ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2026 р. Справа № 922/372/26

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Імпорт Логістик Групп» (адреса: 49089, м. Дніпро, вул. Шепарда Алана, буд. 14, секція 3, кв. 96; )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "С-Транс Авто" (адреса: 64107, Харківська обл., Лозівський р-н., м. Первомайський, вул. Бугайченка, буд. 38 кім. 31а; )
про стягнення 349228,77 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Іспорт Логістік Групп» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "С-Транс Авто" (далі - відповідач) 349228,77 грн, з яких:

319950,82 грн - основного боргу;

24941,94 грн - пені;

2413,74 грн - 3% річних;

1922,27 грн - інфляційних втрат.

Позов обґрунтовано з посиланням на порушення відповідачем умов договору поставки від 03.10.2024 № ІЛГ-389 від щодо своєчасного та повного проведення розрахунків за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено сторонам строк для подання заяв по суті спору.

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з вимогами п. п. 5-6 ст. 242 ГПК України, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня. Днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з вимогами п. п. 5-6 ст. 242 ГПК України, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня. Днем вручення судового рішення, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

З метою повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та надання їм можливості реалізувати власні процесуальні права, судом засобами електронного зв`язку направлено копію ухвали від 06.02.2026 про відкриття провадження у справі. Зокрема, копію зазначеної ухвали доставлено до електронних кабінетів позивача та відповідача в підсистемі Електронний суд, про що свідчать довідки про доставку електронного листа від 06.02.2026.

З урахуванням викладеного, судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення сторін про розгляд справи, а останні в розумінні вимог ст. ст. 120, 242 ГПК України вважаються такими, що належним чином повідомлені про такий розгляд.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву в порядку та строк, встановлені ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.02.2026.

Розглянувши матеріали справи, суд визнає їх достатніми для прийняття рішення по суті спору.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем, як постачальником та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки № ІЛГ-389 від 03.10.2024 року (далі договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник на підставі письмово узгоджених і затверджених сторонами додатків (Специфікацій) та/або супровідних бухгалтерських документів, що є невід`ємною частиною договору, зобов`язується поставити та передати у власність покупцю товари, що визначені у додатках (Специфікаціях) та/або супровідних бухгалтерських документах (надалі «товар»), а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього ціну, узгоджену сторонами у відповідному додатку (Специфікації) та/або супровідних бухгалтерських документах.

Згідно з п. 1.2 договору найменування, асортимент, кількість, ціна товару визначаються сторонами в додатках (Специфікаціях) та/або в супровідних бухгалтерських документах, які з моменту їхнього підписання сторонами є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що ціна товару, що поставляється по цьому договору, визначається у відповідному додатку (Специфікації) та/або в супровідних бухгалтерських документах та містить у собі всі витрати, пов`язані с завантаженням, пакуванням і маркуванням товару, а якщо умови передбачають доставку товару покупцю - перевезенням товару.

Оплата товару, передбачена цим договором, здійснюється шляхом прямого безготівкового переказу коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок постачальника, зазначений у цьому договорі (пункт 2.4 договору).

Відповідно до п.п. 2.5-2.6 договору загальна сума цього договору складається з суми вартості партій товару, поставлених постачальником протягом строку дії цього Договору.

Якщо інші умови не вказані в специфікації та/або в бухгалтерських супровідних документах оплата товару за цим договором, здійснюється покупцем шляхом перерахування оплати у розмірі 100 % вартості товару, передбаченої у специфікації та/або в бухгалтерських супровідних документах, протягом 30-ти (тридцяти) днів, наступних за днем відвантаження товару.

Пунктом 2.7 договору сторони передбачили, що оплата є такою, що відбулася, з моменту зарахування відповідних коштів на банківський рахунок постачальника в повному обсязі.

Згідно з п. 3.2 договору, якщо інше окремо не погоджено сторонами, поставка товару здійснюється на умовах EXW за адресою: м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 154.

Відповідно до п. 3.4 договору, покупець не пізніш ніж за один робочий день до дати відвантаження повинен надати постачальнику інформацію необхідну для заповнення транспортної документації (ТТН), зокрема П.І.Б. та номер посвідчення водія, державний номер транспортного засобу, пункт розвантаження, параметри автомобіля (довжина, ширина, висота) тощо.

