа явку своїх представників в судове засідання 05.03.2026 не забезпечили, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, Товариство з обмеженою відповідальністю "Діамант-Центр" та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дячук Олена Борисівна про причини неявки суд не повідомили, в той час як від Товариства з обмеженою відповідальністю "Лагард" надійшло клопотання про відкладення судового засідання для надання відповідачу-2 можливості подати докази.

Так, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю "Діамант-Центр" не було виконано свого обов`язку з реєстрації свого електронного кабінету у Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), то ухвала суду про відкриття провадження у справі №910/10193/25 та всі послідуючі ухвали суду направлялись відповідачу на адресу місцезнаходження, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (58000, Чернівецька обл., Чернівецький р-н, м. Чернівці, вул. Ясська, буд. 1), рекомендованими листами з повідомленням про вручення, що підтверджується відтисками печаток про відправлення на зворотному боці ухвал.

Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Дячук Олені Борисівні ухвала суду про відкриття провадження у справі №910/10193/25 та всі послідуючі ухвали суду направлялись на адресу, вказану у Єдиному реєстрі нотаріусів (01024, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 30) рекомендованими листами з повідомленням про вручення, що підтверджується відтисками печаток про відправлення на зворотному боці ухвал.

Однак поштові відправлення не були вручені відповідачу-1 та приватному нотаріусу і були повернуті до суду як з підстав відсутності адресата за вказаною адресою, так і за закінченням встановленого терміну зберігання.

Пунктом 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У постановах Верховного Суду від 17.11.2021 у справі №908/1724/19, від 14.08.2020 у справі №904/2584/19 та від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 викладено висновки, відповідно до яких, виходячи зі змісту пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б), від 07.09.2022 №910/10569/21, від 19.12.2022 №910/1730/22, від 01.03.2023 №910/18543/21, від 30.03.2023 №910/2654/22, від 06.06.2023 №922/3604/21, від 09.11.2023 у справі №Б-39/02-09 (№922/3286/21).

В пункті 6.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19 та в пункті 97 постанови від 17.05.2024 об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/17772/20 сформульовано висновки про те, що негативні наслідки через неодержання підприємцем звернення до нього, якщо таке звернення здійснене добросовісно і розумно, покладаються на підприємця. Не може вважатися неотриманим чи отриманим несвоєчасно звернення відправника до одержувача, якщо одержувач власними діями чи бездіяльністю (наприклад, несвоєчасним зверненням до відділення поштового зв`язку, незабезпечення особи для отримання кореспонденції за своєю адресою тощо) призвів до затримки в одержанні кореспонденції. Протилежний підхід суперечив би принципам справедливості, добросовісності і розумності (стаття 3 Цивільного кодексу України).

Таким чином, судом було вжито достатніх заходів для належного повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамант-Центр" та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дячук Олени Борисівни про призначене на 05.03.2026 судове засідання та відповідач-1 і третя особа були належним чином повідомлені про розгляд справи №910/10193/25.

Натомість представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Лагард" був повідомлений про призначене на 05.03.2026 судове засідання під розписку за наслідками завершення судового засідання від 12.02.2026, в якому він приймав участь.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктами 1 та 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Лагард" Хоменком Леонідом Миколайовичем було сформовано в системі "Електронний суд" клопотання про відкладення призначеного на 05.03.2026 судового засідання напередодні дати засідання (04.03.2026), хоча відповідач-2 був обізнаний про місце, дату та час засідання ще з 12.02.2026. Як вказує відповідач у своєму клопотанні, у зв`язку з воєнним станом, господарська діяльність підприємства істотно скоротилась, внаслідок цього, відсутні обігові кошти на рахунку ТОВ "Лагард" для сплати адвокатських послуг та інших не передбачених витрат, та договори з адвокатами були розірвані, в той час як єдиний представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Лагард" - директор Хоменко Леонід Миколайович перебуває на стаціонарному лікуванні.

До клопотання про відкладення засідання Товариством з обмеженою відповідальністю "Лагард" було долучено Додаткову угоду від 05.12.2025 про розірвання Договору №12-11/1-25 від 12.11.2025 про надання правової допомоги, Додаткову угоду №1 від 08.01.2026 про розірвання Договору-доручення №05/12/25-1 про надання правової допомоги від 05.12.2025, Додаткову угоду від 04.03.2026 про розірвання Договору про надання правової допомоги №11/01/26-1 від 11.01.2026.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Долучені відповідачем-2 до клопотання докази мали б свідчити про те, що з 04.03.2026 (дата розірвання останнього договору про надання професійної правничої допомоги) Товариство з обмеженою відповідальністю "Лагард" не отримує професійну правничу допомогу.

Водночас, відповідач-2 через своїх представників приймав участь у розгляді справи №910/10193/25 ще з листопада 2025 року та Товариству з обмеженою відповідальністю "Лагард" було надано більш ніж достатньо часу для подання доказів.

