СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Харків Справа № 917/1623/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Мартюхіна Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Довгань А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" (вх.№311П/2)

на рішення Господарського суду Полтавської області від 19.12.2024 у справі №917/1623/24 (повне рішення складено 27.01.2025, суддя Кльопов І.Г.)

за позовом Виконавчого комітету Пирятинської міської ради, м.Пирятин, Полтавська область,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут", м.Полтава,

про визнання договору недійсним та стягнення 30 690,63грн,

ВСТАНОВИВ:

Виконавчий комітет Пирятинської міської ради звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут", в якому просив суд:

1.Визнати недійсною додаткову угоду від 19.04.2021 №1 до договору про постачання електричної енергії від 29.01.2021 № 22210586, укладеного між Виконавчим комітетом Пирятинської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут".

2.Визнати недійсною додаткову угоду від 30.07.2021 №3 до договору про постачання електричної енергії від 29.01.2021 № 22210586, укладеного між Виконавчим комітетом Пирятинської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут".

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" безпідставно сплачені кошти в сумі 30 690,63 грн на користь Виконавчого комітету Пирятинської міської ради.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внесення змін до умов договору про постачання електричної енергії шляхом укладення додаткових угод відбулося з порушенням вимог статті 41 Закону України від 25 грудня 2015 року № 922-VIII "Про публічні закупівлі" (далі - Закон № 922-VIII) та прав замовника, тому вказані додаткові угоди мають бути визнані судом недійсними.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.12.2024 у справі №917/1623/24 позов задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду від 19.04.2021 №1 до договору про постачання електричної енергії від 29.01.2021 № 22210586, укладеного між Виконавчим комітетом Пирятинської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут". Визнано недійсною додаткову угоду від 30.07.2021 №3 до договору про постачання електричної енергії від 29.01.2021 №з22210586, укладеного між Виконавчим комітетом Пирятинської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут". Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" (вул.Панянка, 65Б, м.Полтава, 36022, ) на користь Виконавчого комітету Пирятинської міської ради ( вул. Соборна, 42, м.Пирятин, Полтавська область, 37000, ), отримувач ГУК у Полт.обл./тг м.Пирятин/24060300, код отримувача , банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), номер рахунку UA0016573, код класифікації доходів бюджету 24060300, найменування податку, збору, платежу інші надходження, наявність відомчої ознаки "00" Без деталізації за відомчою ознакою) грошові кошти в сумі 30 390,63 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" (вул.Панянка, 65Б, м.Полтава, 36022, ) на користь Виконавчого комітету Пирятинської міської ради ( вул. Соборна, 42, м.Пирятин, Полтавська область, 37000, ) на реквізити: населений пункт Пирятинська міська ТГ, отримувач ГУК у Полт.обл./тг м.Пирятин/24060300, код отримувача (ЄДРПОУ) 37959255, банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), номер рахунку UA0016573, код класифікації доходів бюджету 24060300, найменування податку, збору, платежу інші надходження, наявність відомчої ознаки "00" Без деталізації за відомчою ознакою, сплачений судовий збір в сумі 9084,00 грн. (дев`ять тисяч вісімдесят чотири грн. 00 коп.).

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що при укладенні спірних додаткових угод не було дотримано вимоги ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема постачальником належним чином не обґрунтовано та документально не підтверджено коливання ціни на електроенергію після укладення договору, у результаті чого безпідставно змінено істотні умови договору. Відтак, на думку суду, такі додаткові угоди підлягають визнанню недійсними на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки вони укладені з порушенням положень п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Також суд першої інстанції зазначив про те, що недійсність спірних додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються спірним договором, тобто і поставка електроенергії, і її оплата мають здійснюватися сторонами відповідно до умов саме первісної редакції такого договору (визначеного розміру тарифу за фактично спожиту електричну енергію), а відтак внаслідок виконання позивачем своїх зобов`язань фінансового характеру за оспорюваними додатковими угодами відповідачем були безпідставно отримані грошові кошти на загальну суму 30 690,63 грн, які відповідач зобов`язаний повернути в силу приписів ст.ст. 216, 1212 ЦК України.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилось, 14.02.2025 через підсистему "Електронний суд" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 19.12.2024 у справі №917/1623/24 та ухвалити нове рішення, яким у позові Виконавчого комітету Пирятинської міської ради до ТОВ "Полтаваенергозбут" про визнання додаткових угод недійсними та стягнення коштів - відмовити.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог вказує про таке:

- зі змісту ч. 4, п.2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" вбачається право сторін змінювати істотні умови договору про закупівлю при збільшенні ціни за одиницю товару після його підписання;

- судом першої інстанції належним чином не досліджено, що безпосередньо у договорі про постачання електричної енергії споживачу від 29.01.2021 №22210586 сторонами врегульовано право змінювати істотні умови договору при збільшенні ціни за одиницю товару, порядок й умови таких змін, які не суперечать положенням ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі";

- враховуючи, що АТ "Оператор ринку" здійснює функцію оператора ринку, відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", в тому числі, визначає за результатами торгів на ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку ціну на електричну енергію, а Закон України "Про публічні закупівлі" не визначає які органи, установи чи організації мають право надавати інформацію щодо коливання цін на ринку, то дані, оприлюднені на офіційному сайті АТ "Оператор ринку" щодо закупівельної ціни на електричну енергію та її коливання в бік збільшення або зменшення, є єдиними офіційно оприлюдненими даними, які підтверджують фактичну ціну на ринку електричної та її погодинне коливання на ринку електричної енергії, в тому числі і в бік збільшення;

- враховуючи, що на підставі даних, що оприлюднені на офіційному сайті ДП "Оператор ринку" про наявність коливання ціни електричної енергії, відповідачем відповідно до умов договору повідомлено про збільшення ціни за електричну енергію з правом споживача розірвати договір у разі не погодження таких змін на офіційному веб-сайті постачальника за 20 днів до початку її застосування, що спростовує твердження позивача щодо порушення норм п.2 ч. 4 ст. 41 Закону України "Про публічну закупівлі", пп.13.2, 13.8 договору та відсутності факту коливання ціни електричної енергії в бік збільшення при укладенні додаткових угод №1, №3;

- позивач, отримуючи розрахункові документи (рахунки, акти купівлі-продажу електричної енергії), в яких зазначалася ціна на електричну енергію, в тому числі про її зміну, підписував їх, будь-яких заперечень щодо ціни за одиницю товару, вартості електричної енергії не мав, будь-яких повідомлень про наявність розбіжностей не надав та на підставі них відповідно сплачував кошти, тобто погоджував їх, що свідчить про визнання позивачем їх правомірності;

- позивачем до позову не надано доказів відсутності коливання електричної енергії, доданий позивачем до позову акт ревізії не є належним та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки обставини, вказані в такому акті ревізії, в господарському судочинстві повинні підтверджуватися належними доказами у відповідності до ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2025 апеляційна скарга у справі №917/1623/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Здоровко Л.М., суддя Мартюхіна Н.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" на рішення Господарського суду Полтавської області від 19.12.2024 у справі №917/1623/24; призначено справу до розгляду; витребувано у Господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/1623/24.

10.03.2025 матеріали справи № 917/1623/24 надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.14.2025 зупинено провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" на рішення Господарського суду Полтавської області від 19.12.2024 у справі №917/1623/24 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24 та оприлюднення повного тексту постанови; зобов`язано сторін повідомити Східний апеляційний господарський суд про усунення обставин, що спричинили зупинення провадження у справі.

У зв`язку зі звільненням у відставку судді Здоровко Л.М., яка входила до складу колегії суддів, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 15.01.2026 призначено повторний автоматизований розподіл справи між суддями та визначено колегію суддів для розгляду справи у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Мартюхіна Н.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2026 поновлено провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" на рішення Господарського суду Полтавської області від 19.12.2024 у справі №917/1623/24; призначено справу №917/1623/24 до розгляду на "18" лютого 2026 р. о 12:30 год., за адресою: 61022, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань № 105; встановлено учасникам справи строк - 15 днів з моменту отримання цієї ухвали для подання пояснень з урахуванням правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою Східного апеляційного господарського суду про доставку електронного листа (ухвали суду від 16.01.2026 у справі №917/1623824 в електронному вигляді) до електронного кабінету учасника справи.

Відтак, у ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції встановила таке.

Виконавчим комітетом Пирятинської міської ради (далі Виконавчий комітет Замовник) у 2021 році проведено відкриті торги, предметом яких є закупівля електричної енергії в Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" (, далі ТОВ "Полтаваенергозбут", постачальник).