Датою виконання Постачальником зобов`язання з передачі Товару (партії Товару) Покупцю вважається дата підписання Покупцем видаткової накладної (акту прийому-передачі Товару). Разом з Товаром Покупцю надається видаткова накладна (акт прийому-передачі Товару), а також інші документи, якщо їх передача передбачена цим Договором або чиним законодавством (пункт 3.5 договору).

Пункт 3.8 договору встановлює, що у момент передачі товару постачальник передає покупцю:

- оригінал видаткової накладної в 2-ох примірниках, один з яких після підписання покупцем, повертається постачальнику;

- у разі перевезення товару із залученням перевізника (оператора поштового зв`язку) - товарно-транспортну накладну або інший документ, що засвідчує відвантаження чи отримання товару (квитанція, декларація тощо);

- копію Сертифіката відповідності Товару, а у випадках якщо це обумовлено характеристикою конкретного Товару та Специфікацією, - технічну документацію на відповідний Товар.

Відповідно до п. 3.9 договору, покупець, підписуючи документ про передачу товару (видаткову накладну, товарно- транспортну накладну або інший документ, що засвідчує відвантаження чи отримання товару від постачальника або перевізника), виявляє згоду на прийняття товару відповідно до попередньої домовленості із постачальником та позбавляється права заявляти претензії, щодо невідповідності поставленого товару за кількістю, номенклатурою, асортиментом та ціною попередній домовленості із постачальником. Уповноважуючи певну особу на прийняття товару від постачальника або перевізника покупець автоматично уповноважує таку особу підписувати відповідні товарно-супровідні документи на товар. Приймання товару за якістю здійснюється покупцем у строк не більше п`яти днів з моменту його відвантаження.

Відповідно до п. 4.8 договору, покупець вправі відмовитися від приймання та оплати товару, поставленого постачальником, а якщо він вже оплачений - вимагати в установленому порядку повернення сплачених сум, а постачальник, відповідно, зобов`язаний надати належний товар, або безоплатно усунути недоліки товару у наступних випадках:

- у разі поставки товару, який не відповідає умовам цього договору щодо якості, комплектності,

- у випадку поставки товару непередбаченого договором (Специфікацією);

- у випадку поставки товару з товаросупровідними документами, які не відповідають товару, законодавству України.

Згідно з п.п. 6.1-6.2 договору, у разі невиконання будь-якою стороною своїх зобов`язань за договором така сторона несе відповідальність згідно з умовами цього договору та законодавством України.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до п. 6.3 договору, за порушення строків виконання зобов`язань з винної сторони на користь іншої сторони стягується неустойка у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми невиконаного зобов`язання, але не більше його вартості. У разі відсутності вартості зобов`язання сторони домовились використовувати вартість товарів, який підлягає поставці, який безпосередньо пов`язаний з таким зобов`язанням.

Відповідно до п.п. 11.5-11.6, 11.7 договору, сторони погодили, що усі повідомлення, передбачені цим договором, повинні направлятися в письмовій формі, і вважатимуться переданими належним чином, якщо вони направлені рекомендованим листом з повідомленням про вручення, або кур`єром та отримані адресатом.

Датою направлення повідомлення вважається дата штемпеля поштового відомства місця відправлення про прийняття листа, або дата направлення повідомлення, підтверджена документом, характерним для даного способу відправлення повідомлення.

Сторони домовились, що направлення документів, які виникають під час виконання Договору може здійснюватися у вигляді електронних документів із застосуванням до них кваліфікованого електронного підпису та печатки (далі - КЕП).

Сторони також погодились, що передача інформації та/або документів (їх копій) може здійснюватися за допомогою будь-яких додатків-месенджерів, які дозволяють відправляти повідомлення, здійснювати відео і голосові дзвінки через інтернет (Viber, WhatsApp, Telegram тощо). Документи, передані Сторонами цього Договору зазначеними засобами комунікації на виконання умов цього Договору, до моменту передачі оригіналів документів мають юридичну силу для Сторін у тому випадку, якщо відсутні розумні сумніви в справжності волевиявлення іншої сторони на виконання цього Договору у сторони, якій адресуються такі документи електронним зв`язком, за умови, що така сторона діє розумно, обачно і обережно. Обов`язок передати оригінали документів покладається на сторону-відправника протягом трьох календарних днів з моменту відправки документів стороні-одержувачу.

