ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2026 року м. Дніпро Справа № 908/1619/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Іванова О.Г.,

при секретарі судового засідання: Кишкань М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційна скаргу Запорізької міської ради

на рішення Господарського суду Запорізької області (суддя Проскуряков К.В.) від 07.10.2025р. у справі № 908/1619/25

за позовом Запорізької міської ради

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорожкранстрой"

про стягнення 2 447 119,25 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Запорізька міська рада звернулася до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорожкранстрой" про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна за землю за період з 03.04.2017 по 31.12.2024 в розмірі 2 447 119,25 грн. (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог).

Позов обґрунтовано безпідставним використанням відповідачем у спірному періоді земельної ділянки, яка належить територіальній громаді міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 07.10.2025р. у справі № 908/1619/25:

- позов задоволено частково;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорожкранстрой" на користь Запорізької міської ради, дохід, отриманий від безпідставно набутого майна за землю за період з 03.04.2017 по 31.12.2024 в розмірі 1 102 962 грн 33 коп.;

- в іншій частині позову відмовлено;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорожкранстрой" на користь Запорізької міської ради витрати зі сплати судового збору в розмірі 13 235 грн 00 коп.

Рішення мотивовано тими обставинами, що відповідач у спірний період користувався вказаною земельною ділянкою, на якій розташовано його нерухоме майно, без достатньої правової підстави. Відповідно до положень ст.ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України він повинен відшкодувати Запорізькій міській раді доходи у вигляді несплаченої орендної плати за період з 03.04.2017 по 31.12.2024, що становить 2 447 119,25 грн. Відмовляючи в частині вимог суд звернув увагу на необхідність врахування сплаченого відповідачем земельного податку у вказаний період; відсутність підстав для стягнення з відповідача плати за період 1 березня 2022 року - 31 грудня 2022 року у відповідності до приписів п. 69.14. пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України; необхідності розрахунку орендної плати пропорційно до площі нерухомості відповідача на земельній ділянці.

Не погодившись з вказаним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулася Запорізька міська рада, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 07.10.2025р. у справі №908/1619/25 в частині відмови в задоволенні позовних вимог у розмірі 1 326 986,24 грн.; ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Запорізької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорожкранстрой" задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскільки між Запорізькою міською радою та відповідачем по справі не укладено відповідного договору оренди землі, то відповідач не є орендарем, а є фактичним користувачем земельної ділянки, що в свою чергу виключає можливість застосування норми Податкового кодексу України. А отже, дія п. 69.14. пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України не поширюється на правовідносини сторін в рамках даної справи.

Законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності". Не будучи власником або постійним користувачем спірної земельної ділянки, ТОВ "Запорожкранстрой" безпідставно (фактично з власної ініціативи) сплачувало земельний податок, який безпідставно вирахувано судом з заявленої позивачем суми до стягнення.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.12.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, її розгляд призначено в судове засідання на 18.03.2026р. о 15:45 год.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорожкранстрой" є власником нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чубинського Павла (раніше вул. Панфьорова) буд. 244А, належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 4226, виданий 16.12.2011, посвідчений Бугрім О.В., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 418443640 від 18.03.2025.

Зазначені об`єкти нерухомого майна розташовані на земельній ділянці загальною площею 2,8958 га, кадастровий номер :07:044:0029, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чубинського Павла (раніше вул. Панфьорова) буд. 244А. Власником земельної ділянки є Запорізька міська рада на праві комунальної власності, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 418446835 від 18.03.2025.

Однак, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, відомості про державну реєстрацію права оренди ТОВ "Запорожкранстрой" земельної ділянки загальною площею 2,8958 га, кадастровий номер :07:044:0029, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чубинського Павла (раніше вул. Панфьорова) буд. 244А відсутнє, що на думку позивача свідчить про безоплатне та безпідставне використання ТОВ "Запорожкранстрой" земельної ділянки комунальної форми власності, без правовстановлюючих документів та в порушення вимог ст. 206 Земельного кодексу України щодо платності використання землі.