29 січня 2021 року Виконавчий комітет та ТОВ "Полтаваенергозбут" (сторони, а окремо - сторона) уклали договір про постачання електричної енергії споживачу №22210586 (далі договір).

Предметом договору є ДК 021:20-5 Електрична енергія на потребу 2021 року. Публічний договір приєднання визначає порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії.

Пунктом 2.1 договору визначено очікуваний обсяг постачання електричної енергії на 2021 рік 1 181 470 кВт/год.

Відповідно до п. 3.2 договору постачальник за цим договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена цим договором.

Відповідно до розділу 5 договору вартість договору становить 2 339 310 грн 60 коп. (два мільйони триста тридцять дев`ять тисяч триста десять гривень 60 копійок) в тому числі ПДВ 389 885 грн. 10 коп. (триста вісімдесят дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят п`ять гривень 10 коп.). Вартість цього договору та ціна за одиницю товару може змінюватись у випадках, передбачених ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі". Механізм визначення ціни електричної енергії визначений Комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.

Пунктом 13.2 договору постачальник має повідомити про зміну будь-яких умов договору споживача не пізніше, ніж 20 днів до їх застосування з урахуванням інформацію про право споживача розірвати договір. Постачальник зобов`язаний повідомити споживача в порядку, встановленому законом, про будь-яке збільшення ціни і про право припинити дію договору без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації постачальнику, якщо споживач не приймає нові умови.

Пунктом 13.8 договору визначено, що усі повідомлення за цим договором вважаються зробленими належним чином, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, вручені кур`єром або особисто за зазначеними в цьому договорі адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача.

Відповідно до додатку 2 "Комерційна пропозиція (без розподілу)" до договору від 21 січня 2021 року (далі додаток 2), за результатами закупівлі граничний розмір тарифу за фактично спожиту електричну енергію за 1 кВт/год становить 1,65 грн без урахування ПДВ та 1,98 грн з ПДВ. Ціна за фактично спожиту електричну енергію (без урахування ПДВ) не може перевищувати граничного розміру, встановленого в абз. 1 розділу "Ціна".

В подальшому, між замовником та постачальником укладено ряд додаткових угод до договору, а саме від 19.04.2021 № 1 (далі додаткова угода № 1), від 24.05.2021 № 2 (далі додаткова угода № 2), від 30.07.2021 № 3 (далі додаткова угода № 3), від 30.12.2021 № 4 (далі додаткова угода № 4).

Додатковою угодою № 1 було зменшено обсяг постачання електричної енергії на 2021 рік. Відповідно до нової редакції п. 2.1 договору очікуваний обсяг постачання електричної енергії на 2021 рік 1 120 024,75 кВт/год. Разом з тим, додаток №2 викладено в новій редакції. Так, додатком №2 у новій редакції визначено граничний розмір тарифу за фактично спожиту електричну енергію за 1 кВт/год, який складає 1,81252 грн (без ПДВ) та 2,17500 грн (з ПДВ). Додаткова угода №1 вступає в силу з 01.04.2021.

Додатковою угодою №2 було зменшено суму договору на 1 071 980,35 грн. Пункт 5.1 договору викладено в наступній редакції: "Вартість цього договору становить 1267330,25грн, в тому числі ПДВ 211 221,71 грн".

Також внесено зміни у частину 2 пункту 2.1 договору, зменшивши обсяг постачання електричної енергії на 2021 рік. Очікуваний обсяг постачання електричної енергії на 2021 рік 586 981,33 кВт/год.

Додатковою угодою №3 пункт 2.3 договору викладено в новій редакції, зменшивши обсяг постачання електричної енергії на 2021 рік. Очікуваний обсяг постачання електричної енергії на 2021 рік 578 930,35 кВт/год.

Разом з тим, додаток №2 до договору викладено в новій редакції. Так, додатком №2 у новій редакції визначено граничний розмір тарифу за фактично спожиту електричну енергію за 1 кВт/год, який складає 1,99368 грн (без ПДВ) та 2,39242 грн (з ПДВ). Додаткова угода №3 вступає в силу з 01.07.2021.

Разом з тим, додатковою угодою №3 підвищено ціну на електричну енергію на 9,99% з 2,17500 за 1 кВт/год без ПДВ на 2,39242 грн за 1 кВт/год з ПДВ.