Зокрема протокольною ухвалою від 09.12.2025 пропонувалось відповідачу-2 надати докази оплати спірного майна за договором купівлі-продажу. В подальшому протокольною ухвалою від 12.02.2026 прийнято подані відповідачем-2 докази до розгляду та зобов`язано відповідача-2 надати оригінали таких документів в наступне засідання; запропоновано відповідачу-2 надати договір позики та інформацію про рух відповідних коштів; зобов`язано відповідача-2 надати докази оплати за договором купівлі-продажу спірного майна, в разі видачі векселя надати інформацію про рух цього векселя (зокрема відображення на балансі товариства) та пред`явлення до виконання; звернуто увагу позивача, що в нього є можливість відреагувати на докази відповідача-2, які прийняті судом в засіданні; встановлено відповідачу-2 строк для надання доказів - 2 тижні; відкладено судове засідання на 05.03.2026.

Частиною 1 статті 116 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, встановлений протокольною ухвалою від 12.02.2026 відповідачу-2 строк на надання доказів сплинув 27.02.2026, тобто за п`ять днів до розірвання Договору про надання правової допомоги №11/01/26-1 від 11.01.2026, відтак ніщо не перешкоджало відповідачу-2 виконати вимоги ухвали суду від 12.02.2026.

До того ж, сприяючи сторонам у доведенні своїх правових позицій, судом неодноразово відкладались судові засіданні, хоча підготовче провадження у справі №910/10193/25 було закрите ще 17.10.2025 (тобто у Товариства з обмеженою відповідальністю "Лагард" було понад три місяці для надання доказів з дати, коли, за його твердженнями, воно дізналось про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/10193/25).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Застосовуючи практику Європейського суду з прав людини під час розгляду справи, слід зазначити, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи та правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, надано учасникам справи в рівній мірі біль ніж достатньо часу для доведення своїх правових позицій по суті спору, зокрема для надання відповідачем-2 доказів.

Керуючись наведеними міркуваннями, судом було постановлено протокольну ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.03.2026 про відмову відповідачу-2 у задоволенні клопотання про відкладення засідання.

Зважаючи на належне повідомлення відповідачів та третьої особи про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/10193/25 та про призначене на 05.03.2026 судове засідання, суд, керуючись приписами ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, прийшов до висновку про можливість розглянути справу за відсутності представників Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамант-Центр", Товариства з обмеженою відповідальністю "Лагард" та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дячук Олени Борисівни.

Крім того, протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2026 відмовлено відповідачу-2 у задоволенні клопотання про призначення у справі судової експертизи з огляду на наявність у матеріалах справи №910/10193/25 висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 22.06.2023 та висновку експерта Свістунова Ігоря Сергійовича №С2052/05-2025 від 14.05.2025, в якому наявні відповіді на питання, що були запропоновані відповідачем-2 поставити експерту. Водночас відповідач-2 на наведено обґрунтованих підстав для сумніву у таких висновках. До того ж, за результатами спільного огляду представниками позивача та відповідача-2 спірного приміщення було встановлено, що спірне приміщення, яке є предметом справи №910/10193/25, та приміщення, яке було предметом будівельно-технічної експертизи, за результатами якої складено висновок експерта від 14.05.2025 №С2052/05-2025, є тотожними, що підтверджується відеозаписом процесу огляду.

Також судом не знайшов підстав для застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лагард" заходів процесуального примусу у вигляді штрафу.

В судовому засіданні 05.03.2026 судом завершено розгляд справи №910/10193/25 по суті та оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2 (в тому числі надані у попередніх судових засіданнях), всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються правові позиції сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

16.06.2020 було проведено державну реєстрацію Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела", яке створене власниками квартир та житлових і нежитлових приміщень житлового комплексу "Л-Квартал", що розташований за адресою: 03124, Україна, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела 6/7А та 6В, з метою забезпечення і захисту прав співвласників, дотримання ними своїх обов?язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством України та цим Статутом (п. 2.1 Статуту, затвердженого рішенням загальних зборів Об`єднання, оформленим протоколом №1 від 09.08.2020).

Водночас, із реєстраційної справи №000 вбачається, що 13.03.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дячук Оленою Борисівною проведено державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Діамант-Центр" на нежитлове приміщення загальною площею 67,9 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) за адресою: м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, будинок 6/7-А, приміщення 8/1.

У витягу №159380509 від 13.03.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вказано підставою виникнення у Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамант-Центр" права власності на спірне майно: сертифікат ДАБІ, серія та номер: ІУ48, виданий 15.09.2016, видавник: Державна архітектурно-будівельна інспекція України, Документ отримано з Єдиного реєстру документів; Розпорядження про присвоєння поштової адреси, серія та номер: 182, виданий 13.03.2017, видавник: Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація; Перелік фізичних та юридичних осіб, кошти яких залучалися для будівництва багатоповерхового житлового комплексу з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом, серія та номер: б/н, виданий 22.02.2019, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Діамант-Центр"; технічний паспорт, серія та номер: інвентаризаційна справа №008/06/17, реєстр №б/н, виданий 12.06.2017, видавник: ТОВ "КК Пріорите".

27.09.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "Діамант-Центр" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лагард" (покупець) укладено Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр Оксаною Станіславівною та зареєстрований в реєстрі за №3603 (надалі - Договір).