Як зазначає позивач, він належним чином виконав умови наведеного договору щодо поставки товару відповідачу, однак останній свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару в повному обсязі не виконав.

Зокрема, за твердженням позивача, відповідно до Акту звірки взаєморозрахунків станом за період 01.01.2025 - 19.11.2025, заборгованість відповідача перед позивачем складає 319950,82 грн. та підтверджується підписаними з обох сторін видатковими накладними, а саме:

- видаткова накладна № 1480 від 16.09.2025 року на суму 103 916,00 грн.;

- видаткова накладна № 1485 від 17.09.2025 року на суму 70 031,40 грн.;

- видаткова накладна № 1488 від 17.09.2025 року на суму 5 000,00 грн.;

- видаткова накладна № 1492 від 09.03.2025 року на суму 90 999,96 грн.

В той же час відповідачем не підписані, наступні видаткові накладні, за якими, як стверджує позивач, також відбувалася поставка товару:

- видаткова накладна № 1504 від 02.10.2025 року на суму 44 000,00 грн.;

- видаткова накладна № 1505 від 02.10.2025 року на суму 6 003,46 грн.;

Позивач на підтвердження реальності здійснення господарської операції з поставки товару за наведеними накладними, надає податкові накладні №3 від 02.10.2025 з квитанцією про її реєстрацію та №4 від 02.10.2025 з квитанцією про її реєстрацію.

Разом з тим, позивачем до позовної заяви додано рахунки для сплати за поставлений товар за видатковими накладними № 1504 та № 1505 від 02.10.2025, а саме:

- Рахунок № 1896 від 29.09.2025 - на суму 44000,00 грн з ПДВ;

- Рахунок № 1902 від 02.10.2025 на суму 6003,46 грн з ПДВ.

Також на підтвердження факту направлення товару відповідачу, позивач також надає товарно транспортні накладні № 000026819 від 02.10.2025 та № 000026822 від 02.10.2025.

Крім того, як свідчать матеріали справи, позивач направив на адресу відповідача Лист-вимогу № 1 від 10.11.2025, в якій просив відповідача сплатити існуючу заборгованість за договором поставки № ІЛГ-389 від 03.10.2024 в сумі 319950,82 грн.

За твердженням позивача, відповідач залишив зазначений лист без відповіді, а викладені у ньому вимоги без задоволення.

Обставини щодо стягнення боргу за поставлений товар стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання своїх зобов`язань зі оплати поставленого товару, позивачем на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства України нараховано до стягнення з відповідача 2 413,74 грн - 3% річних, 1922,27 грн - інфляційних та 24941,94 грн пені .

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

На підставі ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 181 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Частина 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частина 1 ст. 664 ЦК України, встановлює два моменти, коли обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, а саме: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 530 ЦК України, визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, на виконання умов договору поставки № ІЛГ-389 від 03.10.2024 позивач здійснено поставку товару за наступними видатковими накладними:

- видаткова накладна № 1480 від 16.09.2025 року на суму 103 916,00 грн.;

- видаткова накладна № 1485 від 17.09.2025 року на суму 70 031,40 грн.;

- видаткова накладна № 1488 від 17.09.2025 року на суму 5 000,00 грн.;

- видаткова накладна № 1492 від 09.03.2025 року на суму 90 999,96 грн.;

Суд констатує, що зазначені видаткові накладні підписані представниками позивача та відповідача, що в свою чергу свідчить про узгодженість сторонами факту поставки у належний спосіб.

Також, як стверджує позивач, на виконання умов договору він здійснив поставку відповідачу товару за наступними видатковими накладними:

- видаткова накладна № 1504 від 02.10.2025 року на суму 44 000,00 грн.;

- видаткова накладна № 1505 від 02.10.2025 року на суму 6 003,46 грн.;

Однак, з приводу даних тверджень суд зазначає, що зазначені видаткові накладні не підписані з боку відповідача.