Додатковою угодою №4 сторони зменшили суму договору на 1,66 грн, пункт 5.1 договору виклали в наступній редакції: "Вартість цього договору становить 1 267 328,59 грн, в тому числі ПДВ 211 221,43 грн". Внесено зміни у частину 2 пункті 2.1 договору, зменшивши обсяг постачання електричної енергії на 2021 рік. Очікуваний обсяг постачання електричної енергії на 2021 рік 586 981,32 кВт/год.

Позивач зазначає, що ціна за кВт/год, яка відповідно до акту купівлі-продажу від 19.03.2021 електричної енергії за лютий 2021 року становить 2,57870 грн за кВт/год (з ПДВ) та обсяг електричної енергії, придбаної за даною ціною становить 3 994 кВт/год, за який сплачено 10 299,68 грн, не відповідає ціні за одиницю товару згідно з договором №22210586, яка становить 1,98 грн за кВт/год (з ПДВ).

Таким чином, внаслідок сплати в березні 2021 року за товар, поставлений у лютому 2021 року, у кількості 3 994 кВт/год по ціні 2,57870 грн за кВт/год (з ПДВ), що не передбачена договором № 22210586, бюджету Пирятинської міської територіальної громади нанесено матеріальну школу (збитки) в сумі 2 391,20 гривень.

Оплата електричної енергії, який поставлено в квітні-червні 2021 року, здійснена на підставі актів купівлі-продажу, виставлених постачальником, від 13.05.2021 №4 та від 24.05.2021 №4 (за квітень 2021 року), від 17.06.2021 №5 (за травень 2021 року), від 23.07.2021 №7 та від 21.01.2021 №7 (за червень 2021 року).

Так, обсяг електричної енергії, придбаної замовником у постачальника за ціною 2,17500 грн за 1 кВт/год з ПДВ, вказаною в акті купівлі-продажу від 13.05.2021 №4 за квітень 2021 року, становить 48 802 кВт/год, за який Виконавчим комітетом сплачено грошові кошти в сумі 106 144,35 грн (з ПДВ). За цінами, які встановлені договором, замовнику за вказаний обсяг електричної енергії необхідно було б сплатити 96 627,96 грн (з ПДВ).

Обсяг електричної енергії, придбаної замовником у постачальника за ціною 2,17500 грн за 1 кВт/год з ПДВ, вказаною в акті купівлі-продажу від 24.05.2021 №4 за квітень 2021 року, становить 1 099 кВт/год, за який Виконавчим комітетом сплачено грошові кошти в сумі 2390,02 грн (з ПДВ). За цінами, які встановлені договором, замовнику за вказаний обсяг електричної енергії необхідно було б сплатити 2 176,02 грн (з ПДВ).

Обсяг електричної енергії, придбаної замовником у постачальника за ціною 2,17500 грн за 1 кВт/год з ПДВ, вказаною в акті купівлі-продажу від 17.06.2021 №5 за травень 2021 року, становить 1 066 кВт/год, за який Виконавчим комітетом сплачено грошові кошти в сумі 2318,55 грн (з ПДВ). За цінами, які встановлені договором, замовнику за вказаний обсяг електричної енергії необхідно було б сплатити 2 110,68 грн (з ПДВ).

Обсяг електричної енергії, придбаної замовником у постачальника за ціною 2,17500 грн за 1 кВт/год з ПДВ, вказаною в акті купівлі-продажу від 23.07.2021 №7-1 за травень 2021 року, становить 7 816 кВт/год, за який Виконавчим комітетом сплачено грошові червень в сумі 16 999,80 грн (з ПДВ). За цінами, які встановлені договором, замовнику за вказаний обсяг електричної енергії необхідно було б сплатити 15 475,68 грн (з ПДВ).

Обсяг електричної енергії, придбаної замовником у постачальника за ціною 2,17500 грн за 1 кВт/год з ПДВ, вказаною в акті купівлі-продажу від 21.07.2021 №7 за червень 2021 року, становить 26 676 кВт/год, за який Виконавчим комітетом сплачено грошові кошти в сумі 58020,30 грн (з ПДВ). За цінами, які встановлені договором, замовнику за вказаний обсяг електричної енергії необхідно було б сплатити 52 818,48 грн (з ПДВ).