За цим Договором продавець передає у власність покупця нежитлове приміщення №8/1, що знаходиться за адресою: місто Київ, бульвар Гавела Вацлава, будинок №6/7-А, приміщення №8/1, а покупець приймає нежитлове приміщення та оплачує за нього обговорену грошову суму. Загальна площа нежитлового приміщення складає 67,9 кв.м. (п. 1.1 Договору).

У пункті 1.3 Договору вказано, що купівлю-продаж нежитлового приміщення за домовленістю сторін вчинено за 1 833 300,00,00 грн, крім того ПДВ, що складає 366 660,00 грн, які покупець зобов`язується сплатити продавцю шляхом безготівкового перерахування на його банківський рахунок впродовж 1 року з моменту підписання цього договору, або шляхом видачі векселя. Вимоги чинного законодавства щодо порядку розрахунків між сторонами, нотаріусом роз`яснено.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" зазначає, що нежитлове приміщення №8/1 загальною площею 67,9 кв.м. в багатоповерховому житловому комплексі з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом за адресою: 03124, місто Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 6/7А, було утворене внаслідок незаконної перебудови, є частиною приміщення насосної станції господарсько-пожежного водопостачання технічного приміщення та належить до допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку, тому є спільною власністю співвласників цього багатоквартирного будинку. Також позивач вказує, що співвласники багатоквартирного будинку за адресою: м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, буд. 6/7-А, не приймали жодних рішень про переобладнання чи реконструкцію спільного майна будинку, жодного рішення загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" з приводу цього майна (в тому числі про його відчуження) не існує.

З огляду на наведене, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" просить суд скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дячук Олени Борисівни про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Діамант-Центр" на нежитлове приміщення загальною площею 67,9 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) за адресою: м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, буд. 6/7-А, приміщення 8/1; визнати недійсним Договір та зобов`язати відповідачів усунути позивачу перешкоди у користуванні допоміжними приміщеннями насосної станції площею 95,7 кв.м (частиною якого є приміщення 8/1) шляхом забезпечення безперешкодного доступу.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лагард", заперечуючи проти позову вказує, що на момент купівлі спірного приміщення про будь-які спори щодо спірного приміщення ТОВ "Лагард" відомо не було. Приміщення на момент купівлі було належним чином зареєстроване за продавцем, який був замовником будівництва житлового комплексу, та були відсутні сумніви щодо неправомірності його будівництва чи реєстрації права продавця. Жодних комунікацій, які б могли свідчити про використання даного нежитлового приміщення для обслуговування житлового будинку на момент купівлі приміщення не було і на даний момент не має. Тому відповідач-2 вважає себе добросовісним набувачем, який не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Крім того, відповідач-2 повідомляє, що починаючи із серпня 2025 року позивачем було обмежено доступ представників ТОВ "Лагард" до спірного приміщення. Приміщення на даний час фактично знаходиться в користуванні позивача, представники якого мають вільний доступ до спірного приміщення. Також відповідач-2 вважає, що вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного приміщення, укладеного між ТОВ "Діамант-Центр" та ТОВ "Лагард", є неналежним та неефективним способом захисту вимога.

У відповідності до норми 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Для вирішенні цього спору необхідним є визначення правового статусу спірного приміщення, а саме - встановлення того, чи відноситься зазначене приміщення до числа допоміжних чи є нежитловим приміщенням в структурі житлового будинку, з урахуванням характеристик такого приміщення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №522/7636/14-ц та постанові Верховного Суду від 20.09.2023 у справі №910/17576/20.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами ч. 1 ст. 321, ч. 2 ст. 386, ст. 391 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Положеннями ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.

Аналогічні правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №522/1029/18.

Частиною 2 статті 382 Цивільного кодексу України передбачено, що всі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

За змістом наведеної норми, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.11.2011 №14-рп/2011 зазначено, зокрема, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. За законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.

Власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту (ст. 385 Цивільного кодексу України).

Статтею 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" багатоквартирний будинок визначено як житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна. Співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та ст. 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" під допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку розуміють приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення), в той час як нежитлове приміщення - це ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Отже, визначення "допоміжне приміщення" серед іншого включає в себе підсобні приміщення. Підсобні приміщення за своїм статусом відносяться до допоміжних приміщень у структурі житлового будинку.

Допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень (такі висновки наведено у постановах Верховного Суду від 18.07.2018 у справі №916/2069/17, від 22.11.2018 у справі №904/1040/18, від 15.05.2019 у справі №906/1169/17, від 06.08.2019 у справі №914/843/17, від 08.04.2020 у справі №915/1096/18).

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання (такі висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №598/175/15-ц).

У постановах Верховного Суду від 30.06.2022 у справі №922/1406/21, від 03.08.2022 у справі №908/3168/19, від 20.09.2023 у справі №910/17576/20 вказано, що чинним законодавством України встановлено загальне правило (своєрідну презумпцію) наявності у всіх нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку статусу допоміжних приміщень, а як виняток, лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення - для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

В провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/7032/21 за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамант-Центр", предметом якого було оспорення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамант-Центр" на нежитлове приміщення загальною площею 66,9 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) за адресою: м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, будинок 6/7-А, приміщення 8.

