ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/3471/25

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богатиря К.В.

суддів: Поліщук Л.В., Аленіна О.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фермерського господарства «Арій»

на рішення Господарського суду Одеської області від 15.12.2025, суддя суду першої інстанції Мусієнко О.О., м. Одеса, вний текст рішення складено та підписано 22.12.2025

по справі №916/3471/25

за позовом: Фермерського господарства «Арій»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Харвестінг»

про стягнення 169 519,80 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.

27.08.2025 Фермерське господарство «Арій» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом, сформованим у системі "Електронний суд" (вх. № 3563/25 від 27.08.2025), про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Харвестінг» безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 167 200,00 грн, інфляційних збитків на загальну суму 1 000,52 грн, трьох відсотків річних на загальну суму 1 306,00 грн та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем 27.11.2024 укладено договір поставки сільськогосподарської техніки, що була у вжитку № 27/11-24 та підписано специфікацію, яка є додатком № 1 до даного договору, та якою затверджено характеристику, кількість, номенклатуру й загальну вартість партії товару, що поставляється, а саме: комбайн сільськогосподарський зернозбиральний, без жниварки, що використовувався, марки «JOHN DEER» 9760STS, календарний рік виготовлення 2005, серійний номер НО9760S712509, торгівельна марка «John Deer», країна виробництва США, кількість - 1, сума з ПДВ - 3 385 800 грн. Позивач перерахував кошти в сумі 3 553 000 грн, у т.ч. ПДВ 592 166, 67 грн згідно рахунку на оплату № 11 від 11.03.2025, що підтверджується платіжною інструкцією № 558 від 12.03.2025.

Позивач вказує, що сума товару, що погоджена сторонами в специфікації та сума, яка зазначена відповідачем в рахунку, відрізняється на 167 200,00 грн. Таким чином, позивач вважає, що відповідач отримав грошові кошти у розмірі 167 200, 00 грн безпідставно, поза договором.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.12.2025 відмовлено у позові повністю.

Суд першої інстанції вказав, що договір № 27/11-2024 поставки сільськогосподарської техніки, що була у вжитку, не був визнаний недійсним чи розірваним, його правомірність презюмується, то правовою підставою набуття спірних коштів є оплата товару, у тому числі ПДВ, на підставі договору. Отже отримання коштів позивачем не відбулося поза межами договірних відносин, передбачених договором № 27/11-2024 поставки сільськогосподарської техніки, що була у вжитку від 27.11.2024, відтак застосування положень ст. 1212 ЦК України є неможливим у даному випадку.

Аргументи учасників справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Фермерського господарства «Арій» на рішення Господарського суду Одеської області від 15.12.2025 по справі №916/3471/25.

Апелянт зазначив, що сторони погодили всі істотні умови Договору і узгодили ціну товару у специфікації, що становить 3 385 800,00 грн. з ПДВ. Дана специфікація наявна в оригіналі з підписами та печатками обох сторін, як і Договір. Жодної іншої Спеціфікації Сторони не погоджували, те що Відповідач в односторонньому порядку вирішив змінювати ціну, вказану у Специфікації, не підтверджує того, що Сторонами такі зміни були погоджені з обох сторін.

Апелянт вказує, що специфікації від 24.01.2025 та від 11.03.2025 є лише проектами, які не погоджені сторонами та не можуть бути підставою для зміни ціни в Договорі.

Апелянт також зазначив, що із наявних в справі наданих Відповідачем скріншотів та відеозапису з листування у месенджері Вайбер неможливо встановити осіб, між якими ведеться листування, тому такі докази є неналежними та недопустимими.

Позивач посилається на те, що Акт приймання-передачі не визначає ціну, а лише фіксує факт приймання-передачі Товару та його технічний стан. Ціна Товару, відповідно до умов Договору, зазначається в Специфікації. Тому Акт приймання-передачі від 25.03.2025, що міститься в матеріалах справи, не може бути доказом зміни ціни Товару.

Крім того, позивач вказав, що не існує будь-яких належних та допустимих доказів наявності правових підстав набуття Відповідачем грошових коштів у сумі 167 200 грн., які були перераховані на його користь.

Керуючись викладеним вище, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 15.12.2025 по справі № 916/3471/25 та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

До Південно-західного апеляційного господарського суду від Фермерського господарства «Арій» надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій позивач фактично продублював доводи апеляційної скарги.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.

До Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Харвестінг» надійшов відзив на апеляційну скаргу Фермерського господарства «Арій» на рішення Господарського суду Одеської області від 15.12.2025 по справі №916/3471/25.

Відповідач вказав, що підписана позивачем Специфікація від 11.03.2025, яка була надіслана на електронну пошту відповідача з офіційної електронної пошти позивача, є належним та допустимим доказом погодження сторонами вартості Товару за Договором та свідчить про наявність підстав для перерахування позивачем на рахунок відповідача коштів у розмірі 3 553 000,00 грн.

Відповідач зазначив, що безпідставно набутим (отриманим) або збереженим майном (грошові кошти) слід відносити такі об`єкти, набуття або збереження яких не випливає із умов договору, оскільки фактично отримано поза його умовами. Натомість у даній справі збільшення вартості Товару було погоджене сторонами. В подальшому 3 553 000,00 грн. сплачено Позивачем на користь Відповідача на виконання умов Договору.

Відповідач також вказав, що оскільки Позивач з його слів не був зобов`язаний перераховувати Відповідачеві кошти у розмірі 3 553 000,00 грн., проте здійснив такий платіж та інші дії, пов`язані із визнанням вказаної вартості Товару, поведінка Позивача щодо вимоги повернення Відповідачем цих коштів є вочевидь суперечливою та недобросовісною.

Крім того, відповідач зазначив, що Позивач відобразив суму податку на додану вартість за зазначеною податковою накладною у складі податкового кредиту у податковій звітності після дати поставки щодо суми 3 553 000 грн разом із ПДВ.

Керуючись викладеним вище, відповідач просить апеляційну скаргу Фермерського господарства «Арій» на рішення Господарського суду Одеської області від 15.12.2025 по справі №916/3471/25 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 15.12.2025 по справі №916/3471/25 - без змін

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/3471/25 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді Поліщук Л.В., Аленін О.Ю., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2026.

На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи №916/3471/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Арій» на рішення Господарського суду Одеської області від 15.12.2025 по справі №916/3471/25 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/3471/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/3471/25.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Арій» на рішення Господарського суду Одеської області від 15.12.2025 по справі №916/3471/25; розгляд апеляційної скарги Фермерського господарства «Арій» на рішення Господарського суду Одеської області від 15.12.2025 по справі №916/3471/25 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 23.02.2026; запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю «Харвестінг» у строк до 23.02.2026 надати до Південно-західного апеляційного господарського суду міркування або заперечення щодо клопотання Фермерського господарства «Арій» про поновлення строку на подання доказів.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 2 ч. 6, 7 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи або день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали апеляційного господарського суду від 26.01.2026, якою відкрито апеляційне провадження у справі №916/3471/25, була отримана в електронному кабінеті позивачем - 27.01.2026, відповідачем - 27.01.2026.

Тобто учасники справи вважаються повідомленими належним чином про розгляд апеляційним господарським судом апеляційної скарги в письмовому провадженні без виклику сторін.

Щодо клопотання позивача про долучення доказів, колегія суддів зазначає наступне.

Разом з апеляційною скаргою, позивач подав клопотання про долучення доказів, а саме:

- копії Товарно-транспортної накладної від 25 березня 2025 року;

- копії Договору №18/03-2025 перевезення вантажу від 18.03.2025;

- копії Акту №ОУ-0000049 здачі-прийняття (наданих послуг).

Розглянувши дане клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

У частині першій статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тягар доказування (onus probandi) лежить на сторонах.

Згідно із частиною другою статті 80 ГПК позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина восьма статті 80 ГПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до правових позицій ВС КГС, викладених у постановах від 13.04.2021 у справі 909/722/14 та від 1 липня 2021 року по справі 46/603, положення ч. 3 ст. 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи" і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою). Недоведеність таких обставин виключає процесуальні підстави для дослідження апеляційним судом таких додаткових доказів. Положення статті 269 ГПК України є універсальними і застосовуються судом апеляційної інстанції у всіх категоріях спорів.

У висновку щодо застосування приписів статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 зі справи 916/3130/17 та від 18.06.2020 зі справи 909/965/16, від 26.02.2019 зі справи 913/632/17 єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи.