Обсяг електричної енергії, придбаної за ціною 2,39242 грн за 1 кВт/год з ПДВ, вказаною в акті купівлі-продажу від 11.08.2021 № 22210586 за липень 2021 року, становить 40 444 кВт/год, за який Виконавчим комітетом сплачено грошові кошти в сумі 96 759,03 грн (з ПДВ). За ціною, визначеною від ціни договору (за наявності відповідного коливання на ринку у 6,3%), а саме за 2,10474 грн за 1 кВт/год з ПДВ замовнику за вказаний обсяг електричної енергії необхідно було б сплатити 85 124,10 грн (з ПДВ).

Позивач зазначає, що таким чином, додатковою угодою №1 підвищено ціну за електричну енергію без підтвердження коливання ціни такого товару на ринку за період з початку дії договору (01.02.2021) до початку дії додаткової угоди №1 (01.04.2021), що, як наслідок, призвело до збитків бюджету Пирятинської територіальної громади в сумі 16664,51 гривень.

Внаслідок закупівлі електричної енергії за неправомірною ціною, встановленою додатковою угодою №3, оскільки остання укладена після додаткової угоди №1, яка, в свою чергу, укладена із порушенням норм пункту 2 частини 4 статті 41 Закону №922, бюджету Пирятинської територіальної громади завдано матеріальної шкоди (збитків) в сумі 11 634,93 гривень.

Таким чином, укладення додаткових угоди №1 та №3 на підвищення ціни за зазначених обставин суперечить пункту 2 частини 5 стаття 41 Закону №922 та завдало бюджету Пирятинської територіальної громади матеріальної шкоди (збитків на загальну суму 28299,43 гривень.

Разом з тим, внаслідок сплати в березні 2021 року за товар, поставлений у лютому 2021 року у кількості 3 994 кВт/год по ціні 2,57870 грн за кВт/год (з ПДВ), що не передбачена договором, бюджету Пирятинської територіальної громади нанесено матеріальну шкоду (збитки) в сумі 2 391,20 гривень.

Отже, загальна сума зайво сплачених коштів замовником складає 30 690,63 грн (тридцять тисяч шістсот дев`яносто гривень шістдесят три копійки).

Вищенаведені обставини стали підставою для звернення позивача до Господарського суду Полтавської області з позовом про визнання додаткових угод від 19.04.2021 № 1 та від 30.07.2021 № 3 недійсними та про стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів у сумі 30690,63 грн.

19.12.2024 ухвалено оскаржуване судове рішення з підстав, викладених вище.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з такого.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону № 922-VIII відносини, пов`язані зі сферою публічних закупівель, регулюються виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 цього Закону договір про закупівлю визначається як господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі / спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Основні вимоги до договору про закупівлю та внесення змін до нього урегульовані статтею 41 Закону № 922-VIII, частиною першою якої визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно із ч.1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 1 ст. 638 ЦК України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

Відповідно до частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Частиною четвертою статті 41 Закону № 922-VIII визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції / пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції / пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

У пункті 13.3 договору встановлено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених ч.5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Суд встановив, що станом на дату підписання договору сторони погодили всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог Закону України "Про публічні закупівлі".

Необхідність укладення додаткових угод до договору відповідач обґрунтовував збільшенням ціни на електричну енергію.

За загальним правилом істотні умови договору про закупівлю, однією з яких є ціна товару, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі (частина п`ята статті 41 Закону № 922-VIII). Однак зазначена норма передбачає випадки, коли допустима зміна істотних умов договору про закупівлю.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції станом на дату укладання спірної додаткової угоди № 1 від 19.04.2021) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

У абзаці 2 частини 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Колегія суддів враховує, що кожна зміна істотних умов договору про закупівлю, зокрема ціни за одиницю товару, повинна мати самостійне, належне та документально підтверджене обґрунтування. Документи, якими обґрунтовується зміна ціни, повинні містити підтвердження фактичного коливання ринкової ціни товару, динаміку такого коливання, джерела інформації та їх співвідношення з попередніми періодами.

Сам по собі факт існування змін ціни електричної енергії на ринку не є безумовною підставою для зміни ціни товару, що є предметом договору про закупівлю, укладеного за результатами публічних торгів.

Звертаючись до замовника з пропозиціями щодо підвищення ціни, постачальник зобов`язаний обґрунтувати, чому саме відповідні ринкові зміни унеможливлюють виконання договору за ціною, запропонованою під час тендеру, а також довести, що таке підвищення було непрогнозованим, тобто таким, яке не могло бути передбачене та враховане при формуванні тендерної пропозиції.