12.06.2025 на адресу позивача надійшло повідомлення ГУ ДПС у Запорізькій області № 5519/5/08-01-04-08 від 05.06.2025 щодо нарахованої та сплаченої відповідачем суми орендної плати/земельного податку за період з 01.01.2017 по 31.12.2024, в якому ГУ ДПС у Запорізькій області повідомило, що відповідно до наданих податкових декларацій з плати за землю та інтегрованих карток платника податків ТОВ "Запорожкранстрой" () нараховує та сплачує земельний податок за земельну ділянку по вул. Панфьорова, буд. 244-А, м. Запоріжжя, площею 2,8758 га, з кадастровим номером :07:044:0029 (від 23.07.2024) нараховано та сплачено земельного податку з юридичних осіб за період з 01.01.2017 по 31.12.2024: - За період 2017р. 120 830,75 грн.; - За період 2018р. 121 408,22 грн.; - За період 2019 року 124 405,66 грн.; - За період 2020 року 111 290,30 грн.; - За період 2021 року 121 407,60 грн.; - За період 2022 року 121 406,70 грн.; - За період 2023 року 162 976,22 грн.; - За період 2024 року 161 408,28 грн. Згідно ІКП станом на 02.06.2025 заборгованість по сплаті земельного податку з юридичних осіб по підприємству ТОВ "Запорожкранстрой" () відсутня.

Вказана інформація за період 2021-2025 роки підтверджується і Департаментом фінансової та бюджетної політики Запорізької міської ради від 10.03.2025 № 06.1-14/545.

Проте, відомості щодо сплати відповідачем саме орендної плати за користування земельною ділянкою загальною площею 2,8958 га, кадастровий номер :07:044:0029, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чубинського Павла (раніше вул. Панфьорова) буд. 244А відсутні.

Для обчислення розміру недоотриманих доходів за фактичне користування ТОВ "Запорожкранстрой" земельною ділянкою загальною площею 2,8958 га, кадастровий номер :07:044:0029, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чубинського Павла (раніше вул. Панфьорова) буд. 244А, позивачем використано витяг № НВ-025 від 03.03.2025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, відповідно до якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки із кадастровим номером :07:044:0029 становить 14 530 622,60 грн.

Згідно доданого розрахунку щодо розміру недоотриманих доходів за фактичне користування ТОВ "Запорожкранстрой" земельною ділянкою із кадастровим номером :07:044:0029 за період з 03.04.2017 по 31.12.2024 нарахування складають:

-14 530 622,60(НГО 2025) / 1,12 (коеф. інд. 2024) = 12 973 770,18 грн (НГО 2024); 12 973 770,18 грн. (НГО 2024) * 3% = 389 213,11 грн. (безпідставно збережені кошти за 2024 рік);

- 12 973 770,18 грн. (НГО 2024) / 1,051 (коеф. інд. 2023) = 12 344 215,20 (НГО 2023); 12 344 215,20 (НГО 2023) * 3% = 370 326,46 грн. (безпідставно збережені кошти за 2023 рік);

- 12 344 215,20 (НГО 2023) / 1,15(коеф. інд. 2022) = 10 734 100,17 грн. (НГО 2022); 10 734 100,17 грн. (НГО 2022) * 3% = 322 023,01грн. (безпідставно збережені кошти за 2022 рік);

- 10 734 100,17 грн. (НГО 2022) / 1,1 (коеф. інд. 2021) = 9 758 272,88 грн. (НГО 2021); 9 758 272,88 грн. (НГО 2021) * 3% = 292 748,19 грн. (безпідставно збережені кошти за 2021 рік).

Оскільки значення коефіцієнтів індексації за 2017-2020 р.р. становили " 1,0", то НГО 2017-2020 становила 9 758 272,88 грн.

Також, відповідно до Закону України № 540-ІХ від 30.03.2020, п. 524 Розділу ХХ Інших перехідних положень Податкового кодексу України, не нараховується та не сплачується за період з 1 березня по 31 березня 2020 року плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, та використовуються ними в господарській діяльності.