В межах справи №910/7032/21 ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2021 було призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Висновком експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи у господарській справі №28138/21 від 22.06.2023 встановлено, що:

- нежитлове приміщення №8 загальною площею 66,9 кв.м., яке обладнано у підвалі на позначці - 4,20 м семиповерхового житлового будинку по бульвару Гавела Вацлава, 6/7-А в м. Києві, є допоміжним приміщенням цього багатоквартирного будинку;

- нежитлове приміщення №8 загальною площею 66,9 кв.м., що знаходиться в підвальному поверсі семиповерхового житлового будинку по бульвару Гавела Вацлава, 6/7-А у м. Києві на позначці - 4,20 в плані його забудови, розташовується згідно з проектно-технічною документацією на будівництво багатоповерхового житлового комплексу з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом за адресою: м. Київ, вул. Івана Лепсе, 6 (літ. Ж) в межах простору (на площі): - допоміжного приміщення №013 (допоміжне приміщення - приміщення венткамери згідно проекту) площею 95,70 кв.м.; - приміщення №009 (коридор) площею 12,15 кв.м.; - приміщення №011 (насосна) площею 95,70 кв.м.;

- в результаті виконаних робіт по реконструкції в частині площі підвального поверху житлового будинку по бульвару Гавела Вацлава, 6/7-А у м. Києві з влаштування приміщення №8 загальною площею 66,9 кв.м. проведений поділ приміщення площею 95,70 кв.м. насосної, передбаченої проектом будівництва, на два приміщення.

Позивачем також було надано висновок експерта Свістунова Ігоря Сергійовича №С2052/05-2025 від 14.05.2025, в якому встановлено:

- об`єкт дослідження - фактично наявне нежитлове приміщення №8/1 загальною площею 67,9 кв.м. та зокрема приміщення насосної станції розміщені у межах об`єму, який за проектною документацією був передбачений для єдиного приміщення насосної станції загальною площею 95,7 кв.м.;

- зазначене приміщення оснащене інженерними комунікаціями (трубопроводами), які відносяться до загальнобудинкових систем;

- згідно з відомостями проектної документації щодо об`єкта "Будівництво багатоповерхового житлового комплексу з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом на бульварі Івана Лепсе, 6 (літера "Ж") у Солом`янському районі м. Києва", об`єкт дослідження - нежитлове приміщення №8/1 загальною площею 67,9 кв.м. - фактично розташований у межах простору, який за проектом призначений для розміщення приміщення насосної станції господарсько-пожежного водопостачання технічного призначення загальною площею 95,7 кв.м.

Таким чином, як з висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 22.06.2023, так і висновку експерта №С2052/05-2025 від 14.05.2025 вбачається, що:

1) проектом "Будівництво багатоповерхового житлового комплексу з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом на бульварі Івана Лепсе, 6 (літера "Ж"), м. Київ" передбачено єдине приміщення насосної станції господарсько-пожежного водопостачання технічного призначення загальною площею 95,7 кв.м.;

- перепланування підземного поверху на відм. - 4.200 м 7-ми поверхового житлового будинку в проектній документації відсутні, які і відсутні будь-які відомості щодо внесення змін до проектних рішень.

- внаслідок перепланування, не передбаченого проектом "Будівництво багатоповерхового житлового комплексу з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом на бульварі Івана Лепсе, 6 (літера "Ж"), м. Київ" частина приміщення насосної станції увійшла до приміщення №8 (4,8 кв.м. від 95,70 кв.м), а частина до приміщення №8/1 (67,9 кв.м. від 95,70 кв.м.).

За приписами ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України)

За приписами ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Керуючись наведеними нормами господарського процесуального закону, суд приймає до уваги висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи у господарській справі №910/7032/21 від 22.06.2023, складений Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, та висновок Свістунова Ігоря Сергійовича №С2052/05-2025 від 14.05.2025, оскільки такі висновки узгоджені між собою, обґрунтовані, не суперечать іншим матеріалам справи і не викликають сумнівів у їх неправильності.

До того ж із плану підземного поверху (стадія П) з проекту "Будівництво багатоповерхового житлового комплексу з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом на бульварі Івана Лепсе, 6 (літера "Ж"), м. Київ" вбачається, що фактично нежитлове приміщення №8/1 загальною площею 67,9 кв.м. утворилось внаслідок поділу приміщення насосної площею 95,7 кв.м. на три частини, внаслідок яких утворився коридор, приміщення насосної станції та відповідно приміщення №8/1 загальною площею 67,9 кв.м. Дійсно, це приміщення насосної площею 95,7 кв.м. мало різну висотність стель, проте проект не передбачав стінок та розмежувань даного приміщення на різні приміщення.

Отже нежитлове приміщення №8/1 загальною площею 67,9 кв.м., розташоване за адресою: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 6/7А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, є частиною приміщення №011 (насосна) площею 95,70 кв.м. Проектно-технічною документацією на будівництво багатоповерхового житлового комплексу з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом за будівельною адресою м. Київ, вул. Івана Лепсе, 6 (літ. Ж) не передбачене влаштування приміщення №8/1 загальною площею 67,9 кв.м.