При цьому за імперативним приписом частини четвертої статті 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом та винесення оскаржуваного рішення. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у т.ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Крім того, позивачем не було наведено об`єктивних обставин, які унеможливлювали подачу до суду першої інстанції доказів, долучених апеляційної скарги. Посилання апелянта на те, що він отримав відповідні докази від перевізника вже після винесення оскаржуваного рішення не приймається колегією суддів до уваги, адже отримання відповідних доказів залежало виключно від дій самого позивача. Позивач не навів належних доказів неможливості отримати дані докази під час розгляду справи судом першої інстанції.

З огляду на викладене вище, колегія суддів залишає без розгляду додані до апеляційної скарги доказів, а саме копії Товарно-транспортної накладної від 25 березня 2025 року, копії Договору №18/03-2025 перевезення вантажу від 18.03.2025, копії Акту №ОУ-0000049 здачі-прийняття (наданих послуг).

Фактичні обставини, встановлені судом.

Між ТОВ «Харвестінг», як постачальником, та ФГ «Арій», як покупцем, 27.11.2024 був укладений договір № 27/11-2024 поставки сільськогосподарської техніки, що була у вжитку (далі - договір), п. п. 1.1. якого передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця сільськогосподарську техніку, яка була у вжитку, а покупець зобов`язується прийняти товар та своєчасно здійснити оплату його вартості на умовах даного договору.

У відповідності до п. 1.2. договору найменування товару, його кількість та ціна визначені у специфікації (додаток № 1), яка є невід`ємною частиною цього договору.

Постачальник складає податкову накладну у день виникнення податкових зобов`язань. Днем виникнення податкових зобов`язань вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій , що стала раніше: дата зарахування коштів від покупця на поточний рахунок постачальника, як оплата товару/супутніх послуг в цілому за договором, або дата відвантаження товару/складання документа, що засвідчує факт надання супутніх послуг в цілому за договором. Сторони узгодили, що оскільки рахунки на оплату не фіксують господарську операцію, підставою для відображення в бухгалтерському обліку господарських операцій за цим договором є факт оплати товару/супутніх послуг або відвантаження товару/надання супутніх послуг, тому складення податкових накладних відбувається без прив`язки до виставлених рахунків на оплату. Постачальник реєструє податкові накладні та/або розрахунки коригування до податкових накладних в порядку та терміни, визначені чинним законодавством України (п. 2.7. договору).

Згідно з п. 3.1. договору всі розрахунки за даним договором відбуваються виключно в національній валюті України - гривні.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що ціна товару визначається сторонами у специфікації та визначається ними як звичайна, справедлива та ринкова.

За положеннями п. 3.3. договору оплата здійснюється покупцем у розмірі 100% передплати в безготівковому порядку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Фактом оплати вважається надходження грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п. 3.5. договору оплата здійснюється покупцем протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання рахунку постачальника на оплату. При цьому Сторони погодили, що рахунок на оплату може направлятись постачальником на адресу покупця: 19842, Черкаська обл., Золотоніський район, с. Драбове - Барятинське, вул. Суворова, 10 або на E-mail: . Сторони погодили, що направлення рахунку Покупцю за вказаним способом буде вважатися належним направленням рахунку покупцю, датою отримання рахунку покупцем сторони вважатимуть дату проставлення відповідної відмітки про отримання рахунку відділенням поштового зв`язку.

Договір підписаний позивачем та відповідачем та скріплений відтисками печаток сторін.

Між ТОВ «Харвестінг» як постачальником та ФГ «Арій» як покупцем 27.11.2024 була складена, підписана та скріплена печатками специфікація, яка є додатком № 1 до договору № 27/11-2024 поставки сільськогосподарської техніки від 27.11.2024.

Вказаною специфікацією затверджено характеристики, кількість, номенклатуру й загальну вартість партії товару, що поставляється, а саме: комбайн сільськогосподарський зернозбиральний, без жниварки, що використовувався, марки «JOHN DEER» 9760STS, календарний рік виготовлення 2005, серійний номер НО9760S712509, торгівельна марка «John Deer», країна виробництва США, кількість - 1; загальна вартість товару складає: 3 385 800 грн, у тому числі ПДВ - 564 300 грн.

Відповідач виставив позивачу рахунок на оплату № 11 від 11.03.2025 із зазначенням реквізитів договору № 27/11-2024 від 27.11.2024 на суму без ПДВ - 2 960 833, 33 грн, сума ПДВ - 592 166, 67 грн та всього із ПДВ - 3 553 000 грн.