З урахуванням даних положень вказаного Закону, позивачем розраховано розмір заборгованості за 11 місяців 2020 року.

- 9 758 272,88 грн. (НГО 2020) * 3% / 12 * 11 = 268 352,50 грн. (безпідставно збережені кошти за 11 місяців 2020 року).

- 9 758 272,88 грн. (НГО 20219) * 3% = 292 748,19 грн. (безпідставно збережені кошти за 2019 рік).

- 9 758 272,88 грн. (НГО 2018) * 3% = 292 748,19 грн. (безпідставно збережені кошти за 2018 рік).

- 9 758 272,88 грн. (НГО 2017) * 3% / 365 * 273 = 218 959,60 грн. (безпідставно збережені кошти за період 03.04.2017 - 31.12.2017 року).

Загальний розмір безпідставно збережених коштів ТОВ "ЗАПОРОЖКРАНСТРОЙ" за період з 03.04.2017 по 31.12.2024 склав: 389 213,11 + 370 326,46 + 322 023,01 + 292 748,19 + 268 352,50 + 292 748,19 + 292 748,19 + 218 959,60 = 2 447 119,25 грн., який позивач просить стягнути з відповідача, оскільки за вказаний період часу відповідач користувався вказаною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, відповідно до положень статей 1212-1214 ЦК України повинен відшкодувати Запорізькій міській раді доходи, які він одержав у вигляді несплаченої орендної плати.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до Земельного кодексу України, земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею (ст. 2, 3).

Використання землі в Україні є платним; об`єктом плати за землю є земельна ділянка; плата за землю справляється відповідно до закону (ст. 206 Земельного кодексу України).

Згідно з ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Як вбачається зі ст. 120 Земельного кодексу України виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Водночас, ст. 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту реєстрації цих прав.

У ст. 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Аналіз наведених норм матеріального права дають підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією нерухомістю.

Запорізька міська рада відповідно до вимог пунктів 3, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" та ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України є органом, який від імені територіальної громади здійснює права власника щодо спірної земельної ділянки.

У цій справі, як зазначено вище, відповідачу належить на праві власності нерухоме майно, розташоване на спірній земельній ділянці.

Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частиною 1 ст. 93 і ст. 125 Земельного кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Згідно зі ст.ст. 122-124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

У даному випадку, матеріали справи свідчать про те, що відповідачем починаючи з дати придбання об`єкта нерухомості на спірній земельній ділянці не оформлено право оренди на таку земельну ділянку або інших правовстановлюючих документів. Вказане свідчить про безоплатне та безпідставне використання ТОВ "Запорожкранстрой" земельної ділянки комунальної форми власності, без правовстановлюючих документів та порушення вимог ст. 206 Земельного кодексу України щодо платності використання землі.

Разом з тим, положення глави 15, ст. 120, 125 Земельного кодексу України дають підстави стверджувати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований відповідний об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у справі № 922/2060/20 (постанова від 05 серпня 2022 року) дійшов висновку, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

З огляду на викладене, з дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна відповідач став фактичними користувачем земельної ділянки з кадастровим номером :07:044:0029, на якій розташоване його майно, а отже у нього виник обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою, а також обов`язок сплачувати за користування земельною ділянкою, на якій це майно розташовано.

Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки комунальної власності використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок (ст. 5 Закону України "Про оцінку земель", п. 286.2 ст. 286, пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України).

Згідно зі ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Виходячи зі змісту ст. 289.2, 289.3 Податкового кодексу України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель на 1 січня поточного року та не пізніше 15 січня поточного року інформує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а виходячи з вимог статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землі є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до Закону.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років. Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою (частина перша статті 23 цього Закону).

Щодо досліджуваної справи, то як встановлено місцевим господарським судом, 30.06.2015 рішенням Запорізької міської ради № 7 затверджено нормативну грошову оцінку земель м. Запоріжжя, яку введено в дію з 01.01.2016 року. Рішенням Запорізької міської ради № 26 від 28.11.2018 було встановлено розмір орендної плати за землю.