Відповідно до п. 3.5 договору датою виконання Постачальником зобов`язання з передачі Товару (партії Товару) Покупцю вважається дата підписання Покупцем видаткової накладної (акту прийому-передачі Товару). Разом з Товаром Покупцю надається видаткова накладна (акт прийому-передачі Товару), а також інші документи, якщо їх передача передбачена цим Договором або чиним законодавством.

В даному ж випадку, видаткові накладні № 1504 від 02.10.2025 року на суму 44 000,00 грн. та № 1505 від 02.10.2025 року на суму 6 003,46 грн. не підписані відповідачем, відповідно в розумінні п. 3.5 договору зобов`язання позивача з передачі товару не може вважатися виконаним.

До того ж, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).

Тобто Первинні бухгалтерські документи це письмові або електронні свідчення (накладні, акти, ордери), що фіксують факти здійснення господарських операцій, зміни в активах, зобов`язаннях або власному капіталі. Вони є основою для бухгалтерського обліку, повинні містити обов`язкові реквізити та підтверджувати реальність операції.

В даному випадку, видаткові накладні № 1504 від 02.10.2025 року на суму 44 000,00 грн. та № 1505 від 02.10.2025 року на суму 6 003,46 грн. не підписані відповідачем, відповідно в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» ці первинні документи не можуть засвідчувати факт реальності господарської операції про яку в ній йдеться.

При цьому суд вважає безпідставними посилання позивача на підтвердження реальності здійснення господарської операції на податкові накладні №3 від 02.10.2025 з квитанцією про її реєстрацію та №4 від 02.10.2025 з квитанцією про її реєстрацію.

Із поданих матеріалів вбачається, що податкові накладні складені та зареєстровані відповідачем у Єдиному реєстрі податкових накладних у жовтні 2025 року. Вказані документи оформлені позивачем в односторонньому порядку та відображають виникнення у нього податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

Водночас суд враховує, що податкові накладні за своєю правовою природою не є первинними документами, які посвідчують факт фізичного передання товару покупцеві, та не містять відомостей, що підтверджують прийняття товару відповідачем, зокрема підпису відповідача, відміток про отримання.

Статтею 198.3 ПК України зазначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи;

- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Наказом Міністерства фінансів України 28 січня 2016 року № 21 затверджено форми та Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість. Підпунктом 4 пункту 4 Порядку зазначено, що до розділу II «Податковий кредит» (рядки 10, 11 та 13 декларації) включаються обсяги придбання (виготовлення, будівництва, спорудження, створення) з податком на додану вартість (рядки 10.1, 10.2 та 10.3) або без податку на додану вартість (рядок 10.4) товарів/послуг, необоротних активів на митній території України, ввезених на митну територію України товарів, необоротних активів (рядки 11.1, 11.2, 11.3 та 11.4), отриманих на митній території України від нерезидента послуг (рядки 13.1 та 13.2). При заповненні рядків 10.1, 10.2 та/або 10.3 обов`язковим є подання (Д1) (додаток 1), що заповнюється в розрізі контрагентів. Додатком до декларації є додаток 1 «Відомості про суми податку на додану вартість, зазначені у податкових накладних / розрахунках коригування до податкових накладних, не зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, про коригування податкових зобов`язань за операціями з вивезення за межі митної території України у митному режимі експорту окремих видів товарів, та про податковий кредит з урахуванням його коригування (Д1)» (далі додаток 1 (Д1)) (п. 10 розд. ІІІ Порядку №21).

Таким чином, сам факт реєстрації податкових накладних позивачем у ЄРПН, за відсутності доказів їх відображення у податковому обліку покупця, не може свідчити про прийняття товару відповідачем та реальне виконання позивачем зобов`язання з поставки.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податків господарських договорах, що має підтверджуватись первинними документами відповідно до вимог, встановлених правовими нормами, зокрема й щодо змісту (обов`язкових реквізитів).

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та витрат, якщо ж господарська операція фактично не відбулася, то платник податків не має права на податкову вигоду у вигляді податкового кредиту та/або врахування відповідних витрат при визначенні об`єкту оподаткування податком на прибуток.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником даних податкового обліку.

