ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

по справі про банкрутство

30.03.2026 Справа № 905/2905/13 Суддя Господарського суду Донецької області Чернова О.В, за участю секретаря судового засідання Ревенка Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за заявою кредитора (заявника) Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», м. Київ

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-комерційна фірма «Титан», м. Макіївка

про банкрутство,

за участю уповноважених представників учасників справи: не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Донецької області знаходиться справа №905/2905/13 за заявою кредитора (заявника) Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», м. Київ до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-комерційна фірма «Титан», м. Макіївка про банкрутство.

Ухвалою господарського суду від 13.05.2013 за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», м.Київ, порушена справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-комерційна фірма «Титан», м. Макіївка.

У газеті «Голос України» №96 (5596) від 25.05.2013 опубліковано оголошення про порушення справи №905/2905/13 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Титан», м. Макіївка.

Ухвалою господарського суду від 24.10.2013 за результатами попереднього засідання затверджений реєстр вимог кредиторів та встановлена дата підсумкового засідання суду.

Станом на теперішній час справа №905/2905/13 перебувала на стадії розпорядження майном і розгляд її не завершено.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 12.03.2026 призначено судове засідання у справі №905/2905/13 на 30.03.2026 о 16:30 год. Зобов`язано кредиторів до 25.03.2026 подати суду пропозиції щодо подальшого руху справи №905/2905/13 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-комерційна фірма «Титан», м. Макіївка та скликати збори кредиторів для невідкладеного вирішення питання про визначення кандидатури арбітражного керуючого для призначення розпорядником майна у справі №905/2905/13 і запропонувати таку кандидатуру господарському суду (разом із його заявою) у строк до 27.03.2026. Постановлено здійснити електронний запит на автоматичне визначення кандидатури арбітражного керуючого для призначення розпорядником майна у справі №905/2905/13.

12.03.2026 судом отримано довідку щодо кандидатури арбітражного керуючого, відповідно до якої автоматизованою системою з відбору кандидатів на призначення арбітражного керуючого у справах про банкрутство з числа осіб, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), визначено Дрозд Валерію Романівну (свідоцтво № 2098 від 13.10.2023).

Ухвалою господарського суду від 18.03.2026 запропоновано арбітражній керуючій Дрозд Валерії Романівні (свідоцтво про право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №2098 від 13.10.2023) надати суду у строк до 30.03.2026 заяву про участь у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-комерційна фірма «Титан», м. Макіївка (у разі наявності згоди на участь) з повідомленням про те, що вона не належить до осіб, зазначених у п. 3 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства.

Станом на дату судового засідання від арбітражної керуючої Дрозд Валерії Романівни заява про участь у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Данко Індастрі», м. Донецьк не надійшла.

Кредитори вимоги ухвали господарського суду від 12.03.2026 не виконали, пропозиції щодо подальшого руху справи не надали, кандидатуру для призначення розпорядником майна у справ не визначили.

У судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомленні належним чином.

Дослідивши матеріали справи та вирішуючи питання щодо подальшого руху справи №905/2905/13 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-комерційна фірма «Титан», м. Макіївка, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України «Про міжнародне приватне право», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ч.6 ст.12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.

З 21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства, пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень якого встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Частиною 1 ст.2 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до преамбули Кодексу України з процедур банкрутства цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Отже, одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника.

Частиною 1 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації). Про призначення розпорядника майна господарський суд постановляє ухвалу. Про призначення розпорядника майна господарський суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства розпорядник майна зобов`язаний розглядати заяви кредиторів з грошовими вимогами до боржника, що надійшли в установленому цим Кодексом порядку; вести реєстр вимог кредиторів; повідомляти кредиторів про результати розгляду їхніх вимог; вживати заходів для захисту майна боржника; проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника, встановлювати за результатами його проведення наявність або відсутність ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, вчинення незаконних дій у разі банкрутства; повідомляти правоохоронні органи у разі виявлення ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, вчинення незаконних дій з майном боржника; скликати збори і комітет кредиторів та організовувати проведення їх засідань; подавати відомості (інформацію), необхідні для ведення Єдиного реєстру боржників, відносно яких відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), у порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства; надавати господарському суду та комітету кредиторів звіт про свою діяльність, а також здійснювати розкриття кредиторам інформації щодо фінансового стану боржника та ходу провадження у справі; не пізніше двох місяців з дня відкриття провадження у справі про банкрутство провести інвентаризацію майна боржника та визначити його вартість; за можливості проведення санації боржника розробити план санації боржника та подати його на розгляд зборам кредиторів; виконувати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Отже, в силу приписів Кодексу України з процедур банкрутства проведення процедури розпорядження майном боржника без участі арбітражного керуючого є неможливим, тому у випадку припинення повноважень розпорядника майна у справі про банкрутство належить одночасно призначити нового розпорядника майна арбітражного керуючого.