У матеріалах справи відсутні докази, що у подальшому міською радою приймались нормативно-правові акти щодо затвердження нової технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок. Тобто, з 01.01.2016 до теперішнього часу нормативна-грошова оцінка земель міста Запоріжжя не змінювалась.

Колегія суддів також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 09.02.2022 у справі №910/8770/19, згідно з якою витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Враховуючи положення п. 289.1 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Згідно з висновками, наведеними у постановах Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 804/937/16, від 23.06.2022 у справі № 160/8668/19, вказано, що нормами Податкового кодексу України (п. 289.2 ст. 289) прямо передбачено, що коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Коефіцієнти розраховує Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин і їх чинність не залежить від того, чи іншого рішення ради. На відповідні коефіцієнти індексується нормативна грошова оцінка, яка є чинною у відповідний період.

При цьому, множення і ділення - взаємообернені математичні операції. Це означає, що якщо добуток двох чисел поділити на один з множників, то отримаємо інший множник. І навпаки, якщо добуток поділити на другий множник, отримаємо перший.

У матеріалах справи міститься розрахунок недоотриманих доходів за фактичне користування відповідачем спірною земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючих документів, що посвідчує право оренди (користування) за період з 03.04.2017 по 31.12.2024 за ставкою 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, з урахуванням коефіцієнтів індексації нормативно-грошової оцінки земельної ділянки за 2017 2024 роки у відповідності до вищевказаних рішень міської ради та інформації Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Одночасно, приписами Глави 83 ЦК України визначені загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Відповідно до ст. 1212 цієї глави ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За висновками Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18) та від 20 вересня 2018 у справі № 925/230/17 (провадження № 12-188гс18), фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 ЦК України.

Відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів (коштів) за безпідставне користування земельною ділянкою є за своїм змістом кондикційними, для яких доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).

Відновлення порушених прав позивача за таких обставин і в заявлений ним спосіб - шляхом стягнення з відповідачів на користь Запорізької міської ради до місцевого бюджету доходу, отриманого від безпідставно набутого майна у вигляді несплаченої орендної плати за період з 03.04.2017 по 31.12.2024 не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останні мав би сплатити за звичайних умов як фактичний добросовісний землекористувач.

Неповернення ж Запорізькій міській раді безпідставно збереженої орендної плати за користування земельною ділянкою порушує інтереси територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради у частині позбавлення можливості ефективного використання права комунальної власності та неотримання місцевим бюджетом відповідного доходу.

Таким чином, з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, враховуючи, що з моменту набуття права власності на майно, являючись фактичним користувачем земельної ділянки, кадастровий номер: :07:044:0029, відповідач користувався цією ділянкою без передбаченого чинним законодавством договору оренди, не сплачував плату за користування нею у повному обсязі, що є порушенням права власника землі - Запорізької міської ради щодо отримання такої плати. Місцевим господарським судом зроблено правильний висновок про наявність підстав для стягнення з відповідача недоотриманих доходів за користування земельною ділянкою без достатньої правової підстави, у порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України.

При цьому, суд відхиляє доводи скаржника щодо безпідставності зарахування здійснених відповідачем оплат земельного податку в рахунок здійснених позивачем нарахувань згідно ст. 1212 ЦК України.

Так, є безпідставними посилання скаржника на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.02.2025 по справі № 645/1040/19, в якій вказано, що доводи відносно необхідності зменшення суми безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати на суму фактично сплаченого земельного податку є необґрунтованими, адже в цій частині оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції по справі № 645/1040/19, якою зменшено суму безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати на суму фактично сплаченого відповідачами земельного податку, залишена без змін, оскільки позивач її не оскаржував у цій частині.

Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 191/4364/21).