Згідно платіжної інструкції № 558 від 12.03.2025 позивач перерахував відповідачу 3 553 000,00 грн із вказівкою призначення платежу: «за комбайн сільськогосподарський зернозбиральний, без жниварки, б/у марки «JOHN DEER» 9760STS по рахунку № 11 від 11.03.2025 згідно договору № 27/11-2024 від 27.11.2024, в т. ч. ПДВ 20% 592 166, 67 грн».

У матеріалах справи наявне електронне листування сторін (переписка в месенджері), з якого, зокрема, вбачається, що в процесі підготовки виконання договірних зобов`язань, між представником відповідача та директором позивача Чабаном М.Г. погоджувалася остаточна вартість комбайну, а саме в сумі еквівалентній 85 000 дол. США та з`ясовувалось питання стосовно нової специфікації.

Специфікацією від 11.03.2025, яка є додатком № 1 до договору № 27/11-2024 поставки сільськогосподарської техніки від 27.11.2024, затверджено характеристики, кількість, номенклатуру й загальну вартість партії товару, що поставляється, а саме: комбайн сільськогосподарський зернозбиральний, без жниварки, що використовувався, марки «JOHN DEER» 9760STS, календарний рік виготовлення 2005, серійний номер НО9760S712509, торгівельна марка «John Deer», країна виробництва США, кількість - 1; загальна вартість товару складає: 3 536 000 грн, у тому числі ПДВ - 589 333,33 грн, еквівалент 85 000,00 дол. США.

Оновлений договір на комбайн та специфікація від 11.03.2025 були надіслані з електронної адреси ТОВ «Харвестінг» на електронну адресу ФГ «Арій» та у відповідь з електронної адреси ФГ «Арій» на електронну адресу ТОВ «Харвестінг» було направлено підписану директором ФГ «Арій» специфікацію від 11.03.2025 (а.с. 83-85).

Згідно податкової накладної від 12.03.2025 постачальник (продавець) ТОВ «Харвестінг», отримувач (покупець) ФГ «Арій», загальна сума коштів, що підлягає сплаті, з урахуванням податку на додану вартість - 3 553 000 грн, загальна сума податку на додану вартість, у тому числі - 592 166,67 грн, загальна сума податку на додану вартість за основною ставкою - 592 166,67 грн; опис (номенклатура) товарів/послуг продавця - комбайн сільськогосподарський зернозбиральний, без жниварки, що використовувався, марки «JOHN DEER» 9760STS, календарний рік виготовлення 2005, серійний номер НО9760S712509, торгівельна марка «John Deer», країна виробництва США; сума податку на додану вартість - 592 166,666 грн.

Між ТОВ «Харвестінг», як постачальником, та ФГ «Арій», як покупцем, 25.03.2025 був складений та підписаний акт приймання-передачі техніки про те, що постачальник передає, а покупець приймає наступну техніку: комбайн сільськогосподарський зернозбиральний, без жниварки, що використовувався, марки «JOHN DEER» 9760STS, календарний рік виготовлення 2005, серійний номер НО9760S712509, торгівельна марка «John Deer», країна виробництва США.

Позивач у вимозі за вих. № 27 від 15.05.2025 щодо повернення безпідставно отриманих коштів вимагав від відповідача протягом 7 календарних днів з моменту отримання вимоги сплатити (повернути) на розрахунковий рахунок ФГ «Арій» безпідставно отримані кошти у сумі 167 200, 00 грн.