Під коливанням ціни слід розуміти зміну ціни товару на ринку за певний період часу, як у бік збільшення, так і у бік зменшення, причому таке коливання повинно відбуватися саме у період з моменту укладення договору або останньої зміни ціни і до внесення чергових змін.

Законом України "Про публічні закупівлі" не передбачено форму / вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2025 року у справі №916/747/24).

Параграфом 1 глави 5 розділу І ГПК України унормовані основні положення про докази. При цьому спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.

Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести, Державну службу статистики України, на яку постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; Державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові / товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; Торгово-промислова палата України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І ГПК України.

Таким чином, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку статті 86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2023 року у справі № 926/3244/22).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2025 року у справі №920/19/24.

Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну, постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Виключно коливання цін на ринку електроенергії не може бути беззаперечною підставою для автоматичного перегляду (збільшення) погодженої сторонами ціни за одиницю товару.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 11.05.2023 у справі №№910/17520/21.

Ціна за одиницю електричної енергії, визначена в договорі, є такою, що сформована сторонами за результатами проведення процедури закупівлі (тендеру) на основі вільного волевиявлення в домовленості між собою та не може братися для порівняння при визначенні коливання ціни електричної енергії на ринку.

На підтвердження факту підвищення цін на електричну енергію відповідачем були надано до матеріалів справи роздруківки з сайту ДП "Оператор ринку".

Однак, колегія суддів зауважує, що надана відповідачем інформація, роздрукована з офіційного сайту ДП "Оператор ринку", не може бути достатньою підставою для збільшення ціни, оскільки не містять відомостей щодо динаміки ціни на предмет закупівлі, а також в останній відсутній аналіз вартості електричної енергії на конкретну дату укладання додаткових угод у порівнянні з попередніми періодами від дати укладання попередньої додаткової угоди, у зв`язку з чим не містить належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", відповідно вказана інформація не може підтверджувати коливання ціни на електроенергію.

Аналогічних висновків щодо неправомірності використання для змін істотних умов договору закупівлі довідок із відсутністю відомостей щодо динаміки ціни на предмет закупівлі, відсутністю аналізу вартості товару на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами дати укладання договору дійшов Верховний Суд у постановах від 15.06.2022 у справі №924/674/21 та від 22.06.2022 у справі №917/1062/21.

Верховний Суд у постановах неодноразово зазначав, що відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження ринкової вартості вказаного товару на момент укладення договору позбавляє суд можливості порівняти рівень цін та дійти висновку про зменшення або збільшення ціни (постанова від 13.10.2021 у справі № 910/20141/20, постанова від 18.03.2021 у справі № 924/1240/18, постанова від 07.09.2022 у справі № 927/1058/21).

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що необхідність укладення спірних додаткових угод № 1 від 19.04.2021 та № 3 від 30.07.2021 до договору про постачання електричної енергії від 29.01.2021 №22210586 не була належним чином обґрунтована та документально підтверджена, у зв`язку з чим укладення зазначених додаткових угод не відповідало вимогам наведеної норми Закону.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що згідно з оспорюваними додатковими угодами сторонами неодноразово було змінено істотні умови договору, а саме збільшено ціну на електричну енергію на 20,82% у кілька етапів (шляхом укладання додаткових угод). При цьому зменшення кількості поставленої електроенергії наразі не відіграє істотне значення.

24 січня 2024 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі №922/2321/22, в якій вирішувалось питання про те, чи дозволяють норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції Закону №114-ІХ) збільшувати ціну товару більш, ніж на 10% від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.

У пунктах 88-90 наведеної постанови Велика Палата Верховного Суду виснувала, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у разі зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, у порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинне перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Такий правовий висновок неодноразово також був викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11 квітня 2024 року у справі № 922/433/22, від 01 жовтня 2024 року у справі № 918/779/23, від 06 лютого 2025 року у справі № 910/5182/24, від 18 лютого 2025 року у справі № 925/889/23 тощо, де інтерпретовано та застосовано положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" як імперативну норму, яка визначає верхню межу дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10% від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.