З аналізу положень Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" вбачається, що приміщення загального користування (у тому числі допоміжні) є спільним майном багатоквартирного будинку. Допоміжними приміщеннями є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

При цьому, для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин та до житлового фонду не входять, слід враховувати як місце їхнього розташування, так і загальну характеристику сукупності властивостей таких приміщень, зокрема спосіб і порядок їх використання. Однак вказаним не обмежується "коло обставин", які встановлюються для правильного вирішення відповідного спору.

Визначальним для правильного вирішення даного спору є з`ясування та визначення правового статусу спірних приміщень у багатоквартирному будинку, а саме встановлення, чи належать усі спірні приміщення до числа допоміжних, чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку, з урахуванням характеристик таких приміщень. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №522/7636/14-ц та постанові Верховного Суду у постанові від 14.05.2018 у справі №753/20293/16-ц.

Відтак, при будівництві спірного будинку приміщення №8/1 загальною площею 67,9 кв.м. проектувалось та будувалось як приміщення насосної станції, тобто є допоміжним приміщенням, необхідним для забезпечення експлуатації семиповерхового житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом за адресою м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, 6/7-А та побутового обслуговування мешканців будинку.

Отже, приміщення №8/1 загальною площею 67,9 кв.м. є частиною запроектованої при будівництві будинку насосної станції та спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку, а поділ насосної площею 95,7 кв.м. здійснено за відсутності правових підстав.

Матеріали справи не містять, а відповідачами в свою чергу не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження отримання згоди власників квартир у житловому будинку по бульвару Гавела Вацлава, 6/7-А в м. Києві на виведення нерухомого майна зі статусу "допоміжних приміщень".

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що нежитлове приміщення №8/1 загальною площею 67,9 кв.м. по бульвару Гавела Вацлава, 6/7-А в м. Києві в розумінні положень ст. 382 Цивільного кодексу України є об`єктом спільної сумісної власності всіх співвласників багатоквартирного будинку на бульварі Вацлава Гавела, 6/7-А в м. Києві та не може перебувати у приватній власності однієї особи.

Разом з тим, з сертифікату Державної архітектурно-будівельної інспекції України серії ІУ №48 вбачається, що замовником об`єкта "Будівництво багатоповерхового житлового комплексу з вбудовано - прибудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом на бульварі Івана Лепсе, 6 (літера "Ж") у Солом`янському районі м. Києва" є Товариство з обмеженою відповідальністю "Діамант-Центр".

Однак сертифікат Державної архітектурно-будівельної інспекції України серії ІУ №48, розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації №182 від 13.03.2017, технічний паспорт на нежитлове приміщення №8/1 по бульвару Вацлава Гавела, 6/7-А в м. Києві не можуть бути розцінені як належна підстава набуття відповідачем-1 права власності на спірний об`єкт, оскільки норми законодавства виключають можливість набуття будь-якою особою права власності на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку як на окремий об`єкт цивільних прав, а також в інший спосіб, ніж одночасно з набуттям права власності на квартиру у житловому будинку.

В свою чергу, матеріали справи не містять доказів існування в житловому будинку окремих нежитлових приміщень, які не належать до житлового фонду, тобто є самостійними об`єктами нерухомого майна, з іншим призначенням, ніж допоміжні приміщення. Також відсутні в матеріалах справи і докази створення відповідачем-1 спірного приміщення шляхом нового будівництва або проведення реконструкції нежитлових приміщень на підставі відповідних рішень органів місцевого самоврядування.

Слід зазначити, що до нежитлових відносяться ті приміщення, які з самого початку будувалися не як допоміжні, а як такі, що мають інше призначення. Саме до такого висновку прийшов Верховний Суд в постанові від 06.08.2019 у справі №914/843/17.

Оскільки відповідач-1 не міг набути право власності на спірне нерухоме майно, то відповідно він не міг відчужити це майно на користь відповідача-2, адже власником такого майна є співвласники багатоквартирного будинку, які не проявляли волі, ні на реконструкцію (поділ) спірних приміщень підвалу, ні на їх відчуження (в т.ч. частинами).

Щодо поданої відповідачем-2 декларації про початок виконання будівельних робіт, то, по-перше, дана декларація не містить жодних інших відміток крім підпису представника та печатки Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамант-Центр" (зокрема не міститься відмітки про прийняття такої декларації Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу КМР (КМДА).

По-друге, декларація не містить реквізитів, які б надали можливість ідентифікувати коли вона була складена.

По-третє, лише власник наділений правами володіти та розпоряджатись належним йому майном, а відтак лише співвласники багатоквартирного будинку 6/7-А по бульвару Вацлава Гавела мали право ініціювати будь-які будівельні роботи у допоміжних приміщеннях власного багатоквартирного будинку, проте аж ніяк не Товариство з обмеженою відповідальністю "Діамант-Центр".

По-четверте, з огляду на наведені дефекти поданої відповідачем-2 декларації про початок виконання будівельних робіт, протокольною ухвалою суду від 12.02.2026 було зобов`язано відповідача-2 надати оригінали документів, що були долучені до клопотання про долучення доказів від 12.02.2026. Однак Товариство з обмеженою відповідальністю "Лагард" не надало відповідних оригіналів документів.