Відповідач у відповіді за вих. № 43 від 04.06.2025 на вимогу щодо повернення безпідставно отриманих коштів зазначив, що 07.03.2025 директором ФГ «Арій» було повідомлено ТОВ «Харвестінг» про намір виконати умови договору. У зв`язку з цим, ураховуючи зміну курсу долару США відносно української гривні, сторонами було погоджено змінити вартість товару, та визначити її на рівні 3 553 000,00 грн, про що 11.03.2025 було складено нову специфікацію. 11.03.2025 з електронної пошти позивача на електронну пошту ТОВ «Харвестінг» було надіслано підписану директором ФГ «Арій» та скріплену печаткою скановану копію специфікації від 11.03.2025 (по іншому курсу, ніж було погоджено 07.03.2025) на суму 3 536 000,00 грн, а також визначено еквівалент вказаної суми в розмірі 85 000 дол. США. Враховуючи викладену обставину, а також положення ч. 2 ст. 533 ЦК України, 11.03.2025 ТОВ «Харвестінг» було виставлено рахунок № 11 на суму 3 553 000,00 грн, який було сплачено підприємством позивача в повному обсязі. 25.03.2025 між сторонами було складено акт приймання-передачі техніки. У відповідності до умов складеного акту: загальна вартість товару складає 3 553 000 грн, у т. ч. ПДВ - 592 166,67 грн. В момент підписання акту представник ФГ «Арій» чітко усвідомлював вартість майна, за яку воно було придбано. Надіслання на електронну адресу підписаної з боку ФГ «Арій» специфікації, свідчить про погодження вартості майна, яка й була сплачена в подальшому. При цьому, відмова в момент отримання майна за актом приймання - передачі надати оригінал підписаної специфікації в редакції, яка була погоджена сторонами, свідчить не про помилкове перерахування грошових коштів, а про свідоме бажання уникнути виконання умов договору шляхом введення ТОВ «Харвестінг» в оману. Враховуючи викладені обставини, а також факт зміни курсу долара США відносно української гривні, ТОВ «Харвестінг» було отримано грошові кошти у чіткій відповідності з умовами договору, та жодного помилкового перерахування грошових коштів не відбулося.

Позивач у запереченнях на лист-відповідь на відповідь на вимогу щодо повернення безпідставно отриманих коштів № 33 від 23.06.2025 вказав про здійснення оплати після отримання рахунку, чітко у відповідності до умов договору (п. 3.5.); між сторонами було підписано специфікацію (загальною вартістю товару 3 385 800 грн, у т.ч. 564 300 грн ПДВ), будь-яких інших специфікацій позивач не узгоджував, не підписував та не скріпляв печаткою; щодо курсу долара США - посилається на п. 3.1. договору; акт приймання-передачі підтверджує факт передачі майна від однієї особи до іншої, тоді як загальна вартість товару зазначається не у ньому, а у специфікації.

Державна податкова служба України на виконання вимог ухвали Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 у відповіді № 16545/5/99-00-04-02-01-05 від 28.10.2025 повідомила, що згідно з даними інформаційних баз даних ДПС, відповідно до додатку 1 «Відомості про суми податку на додану вартість, зазначені у податкових накладних/розрахунках коригування до податкових накладних, не зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, про коригування податкових зобов`язань за операціями з вивезення за межі митної території України у митному режимі експорту окремих видів товарів, та про податковий кредит з урахуванням його коригування (Д1)» до податкової декларації з ПДВ поданого ФГ «Арій» за квітень 2025 року задекларовано суму податкового кредиту від постачальника ТОВ «Харвестінг», а саме: період - березень 2025, обсяг постачання (без податку на додану вартість) - 2 960 833,33 грн, сума податку на додану вартість за основною ставкою - 592 166,67 грн.

Мотивувальна частина.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, виходячи з таких підстав.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних із особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок передати у власність покупця товар належної якості і водночас набуває права вимагати його оплати, а покупець зі свого боку набуває права вимагати від постачальника передачі цього товару та зобов`язаний здійснити оплату.

Зобов`язання вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар (ч. 1 ст. 664 ЦК України).

27.11.2024 сторонами укладено договір № 27/11-2024 поставки сільськогосподарської техніки, що була у вжитку, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця сільськогосподарську техніку, яка була у вжитку, а покупець зобов`язується прийняти товар та своєчасно здійснити оплату його вартості на умовах даного договору.

Сторони уклали додаток від 27.11.2024 № 1 до договору, а саме специфікацію, відповідно до умов якої предметом поставки (товаром, що поставляється) є комбайн сільськогосподарський зернозбиральний, без жниварки, що використовувався, марки «JOHN DEER» 9760STS, календарний рік виготовлення 2005, серійний номер НО9760S712509, торгівельна марка «John Deer», країна виробництва США, кількість - 1, загальна вартість - 3 385 800 грн, у т. ч. ПДВ - 564 300 грн.

В той же час, з електронної адреси ТОВ «Харвестінг» на електронну адресу ФГ «Арій» було направленоспецифікацію від 11.03.2025, яка є додатком № 1 до договору № 27/11-2024 поставки сільськогосподарської техніки від 27.11.2024.