Висновком щодо застосування норми права в подібних правовідносинах є тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом під час розгляду конкретної справи про те, як саме повинна застосовуватися норма права, та який (висновок) має міститися в мотивувальній частині постанови суду касаційної інстанції.

Висновок у подібних правовідносинах про те, як саме повинна застосовуватися норма права відрізняється від будь-якого висновку чи правової оцінки, зробленого судом касаційної інстанції для обґрунтування мотивувальної частини постанови.

Враховуючи наведене вище тлумачення поняття "висновок щодо застосування норми права", у справі № 645/1040/19 колегія суддів Касаційного цивільного суду не робила власних правових висновків щодо застосування норм, на яких ґрунтується рішення у даній справі № 908/1619/25, а лише здійснила правову оцінку застосування судами попередніх інстанцій наведених норм у спірних відносинах в межах встановлених судами обставин конкретної справи № 645/1040/19.

У свою чергу, плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Отже, чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

У справі, яка переглядається, відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата, за умови наявності відповідного договору (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Таким чином, не будучи власником або постійним користувачем спірної земельної ділянки, відповідач з власної ініціативи сплачував земельний податок.

Проте, огляду на принцип правової визначеності, враховуючи неможливість одночасного стягнення як земельного податку так і орендної плати, суд першої інстанції під час перевірки розрахунку орендної плати правильно врахував фактично сплачені суми земельного податку в заявлену до стягнення позивачем заборгованість.

Апеляційний суд також враховує, що відповідно до п.п. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 та п.п. 265.1.3 п.265.1 ст. 265 Податкового кодексу України плата за землю у складі податку на майно належить до місцевих податків та зараховується до місцевого бюджету.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем сплачено податок на землю саме до бюджету Запорізької міської територіальної громади. Тоді як позивач повторно просить стягнути вказану суму на користь Запорізької міської ради.

Покладення на відповідача зобов`язань щодо оплати вказаної суми у загальному розмірі 1 072 133,73 грн. повторно до місцевого бюджету, суперечить принципу справедливості та може бути розцінено як втручання в його право на мирне володіння своїм майном (в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції грошові кошти є "активом").

Також суд першої інстанції вірно встановив, що протягом 2017-2024 років відповідач фактично користувався 1997/2000 частин земельної ділянки за вказаною адресою, що складає 28914,56 кв.м. (28958*1997/2000), а тому належні до стягнення з відповідача на користь позивача у цій справі суми підлягають зменшенню в частці 3/2000. Відповідач став власником всього об`єкту нерухомості розташованого на земельній ділянці, площею 2,8958 га, кадастровий номер :07:044:0029 фактично лише з 27.11.2024р.

Водночас, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо звільнення відповідача від сплати нарахувань на землю з 01 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року з підстав віднесення спірної земельної ділянки до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, включаються території можливих бойових дій та території активних бойових дій.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який згодом було неодноразово продовжено.

Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX "Про внесення змін до ПК України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", який набрав чинності 17.03.2022, внесено зміни до п. 69 підроз. 10 роз. ХХ Перехідних положень ПК України, зокрема вказаний пункт доповнено пп. 69.14 відповідно до якого тимчасово, на період з 01.03.2022 по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, а також за земельні ділянки (земельні частки (паї), визначені обласними військовими адміністраціями як засмічені вибухонебезпечними предметами та/або на яких наявні фортифікаційні споруди.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, визначається Кабінетом Міністрів України.

Законом України від 11.04.2023 № 3050-IX "Про внесення змін до ПК України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно", який набрав чинності 06.05.2023, внесено зміни до пп. 69.14 п. 69 підроз. 10 роз. ХХ Перехідних положень ПК України, зокрема абз. 1 вказаного пункту встановлював таке: за період з 01.01.2022 до 31.12.2022 не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 01.03.2022 до 31.12.2022 - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Аналіз пп. 69.14 п. 69 підроз. 10 роз. ХХ Перехідних положень ПК України свідчить про те, що тимчасово, на період з 01.03.2022 по 31.12.2022, не нараховується та не сплачується плата за землю (орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що розташовані, окрім іншого, на територіях активних бойових дій та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб-підприємців або юридичних осіб (схожий за змістом висновок щодо попередньої редакції пп. 69.14 п. 69 підроз. 10 роз. ХХ Перехідних положень ПК України викладений у постанові Касаційного адміністративного суду від 29.10.2024 у справі № 620/5747/23).