Отже, підсумовуючи наведене, суд констатує, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Верховний Суд неодноразово висловлював аналогічні правові висновки, зокрема у постановах від 26 лютого 2020 року у справі №826/1308/18), від 28 квітня 2020 року (справа № 826/15568/16), від 10 квітня 2020 року (справа №808/954/17), від 09 вересня 2021 року (справа №460/2315/19), від 26 вересня 2023 року (справа № 120/6732/22).

Суд також критично оцінює доводи позивача про те, що оборотно-сальдові відомості, які указані в акті звірки взаєморозрахунків станом за період 01.01.2025 19.11.2025, підтверджують факт поставки товару відповідачу. Дані документи також не є первинними бухгалтерськими документами у розумінні статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та не посвідчують факту здійснення конкретної господарської операції з передання товару іншій особі.

Суд звертає увагу, що оборотно-сальдові відомості не містять відомостей про прийняття товару позивачем, зокрема підпису уповноваженої особи покупця, даних про спосіб, місце та момент передання товару, а також не підтверджують фізичний рух товару від відповідача до позивача.

Щодо посилань позивача в обґрунтування факту поставки товару відповідачу за видатковими накладними № 1504 та № 1505 від 02.10.2025 на товарно транспортні накладні № 000026819 від 02.10.2025 та № 000026822 від 02.10.2025.

Однак, з аналізу вище зазначених ТТН та доданих до них екпрес-накладних ТОВ «Нова Пошта» взагалі не вбачається, що відправлення (товар) дійсно було вручено уповноваженій особі відповідача. Зокрема, у зазначених документах відсутні належні відмітки або підписи уповноважених представників відповідача, які б засвідчували факт отримання товару саме ним, а також не міститься належних відомостей про здійснення розвантаження товару за погодженою сторонами адресою поставки. Будь-яких інших документів з цього приводу (в т.ч. відомостей ТОВ «Нова Пошта» про безпосереднє вручення відправлення) позивачем суду не надано.

Окрім того, як свідчать дані ТТН та додані до них екпрес-накладні, в них зазначено що місцем отримання товару є м. Корець. Рівненської області.

Разом з тим, згідно з п. 3.2 договору якщо інше окремо не погоджено сторонами, поставка товару здійснюється на умовах EXW за адресою: м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 154.

Суд зазначає, що EXW (Ex Works / Франко-завод) за Інкотермс 2020/2024 означає що поставка товару відбувається на складі продавця, тобто він надає покупцю товар на власному складі чи заводі. Покупець же бере на себе всі ризики, транспортні витрати, митне очищення (експорт/імпорт) та навантаження товару.

Крім того, відповідно до п. 3.4 договору, покупець не пізніш ніж за один робочий день до дати відвантаження повинен надати постачальнику інформацію необхідну для заповнення транспортної документації (ТТН), зокрема П.І.Б. та номер посвідчення водія, державний номер транспортного засобу, пункт розвантаження, параметри автомобіля (довжина, ширина, висота) тощо.

Відповідно до п.п. 11.5-11.6, 11.7 договору, сторони погодили, що усі повідомлення, передбачені цим договором, повинні направлятися в письмовій формі, і вважатимуться переданими належним чином, якщо вони направлені рекомендованим листом з повідомленням про вручення, або кур`єром та отримані адресатом.

Датою направлення повідомлення вважається дата штемпеля поштового відомства місця відправлення про прийняття листа, або дата направлення повідомлення, підтверджена документом, характерним для даного способу відправлення повідомлення.

Сторони домовились, що направлення документів, які виникають під час виконання Договору може здійснюватися у вигляді електронних документів із застосуванням до них кваліфікованого електронного підпису та печатки (далі - КЕП).

Сторони також погодились, що передача інформації та/або документів (їх копій) може здійснюватися за допомогою будь-яких додатків-месенджерів, які дозволяють відправляти повідомлення, здійснювати відео і голосові дзвінки через інтернет (Viber, WhatsApp, Telegram тощо). Документи, передані Сторонами цього Договору зазначеними засобами комунікації на виконання умов цього Договору, до моменту передачі оригіналів документів мають юридичну силу для Сторін у тому випадку, якщо відсутні розумні сумніви в справжності волевиявлення іншої сторони на виконання цього Договору у сторони, якій адресуються такі документи електронним зв`язком, за умови, що така сторона діє розумно, обачно і обережно. Обов`язок передати оригінали документів покладається на сторону-відправника протягом трьох календарних днів з моменту відправки документів стороні-одержувачу.