Визначення кандидатури арбітражного керуючого для призначення у справі про банкрутство; звернення до господарського суду з клопотанням про призначення арбітражного керуючого, припинення повноважень арбітражного керуючого та про призначення іншого арбітражного керуючого належить до компетенції комітету кредиторів (п.п. 3-1, 4 ч. 8 ст. 48 Кодексу України з процедур банкрутства).

Так, суд неодноразово зобов`язував кредиторів вирішити питання про визначення кандидатури арбітражного керуючого для призначення розпорядником майна у справі №905/2905/13 запропонувати таку кандидатуру господарському суду, зокрема, ухвалами суду від 28.03.2023, 13.06.2023 та 12.03.2026.

Також судом неодноразово здійснювався електронний запит на автоматичне визначення кандидатури арбітражного керуючого для призначення розпорядником майна у справі №905/2905/13 (ухвали суду від 28.03.2023, 13.06.2023 та 12.03.2026), згода від обраних кандидатур на участь у справі про банкрутство не надійшла.

Отже, станом на 30.03.2026 стадія розпорядження майном у справі №905/2905/13 не завершена, питання призначення нового розпорядника майном у справі не вирішено з об`єктивних причин.

Як було вказано, одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. При цьому, що кредитори, беручи участь у справі про банкрутство, мають не тільки певні процесуальні права, зокрема, на задоволення своїх грошових вимог за рахунок активів ліквідаційної маси, а й як учасники провадження (сторони) можуть нести певні обов`язки, пов`язані з розглядом провадження у справі (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 5002-17/1718-2011).

Так, відповідно до положень ст.ст. 28, 42, 48 Кодексу України з процедур банкрутства кредитори у справі про банкрутство мають право (зобов`язані): приймати участь у голосуванні під час проведення зборів кредиторів та засідання комітету кредиторів; здійснювати контроль (нагляд) за діяльністю арбітражного керуючого під час виконання тих чи інших повноважень; ініціювати питання щодо відсторонення/призначення арбітражного керуючого; звертатись до суду із відповідними заявами (у тому числі на підставі ст. 42 України з процедур банкрутства) тощо.

Проте з матеріалів справи вбачається, що кредитори не приймали активної участі у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-комерційна фірма «Титан», м. Макіївка, а саме, кредиторами не ініційовано питання щодо скликання зборів кредиторів у відповідному складі для вирішення тих чи інших питань у даній справі (зокрема, щодо кандидатури арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майном у справі про банкрутство та/або прийняття рішення щодо подальшого розгляду справи).

При цьому, будь-яких заяв про відмову від своїх вимог до боржника та припинення своєї участі у процедурі банкрутства як учасниками провадження (сторони у справі) кредиторами до суду подано не було.

Водночас як особа, зацікавлена у задоволені наявних в нього грошових вимог до боржника у повному обсязі, кредитор має діяти розсудливо та проявляти уважність щодо стану ведення справи про банкрутство, зокрема цікавитися вжитими арбітражним керуючим діями у процедурі банкрутства та заходами направленими на виявлення, розшук та повернення майна банкрута, ефективністю таких заходів та вчиняти відповідні дії, передбачені його обсягом прав та повноважень, тощо. Саме від таких дій кредитора залежить досягнення основної мети його участі у справі про банкрутство задоволення (погашення) його вимог.

Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що кредитори в цілому не зацікавлені у продовженні процедури розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-комерційна фірма «Титан», м. Макіївка, та як наслідок досягнення її основної мети.

Процедура банкрутства за своєю суттю є конкурсним процесом, основною метою якого, зокрема, є рівномірне і справедливе задоволення вимог всієї сукупності кредиторів неплатоспроможного боржника. Отже, одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є максимальне задоволення вимог кредиторів.

Також суд звертає увагу, що процедури банкрутства за приписами Закону про банкрутство мають строковий характер.

Відповідно до приписів ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства процедура розпорядження майном боржника вводиться строком до 170 календарних днів.

При цьому, процедура розпорядження майном у справі №905/2905/13, введена з 13.05.2013, триває близько 12 років.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Параграф 1 статті 6 Конвенції зобов`язує держави-учасниці організовувати правові системи таким чином, аби забезпечити відповідність судів її різноманітним вимогам. Сукупність порушень держави створює судову практику, що несумісна з Конвенцією (рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Боттацці проти Італії»).

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд неодноразово встановлював порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, в яких порушувалися питання про тривалість провадження (рішення ЄСПЛ у справі «Фрідлендер проти Франції».

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України»).

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сюрмелі проти Німеччини» від 08.06.2006 визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції тривалість судового провадження, яке продовжувалося у судах понад 16 років та відсутність ефективних засобів оскарження затяжного характеру триваючого розгляду цивільної справи в національному законодавстві Німеччини.

Близького за змістом висновку ЄСПЛ дійшов у рішенні від 10.12.2020 у справі «Парінов проти України», в якому суд визнав тривалість провадження у справі про банкрутство понад дев`ять років такою, що не відповідала вимозі «розумного строку», а отже порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Отже, у разі тривалого здійснення провадження у справі про банкрутство через неможливість його завершення із застосуванням спеціальних норм законодавства про банкрутство суд має право застосувати загальні процесуальні норми з метою забезпечення права на справедливий суд в розумінні строків розгляду справи і забезпечення балансу інтересів кредиторів та боржника під час судового провадження.

Водночас на державні органи покладено обов`язок щодо дотримання принципу «належного урядування» і ті з них, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення ЄСПЛ від 20.11.2011 у справі «Рисовський проти України»).

Предметом провадження у справі про банкрутство є досягнення легітимної мети, визначеної Кодексом України з процедур банкрутства, яким встановлено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Враховуючи, що провадження у справі №905/2905/13 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-комерційна фірма «Титан», м. Макіївка перебуває на стадії розпорядження майном близько 13 років, протягом тривалого часу вищезазначена процедура об`єктивно не здійснюється у зв`язку з відсутністю розпорядника майном, пасивною поведінкою кредиторів у справі щодо погодження кандидатури розпорядника майном, безрезультатністю вжитих судом дій щодо визначення кандидатури арбітражного керуючого для участі у даній справі в якості розпорядника майном, суд вважає, що вказані вище обставини в їх сукупності унеможливлюють завершення процедури розпорядження майном, позбавляють можливості переходу до наступних процедур у справі про банкрутство (санації чи ліквідації), та, як наслідок, є істотною перешкодою для досягнення легітимної мети, визначеної законодавством про банкрутство.

Одночасно, варто звернути увагу, що відповідно ч. 3 ст. 49 Кодексу України з процедур банкрутства у підсумковому засіданні господарський суд ухвалює одне з таких судових рішень:

ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном у межах граничних строків, визначених цим Кодексом;

ухвалу про введення процедури санації та затвердження плану санації у разі схвалення плану санації боржника зборами кредиторів та погодження його забезпеченими кредиторами в порядку, встановленому цим Кодексом;

постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство.