Частиною 5 статті 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Згідно частини 6 статті 91 Господарського процесуального кодексу України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Лагард" не надало оригіналів доказів, що були ним долучені до клопотання від 12.02.2026, то такі докази не беруться судом до уваги

З огляду на викладене права та інтереси Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела", за захистом яких воно звернулось до суду, порушено, а тому наявні підстави для їх правового захисту, оскільки здійснення за відповідачем-1 державної реєстрації права власності на спірне приміщення та подальше відчуження цього майна на користь відповідача-2 прямо суперечать приписам ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України та порушує право спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку за адресою: м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, 6/7-А.

Судом враховано, що станом на момент реєстрації за відповідачем-1 права власності на спірне нерухоме майно, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" ще не було зареєстровано як юридична особа.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України, право власності на спірне приміщення набуто співвласниками багатоквартирного будинку одночасно з набуттям права власності на житлові квартири.

Статтею 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" унормовано, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна (абз. 1 ст. 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку").

Отже, вчинення позивачем процесуальних дій для сприяння використанню власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку власного майна та управління, утримання і використання спільного майна, не позбавляє позивача права звернутися до суду із даним позовом після створення цього об`єднання. Момент створення ОСББ у даних правовідносинах не має значення, адже об`єднання діє не у своїх власних інтересах, а є виразником волі всіх співвласників багатоквартирного будинку, право власності яких на допоміжні приміщення жодних додаткових дій, у тому числі створення ОСББ, не потребує (відповідна позиція відображена в постановах Верховного Суду від 22.11.2018 у справі №904/1040/18 та від 08.04.2020 у справі №915/1096/18).

Отже, судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Діамант-Центр" не могло набути право власності на нежитлове приміщення №8/1 загальною площею 67,9 кв.м. по бульвару Гавела Вацлава, 6/7-А в м. Києві на підставі сертифікату ДАБІ, серія та номер: ІУ48, виданого Державною архітектурно-будівельною інспекцією України 15.09.2016, оскільки, по-перше, проект будівництва не передбачав наявності у будинку нежитлових приміщень, відмінних від допоміжних, по-друге, приміщення №8/1 загальною площею 67,9 кв.м. являється частиною приміщення насосної, власником якого стали співвласники багатоквартирного будинку (з моменту набуття ними власності на відповідні квартири у спірному будинку) та останні не надавали згоди на реконструкцію та відчуження цього приміщення.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відтак рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дячук Олени Борисівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45932280 від 13.03.2019, номер запису про право власності 30671428 щодо державної реєстрації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамант-Центр" на нежитлове приміщення №8/1 загальною площею 67,9 кв.м., розташованого за адресою: 03124, місто Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 6/7А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, підлягає скасуванню.

Щодо вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" про визнання недійсним укладеного відповідачами Договору купівлі-продажу, то суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У силу припису цієї статті правомірність правочину презюмується. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За загальним правилом, у спорі про визнання правочинів недійсними суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (висновки, сформовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, від 02.10.2019 у справі № 587/2331/16-ц, від 22.10.2019 у справі № 911/2129/17, від 19.11.2019 у справі № 918/204/18).

Частиною третьою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

В межах даної справи судом було встановлено, що відчуження нежитлове приміщення №8/1 загальною площею 67,9 кв.м. по бульвару Гавела Вацлава, 6/7-А в м. Києві відбулось поза волею дійсного власника - співвласників багатоквартирного будинку 6/7-А по бульвару Гавела Вацлава в місті Києві, в той час як відповідач-2 хоч і мав волю на відчуження спірного майна, проте не був власником такого майна, а відтак Договір підлягає визнанню недійсним.

Щодо твердження відповідача-2 про те, що він являється добросовісним набувачем спірного майна, то суд зазначає наступне.

Статтею 330 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Такий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.11.2021 у справі №925/1351/19.

Судом встановлено, що Договір купівлі-продажу приміщення №8/1 був укладений відповідачами 27.09.2021 (одночасно із Договором купівлі-продажу приміщення №8 у спірному будинку), тобто майже через 5 місяців після ініціювання Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" судового спору у справі №910/7032/21, в якому оспорювалось право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамант-Центр" на допоміжне приміщення №8 по бульвару Гавела Вацлава, 6/7-А в м. Києві, яке також було утворене із частини приміщення насосної станції, та через місяць після призначення у справі №910/7032/21 судової будівельно-технічну експертизи для встановлення функціонального призначення приміщення №8 і факту реконструкції (перепланування) такого приміщення.

Добросовісний набувач набуває право власності або інше речове право на нерухоме майно вільним від прав інших осіб та обтяжень, про які набувач не знав і не мав знати (див. mutatis mutandis висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №922/3537/17 (пункт 38), від 15.06.2021 у справі №922/2416/17, від 02.11.2021 у справі №925/1351/19, від 06.07.2022 року у справі №914/2618/16).

При цьому, у пункті 1.3 Договору вказано, що купівлю-продаж нежитлового приміщення за домовленістю сторін вчинено за 1 833 300,00,00 грн, крім того ПДВ, що складає 366 660,00 грн, які покупець зобов`язується сплатити продавцю шляхом безготівкового перерахування на його банківський рахунок впродовж 1 року з моменту підписання цього договору, або шляхом видачі векселя. Вимоги чинного законодавства щодо порядку розрахунків між сторонами, нотаріусом роз`яснено.