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 № 1364 "Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" установлено, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (далі - Перелік), затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій. Вказана постанова набрала чинності 25.12.2022.

На підставі вищевказаної постанови, наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 № 1668/39004.

Відповідно до вказаного Переліку вся територія Запорізького району (код UA0070350) віднесена до території активних бойових дій з 12.03.2022 по 31.12.2022 (постанова Верховного Суду від 25.02.2025 у справі № 908/929/24).

Верховний Суд у постанові від 27.04.2021 у справі № 922/2378/20, з урахуванням системного аналізу змісту п. 10.1.1 ст. 10, пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14, ст. ст. 40, 41, п. 265.1.3 ст. 265 ПК України, виснував, що: "власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм ПК України".

Отже, відповідач не суб`єктом, який має право на застосування пільг щодо звільнення від нарахування та сплати орендної плати за землю у період березень-грудень 2022 року, передбачених пп. 69.14 п. 69 підроз. 10 роз. ХХ Перехідних положень ПК України.

Аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 08 липня 2025 року по cправі № 908/1196/24, направляючи справу на новий розгляд. Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що така постанова не є остаточною. Однак, Верховний Суд у постанові від 27.04.2021 у справі № 922/2378/20 зробив висновки, які підлягають обов`язковому врахуванню відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України.

Згідно до долученого позивачем 09.09.2025р. до матеріалів справи розрахунку розміру недоотриманих доходів за фактичне користування ТОВ "ЗАПОРОЖКРАНСТРОЙ" спірною земельною ділянкою, заборгованість відповідача за період 01.01.2022- 31.12.2022 становить 322 023,01 грн. Таким чином, розмір заборгованості за період з 01.03.2022 по 31.12.2022 становить: 322 023,01 / 12 * 10 = 268 352,51 грн.

Відтак, суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні з відповідача коштів у сумі 268 352,51 грн. за березень-грудень 2022 року, оскільки відповідач не суб`єктом, який має право на застосування пільг щодо звільнення від нарахування та сплати орендної плати за землю у цей період, згідно пп. 69.14 п. 69 підроз. 10 роз. ХХ Перехідних положень ПК України.

Відповідно, вказана сума 268 352,51 грн. підлягає стягненню з відповідача, а судове рішення зміні у цій частині вимог. Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Розрахунок доходу, отриманого від безпідставно набутого майна за землю за період з 03.04.2017 по 31.12.2024, який підлягає стягненню наступний: 2 447 119,25 грн. - 1 058 633,73 грн. - 13500,00 грн.)/2000*1997 = 1 372 923, 04 грн.

З огляду на усе вищевикладене, колегія апеляційного суду вбачає підстави для часткового задоволення апеляційної скарги. Оскаржуване рішення слід змінити в частині розміру стягнутих сум доходів, отриманих від безпідставно набутого майна на землю з новим розподілом судового збору за подання позову.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно вимогам задоволеним за скаргою.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької міської ради на рішення Господарського суду Запорізької області від 07.10.2025р. у справі № 908/1619/25 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 07.10.2025р. у справі № 908/1619/25 змінити в частині розміру стягнутих сум доходів, отриманих від безпідставно набутого майна на землю та судового збору за подання позову.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорожкранстрой" на користь Запорізької міської ради дохід, отриманий від безпідставно набутого майна за землю за період з 03.04.2017 по 31.12.2024 в розмірі 1 372 923,04 грн. та судовий збір за подання позову у сумі 16 475,08 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорожкранстрой" на користь Запорізької міської ради судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 4 830,35 грн.

Видачу наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 23.03.2026р.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя О.Г. Іванов