При цьому, у п. 4 ст. 49 Кодексу України з процедур банкрутства у разі якщо зборами кредиторів у межах строку дії процедури розпорядження майном не прийнято жодного з передбачених цією статтею рішень, господарський суд за наявності ознак банкрутства протягом п`яти днів після закінчення процедури розпорядження майном боржника приймає постанову про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Водночас, за відсутності актуальних відомостей щодо фінансового стану боржника на теперішній час, а також з урахуванням того, що підприємство розташоване у м. Макіївка, доступ до активів якого є об`єктивно обмеженим, суд зазначає, що встановлення фактичного складу та стану майна боржника, проведення інвентаризації, формування ліквідаційної маси, а також здійснення інших дій, необхідних для проведення ліквідаційної процедури, є істотно ускладненими або фактично неможливими.

Крім того, тривала пасивна поведінка кредиторів у справі, зокрема, щодо погодження кандидатури арбітражного керуючого, свідчить про відсутність їхньої заінтересованості у реальному та ефективному здійсненні процедур банкрутства, у тому числі і ліквідаційної процедури.

За таких обставин, перехід до ліквідаційної процедури є недоцільним, оскільки її проведення без можливості встановлення складу ліквідаційної маси та доступу до активів боржника не забезпечить досягнення мети банкрутства, визначеної Кодексом України з процедур банкрутства, а саме, задоволення вимог кредиторів у максимально можливому обсязі.

Більше того, відкриття ліквідаційної процедури за відсутності об`єктивної можливості її фактичного здійснення матиме формальний характер та призведе лише до подальшого затягування провадження у справі без реального правового результату.

На підставі викладених у сукупності обставин, зокрема, відсутність актуальних відомостей щодо фінансового стану боржника, об`єктивну неможливість доступу до його майна та встановлення складу активів, а також тривалу пасивність кредиторів, суд позбавлений можливості встановити наявність ознак неплатоспроможності боржника на теперішній час.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, оскільки відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували існування підстав для застосування відповідної процедури у розумінні Кодексу України з процедур банкрутства.

Порядок та підстави закриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) встановлені ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства.

Оскільки неприйняття внаслідок бездіяльності кредиторів рішення про обрання арбітражного керуючого у разі відсторонення арбітражного керуючого та відсутність звернення кредиторів до господарського суду з клопотанням про призначення іншого арбітражного керуючого, та як наслідок відсутність арбітражного керуючого у справі про банкрутство, унеможливлює подальше провадження у цій справі, а Кодекс України з процедур банкрутства не встановлює відповідної підстави для закриття провадження у справі про банкрутство в такому випадку, проте не визначає й вичерпного переліку підстав для закриття провадження, суд вбачає наявність правових підстав для закриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-комерційна фірма «Титан», м. Макіївка на підставі приписів п. 2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України з причин відсутності предмету спору.

Подібна правова позиція щодо закриття провадження у справі про банкрутство у зв`язку з об`єктивною неможливістю здійснити розгляд справи упродовж розумного строку та неможливістю досягнення легітимної мети Закону про банкрутство викладена в постановах Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №906/1290/15 та від 17.04.2024 у справі № 5006/27/116б/2012, від 10.12.2024 у справі №5/104б.

Вказані обставини в їх сукупності, а також відсутність встановлення обставин щодо наявності майна боржника, унеможливлюють успішне завершення процедури банкрутства боржника та позбавляють можливості досягнення легітимної мети Кодексу України з процедур банкрутства, що через призму судового контролю у цій категорії справ, не можуть бути залишені поза увагою господарського суду під час вирішення питання закриття провадження у справі про банкрутство боржника.

Таким чином, для забезпечення принципів розгляду справи впродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, суд вважає за необхідне прийняти у даній справі рішення про закриття провадження у справі про банкрутство, керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначеною судовою практикою Європейського суду з прав людини, яка зобов`язує органи національної юрисдикції вживати належних заходів до бездіяльності та затягування розгляду справ, а також п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України та ст.90 Кодексу України з процедур банкрутства.

Керуючись ст.ст. 2, 28, 42, 44, 65, 90 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 231-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі №905/2905/13 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-комерційна фірма «Титан», м. Макіївка.

Державному реєстратору внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про закриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-комерційна фірма «Титан», м. Макіївка (86148, Донецька обл., місто Макіївка, вулиця Териконна, будинок 2, ).

Ухвала складена та підписана у судовому засіданні 30.03.2026.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Східного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строк, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Чернова