Незважаючи на унікальність випадків розрахунку за нерухомість шляхом видачі векселя (що є непритаманним таким правочинам), судом протокольними ухвалами від 09.12.2025 та від 12.02.2026 витребовувались у відповідача-2 докази оплати купівлі нежитлового приміщення №8/1 загальною площею 67,9 кв.м. по бульвару Гавела Вацлава, 6/7-А в м. Києві.

Проте протокольні ухвали суду від 09.12.2025 та від 12.02.2026 залишились невиконаними, доказів оплати придбаного приміщення Товариством з обмеженою відповідальністю "Лагард" не було надано, хоча строк оплати наступив для відповідача-2 ще у вересні 2022 року.

Наведені обставини виключають висновок, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Лагард" є добросовісним набувачем, який набув право власності на нежитлове приміщення №8/1 загальною площею 67,9 кв.м. по бульвару Гавела Вацлава, 6/7-А в м. Києві, на підставі оплатного договору.

Судом взято до уваги послідовні висновки Великої Палати Верховного Суду про те, що у разі вибуття майна із власності власника за відсутності у нього волі на таке відчуження, то ефективним способом захисту є витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння.

Водночас, за обставинами цієї справи №910/10193/25 вказані правові позиції є частково незастосовними до правовідносин, що встановлені у цій справі, оскільки сформульовані за обставин, коли предметом позовної вимоги про витребування були об`єкти речових прав, які існували на момент вирішення такого спору судом. Позовні вимоги фактично стосувалися витребування того самого майна, що і вибуло з володіння власника, й таке витребування мало наслідком повернення усього первісного об`єкта у володіння власника з проведенням відповідної державної реєстрації речового права на підставі судового рішення (що набрало законної сили), що відновлювало обсяг речових прав на спірне майно до стану, який існував до порушення. У такому разі право власності позивачів підлягало захисту шляхом відновлення їх фактичного володіння цим майном внаслідок реєстрації їхніх речових прав на об`єкти, що були предметом позовів та були протиправно зареєстровані безпосередньо за відповідачами.

Натомість у даному випадку із власності співвласників багатоквартирного будинку вибуло приміщення насосної площею 95,7 кв.м., яке в подальшому було реконструйоване (поділене).

Відтак у цій справі предмет спору (внаслідок незаконних дій володільців) зазнав змін і зникнув із виникненням нових об`єктів речових прав. Така обставина, як штучний поділ об`єкта цивільних прав, спричинила абсолютну неможливість витребування приміщення насосної площею 95,7 кв.м., з огляду на те, що таке судове рішення (про витребування) вже не може бути підставою для державної реєстрації права власності позивача на спірне приміщення насосної, оскільки приміщення насосної площею 95,7 кв.м. як окремий об`єкт цивільного права нині не існує.

Крім того, суд враховує специфічний правовий режим цього майна та того, що ОСББ не є його власником, що виключає можливість його витребування. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2025 у справі №760/33583/21, від 20.08.2024 у справі №916/3951/21, від 16.12.2020 у справі №914/554/19, від 25.05.2021 у справі №461/9475/15-ц та від 11.03.2025 у справі №904/1986/22.

Щодо вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" про усунення перешкоди у користуванні допоміжним приміщенням насосної станції площею 95,7 кв.м. багатоквартирного будинку за адресою: м. Київ, бульвар Вацлава Гавала, 6/7А, частину якого займає нежитлове приміщення №8/1 загальною площею 67,9 кв.м, розташованого за адресою: м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, будинок 6/7А, номер запису про право власності 44180915, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, шляхом забезпечення безперешкодного доступу, то суд зазначає наступне.

Під час розгляду даного спору представниками позивача та відповідача-2 було здійснено спільний огляд нежитлового приміщення №8/1 під відеофіксацію, із якої вбачається, що у Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" на даний час наявний безперешкодний доступ до цього приміщення.

При цьому, відповідач-2 у відзиві підтвердив, що починаючи із серпня 2025 року Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" було відновлено доступ до спірного приміщення, тому Товариство з обмеженою відповідальністю "Лагард" просило суд закрити провадження в частині вимоги про усунення перешкод у користуванні майном на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 05.03.2026 представниками позивача було підтверджено, що на даний час вони мають доступ до спірного приміщення, в той час як клопотання відповідача про закриття провадження свідчить про те, що позивачем було відновлено доступ до спірного приміщення вже після звернення до суду із даним позовом.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд зазначає, що господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми господарського процесуального закону можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Відтак, оскільки Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" було відновлено безперешкодний доступ до нежитлового приміщення №8/1 загальною площею 67,9 кв.м, розташованого за адресою: м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, будинок 6/7А, то провадження у цій частині підлягає закриттю.

Щодо заяви відповідача-2 про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лагард" вказує, що позивач просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав, прийняте 13.03.2019, а також визнати недійсним Договір, що був укладений 27.09.2021. Разом з цим, з даним позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" звернулось до суду лише у серпні 2025 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Статтею 256 Цивільного кодексу України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 Цивільного кодексу України).