В даному ж випадку позивачем не надано суду будь-яких доказів з приводу звернення відповідача щодо поставки товару шляхом його направлення в м. Корець, у тому числі шляхом направлення відповідних повідомлень через додатки-месенджери, листів або електронних документів, підписаних кваліфікованим електронним підписом, як це передбачено умовами договору. Так саме матеріали справи не містять та позивачем суду не надано доказів надання відповідачем інформації необхідної для заповнення транспортної документації (ТТН), в порядку, визначеному п. 3.4. договору.

За таких обставин надані позивачем товарно-транспортні накладні та додані до них експерс-накладні ТОВ «Нова Пошта» в розумінні ст. 73, 76-78 ГПК України не можуть вважатися належними, допустимими та та достатніми доказами фактичної передачі товару відповідачу.

Отже, з огляду на недоведеність позивачем належними та допустимими доказами факту поставки за видатковими накладними № 1504 та № 1505 від 02.10.2025, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості в сумі 50003,46 грн. за цими видатковими накладними.

При цьому, оскільки факт поставки товару за іншими видатковими накладними позивачем належним чином доведено, суд за наслідками розгляду справи приходить до висновку про задоволення позову в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 269947,36 грн заборгованості за цими видатковими накладними.

Щодо позову в частині стягнення інфляційних, річних та пені, суд зазначає.

Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ч. 1-2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як зазначалось, згідно з п.п. 6.1-6.2 договору у разі невиконання будь-якою стороною своїх зобов`язань за договором така сторона несе відповідальність згідно з умовами цього договору та законодавством України.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до п. 6.3 договору за порушення строків виконання зобов`язань з винної сторони на користь іншої сторони стягується неустойка у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми невиконаного зобов`язання, але не більше його вартості. У разі відсутності вартості зобов`язання сторони домовились використовувати вартість товарів, який підлягає поставці, який безпосередньо пов`язаний з таким зобов`язанням.

Згідно з позовною заявою, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, позивач на підставі ст. 625 ЦК України та п. 6.3 договору також нарахував до стягнення з відповідача 2413,74 грн - 3% річних, 1922,27 грн - інфляційних та 24941,94 грн пені за період прострочення оплати по кожній з видаткових накладних по 20.01.2026.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені, суд враховує встановлені під час розгляду справи обставини щодо часткового задоволення позовних вимог у частині стягнення основного боргу.

Враховуючи викладене, обов`язок відповідача щодо оплати вартості товару виник лише в частині фактично отриманого ним товару, що підтверджується належними первинними документами, підписаними сторонами.

З огляду на те, що інфляційні втрати, три проценти річних та пеня є похідними вимогами від основного грошового зобов`язання та нараховуються саме на суму простроченого боргу, їх розмір підлягає визначенню судом виходячи виключно із суми заборгованості, яка визнана судом доведеною.

Судом здійснено перевірку складеного позивачем розрахунку. Перевірка розрахунку судом здійснювалася за допомогою інструменту Юридичний калькулятор (https://calc.sitebuy.pro/).

З урахуванням викладеного, вимоги позивача про стягнення наведених нарахувань підлягають задоволенню частково, а з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2089,06 грн 3% річних, 1621,85 грн - інфляційних втрат та 21586,91 грн пені за наведений вище період прострочення оплати.

В задоволенні решти позову про стягнення нарахувань слід відмовити з наведених вище підстав та мотивів.

З урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України судові витрати у справі підлягають покладенню на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 542,93 грн. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 238-241, 247, 331 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "С-Транс Авто" (адреса: 64107, Харківська обл., Лозівський р-н., м. Первомайський, вул. Бугайченка, буд. 38 кім. 31а; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпорт Логістик Групп» (адреса: 49089, м. Дніпро, вул. Шепарда Алана, буд. 14, секція 3, кв. 96; ):

269947,36 грн - основного боргу;

21586,91 грн - пені;

2089,06 грн - 3% річних;

1621,85 грн - інфляційних втрат;

3542,93 грн. - витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

СуддяО.І. Байбак