Законом №1530-ІХ (набрав чинності 26.06.2021) внесено зміни до Закону № 922-VIII та викладено пункт 2 частини п`ятої статті 41 цього Закону в такій редакції: "Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії".

Внесеними Законом №1530-IX змінами у першому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII слова "підписання договору про закупівлю" замінені словами "підписання договору про закупівлю /внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару", а друге речення після слів "дизельного пального" доповнено словом "природного". Ці зміни полягали, зокрема, у корегуванні обмеження щодо мінімального 90-денного строку змін до ціни за одиницю товару після підписання договору про закупівлю. Водночас порогове значення у 10 % залишилося незмінним і застосовується й надалі.

Додатково на підтвердження зазначеного свідчить зміст пояснювальної записки до проєкту Закону № 1530-IX (див. https://itd.rada.gov.ua/billinfo/Bills/pubFile/634356), згідно з якою метою його прийняття було завершити реформу органу оскарження у сфері публічних закупівель, що відповідно дозволяє стверджувати, що подібні зміни вочевидь не були спрямовані на те, щоб дозволити учасникам публічних закупівель (виконавцям) після підписання договору збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.

Іншими словами, зміни та доповнення до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", внесені Законом №1530-IX, стосуються лише встановлення альтернативного варіанта визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару.

Водночас положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII у редакції Закону №1530-ХІ не містять змін щодо максимально можливого збільшення розміру ціни за одиницю товару, погодженої сторонами договору закупівлі, визначеної попередньою редакцією цієї норми на рівні не більше 10%. У будь-якому випадку загальний розмір збільшення ціни не може перевищувати 10% ціни, встановленої в договорі закупівлі.

До того ж визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10 % значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2025 року у справі №920/19/24, до розгляду якої зупинялося апеляційне провадження у даній справі.

Отже, норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону № 922-VIII.

В свою чергу, інший підхід до розуміння положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII, який передбачає щоразу з кожним внесення змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10% ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої.

Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону №922-VIII.

Окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі.

До того ж застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.

У даному випадку колегія суддів враховує, що зміни ціни електричної енергії, оформлені спірними додатковими угодами, призвели до її збільшення на 20,82% від ціни, зазначеної в договорі №22210586 про постачання електричної енергії споживачу від 29.01.2021 (розмір тарифу за фактично спожиту електричну енергію за 1 к Вт/год становив 1,98 грн з ПДВ), що перевищило граничний розмір у 10%, встановлений пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання недійсними додаткових угод від 19.04.2021 №1 та від 30.07.2021 №3 до договору про постачання електричної енергії від 29.01.2021 №22210586, укладеного між Виконавчим комітетом Пирятинської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут", оскільки ними передбачено підвищення цін з перевищенням максимального ліміту у 10 %, а також за відсутності належного документального обґрунтування коливання ціни товару на ринку, що не відповідає вимогам пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII.

Відповідно до вимог ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За приписами ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, за подібних обставин, дійшла висновку, що кошти одержані відповідачем безпідставно, оскільки підстава внаслідок визнання додаткових угод недійсними відпала, тому останній зобов`язаний їх повернути в силу статей 216, 1212 ЦК України .

Оскільки зазначені спірні додаткові угоди № 1, 3 є недійсними та не породжують правових наслідків, то підстава для оплати електричної енергії за встановленою у них ціною відпала, а тому грошові кошти, на підставі норм статей 216, 1212 ЦК України, підлягають стягненню на користь позивача.

Дослідивши здійснений судом першої інстанції розрахунок безпідставно сплаченої суми на підставі наявних у матеріалах справи актів купівлі-продажу електричної енергії, рахунків та здійснених позивачем фактичних оплат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заявленої позивачем до стягнення суми та наявність підстав для стягнення з відповідача безпідставно сплачених грошових коштів у розмірі 30 690,63 грн.

Апеляційна скарга не містить заперечень щодо здійснено судом першої інстанції розрахунку безпідставно сплачених грошових коштів.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даному випадку суд апеляційної інстанції вважає, що скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. Доводи, наведені апелянтом не спростовують висновків господарського суду першої інстанції та не свідчать про допущення будь-яких порушень при прийнятті оскаржуваного рішення.

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване судове рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні. З огляду на викладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційних вимог.

Ураховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені апелянтом у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 19.12.2024 у справі №917/1623/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 23.03.2026.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя Н.О. Мартюхіна