Аналіз змісту статей 256, 257 та 261 Цивільного кодексу України в їх сукупності і взаємозв`язку дозволяє зробити висновок, що до заявлених позивачем немайнових вимог застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними.

За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.

Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України.

Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.

Законом України від 30.03.2020 №540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (надалі - Закон № 540-IX) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом №540-IX.

Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.09.2023 у справі №910/18489/20.

Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 по 30.06.2023.

Поряд із цим Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.

Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (надалі - Закон №2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17.03.2022.

Надалі Законом України від 08.11.2023 №3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон №3450-ІХнабрав чинності 30.01.2024.

Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 зазначає, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.

Отже, оскільки в цій справі станом на 02 квітня 2020 року позовна давність щодо вимог про скасування рішення державного реєстратора та про усунення перешкод у користуванні майном не спливла, в той час як строк позовної давності за вимогою про визнання недійсним Договору розпочав свій перебіг вже під час дії карантину, то перебіг цього строку є зупиненим і дотепер (внаслідок продовження на строк дії карантину та воєнного стану й подальшого зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану), а відтак Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" не було пропущено строку позовної давності під час звернення до суду у серпні 2025 року із даним позовом.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", №49684/99, п. 30, від 27.09.2001).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на викладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Таким чином, враховуючи наведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" підлягають задоволенню частково в частині скасування рішення приватного нотаріуса про реєстрацію прав та визнання недійсним Договору. Натомість провадження за вимогою про усунення перешкод у користуванні майном підлягає закриттю.

Щодо розподілу сплаченого позивачем судового збору.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Із змісту прохальної частини позовної заяви Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" вбачається, що позивачем заявлено три немайнові вимоги - 1) про скасування рішення державного реєстратора, 2) про визнання недійсним Договору, 3) про усунення перешкоди у користуванні майном.

У відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру встановлена у розмірі - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 01.01.2025 прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб становить 3 028,00 грн.

В той же час, частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, за подання до господарського суду через систему "Електронний суд" даної позовної заяви Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" повинне було сплатити та сплатило судовий збір у розмірі 7 267,20 грн (3 028,00 грн х 3 немайнові вимоги х 0,8).

Судом було задоволено дві немайнові вимоги позивача та заяву про забезпечення позову, натомість провадження за третьою немайновою вимогою було закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно п. 5 ч. 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, судовий збір у сумі 2 422,40 грн, що був сплачений за розгляд господарським судом вимоги про усунення перешкод у користуванні спірним майном, не підлягає розподілу між сторонами за наслідками розгляду спору у справі №910/10193/25 та може бути повернутий за клопотанням особи, яка його сплатила - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела".

За приписами частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відтак, судовий збір, сплачений позивачем за розгляд господарським судом вимог про скасування рішення державного реєстратора та про визнання недійсним Договору, покладається на відповідачів в рівних частинах. Судовий збір, сплачений позивачем за звернення до господарського суду із заявою про забезпечення позову (яка була задоволена ухвалою суду від 19.08.2025) покладається на відповідача-1, оскільки саме його неправильні дії, які полягали в реєстрації за собою належного співвласникам багатоквартирного будинку майна та в подальшому відчуженні спірного майна на користь відповідача-2, слугували підставою для виникнення спору та постановлення ухвали про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 14, 74,76, 86, 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" задовольнити частково.

2. Скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дячук Олени Борисівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45932280 від 13.03.2019 14:46:32, номер запису про право власності 30671428 щодо державної реєстрації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамант-Центр" (58000, Чернівецька обл., Чернівецький р-н, м. Чернівці, вул. Ясська, буд. 1; ідентифікаційний код 33097162) на нежитлове приміщення №8/1 загальною площею 67,9 кв. м., розташоване за адресою: 03124, місто Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 6/7А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

3. Визнати недійсним Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 27.09.2021, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Діамант-Центр" (58000, Чернівецька обл., Чернівецький р-н, м. Чернівці, вул. Ясська, буд. 1; ідентифікаційний код 33097162) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лагард" (01021, м. Київ, провулок Мар`яненка, буд. 9, офіс 3; ідентифікаційний код 37265837), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр Оксаною Станіславівною, зареєстрований в реєстрі за №3603, стосовно нежитлового приміщення №8/1, що знаходиться за адресою: 03124, місто Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 6/7А.

4. Провадження у справі за вимогою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" про усунення перешкод у користуванні майном закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмета спору.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамант-Центр" (58000, Чернівецька обл., Чернівецький р-н, м. Чернівці, вул. Ясська, буд. 1; ідентифікаційний код 33097162) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" (03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 6/7А; ідентифікаційний код 43664697) судовий збір у розмірі 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн 60 коп. Видати наказ.

6. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "Лагард" (01021, м. Київ, провулок Мар`яненка, буд. 9, офіс 3; ідентифікаційний код 37265837) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Л-Квартал Вацлава Гавела" (03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 6/7А; ідентифікаційний код 43664697) судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. Видати наказ.

7. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У відповідності до положень ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 30.03.2026.

Суддя Роман БОЙКО