За умовами даної специфікації, затверджено характеристики, кількість, номенклатуру й загальну вартість партії товару, що поставляється, а саме: комбайн сільськогосподарський зернозбиральний, без жниварки, що використовувався, марки «JOHN DEER» 9760STS, календарний рік виготовлення 2005, серійний номер НО9760S712509, торгівельна марка «John Deer», країна виробництва США, кількість - 1; загальна вартість товару складає: 3 536 000 грн, у тому числі ПДВ - 589 333,33 грн, еквівалент 85 000,00 дол. США.

Направлення даної специфікації колегія суддів розглядає як пропозицію внести зміни до договору № 27/11-2024 поставки сільськогосподарської техніки від 27.11.2024.

В свою чергу, позивач у відповідь на пропозицію відповідача з електронної адреси ФГ «Арій» на електронну адресу ТОВ «Харвестінг» направив акцептовану, підписану директором ФГ «Арій» специфікацію від 11.03.2025, що скріплена його печаткою.

Дані дії позивача свідчать про погодження нової вартості поставленого товару.

Відповідач виставив позивачу рахунок на оплату № 11 від 11.03.2025 із зазначенням реквізитів договору № 27/11-2024 від 27.11.2024 на суму без ПДВ - 2 960 833, 33 грн, сума ПДВ - 592 166, 67 грн та всього із ПДВ - 3 553 000 грн.

Згідно платіжної інструкції № 558 від 12.03.2025 позивач перерахував відповідачу 3 553 000,00 грн із вказівкою призначення платежу: «за комбайн сільськогосподарський зернозбиральний, без жниварки, б/у марки «JOHN DEER» 9760STS по рахунку № 11 від 11.03.2025 згідно договору № 27/11-2024 від 27.11.2024, в т. ч. ПДВ 20% 592 166, 67 грн».

Такі дії позивача також підтверджують висновки суду першої інстанції про те, що сторони спору погодили нову збільшену вартість товару.

Колегія суддів враховує як додатковий доказ надане відповідачем листування між представником ТОВ "Харвестінг" та директором ФГ "Арій" - Чабаном Миколою Григоровичем щодо остаточної вартості Товару в розмірі 85 000 доларів США, здійснювалося за допомогою месенджера Viber за номером телефону директора ФГ "Арій" 097-345-20-19, який зазначений Позивачем у договорі, додатках до нього, акті прийманні-передачі техніки та позовній заяві, як офіційний контактний номер Позивача.

Дані обставини свідчать про наявність послідовних, узгоджених, конклюдентних дій між сторонами на виконання саме оновленого договору та Специфікації від 11.03.2025 року. Відповідач виставив позивачу рахунок на оплату № 11 від 11.03.2025 із зазначенням реквізитів договору № 27/11-2024 від 27.11.2024 на суму без ПДВ - 2 960 833, 33 грн, сума ПДВ - 592 166, 67 грн та всього із ПДВ - 3 553 000 грн. - шляхом направлення відповідних документів через офіційну електронну пошту, визначену сторонами в договорі, тобто у такий самий спосіб, яким було направлено нову специфікацію у редакції від 11.03.2025, який позивачем було оплачено.

Колегія суддів не бере до уваги доводи позивача, що направлена Специфікація від 11.03.2025 не містить електронного підпису позивача, оскільки невикористання електронного підпису особами, які створили електронний доказ (лист, повідомлення, файл, аудіозапис, інші дані), не є підставою для визнання такого доказу недопустимим, якщо інше не встановлено законом (п. 57 постанови Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 910/5408/21).

Використання кваліфікованого електронного підпису дозволяє провести електронну ідентифікацію особи - процедуру використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. Чинним законодавством визначені випадки, коли використання електронного підпису є обов`язковим і за відсутності такого підпису документ не буде вважатися отриманим від певної особи. Але ці випадки не охоплюють комерційне, ділове чи особисте листування електронною поштою між приватними особами (якщо інше не встановлено домовленістю між сторонами). У таких відносинах презюмується, що повідомлення є направленим тим, хто зазначений як відправник електронного листа чи тим, хто підписав від свого імені текст самого повідомлення. Отже, відсутність кваліфікованого електронного підпису на повідомленні не свідчить про те, що особу неможливо ідентифікувати з достатнім ступенем вірогідності як відправника такого повідомлення, направленого електронною поштою, тобто поширювача інформації. Відповідні висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 13.10.2021 у справі №923/1379/20, від 15.07.2022 у справі №914/1003/21, від 03.08.2022 у справі №910/5408/21, у справі № 910/13291/24 від 04 вересня 2025 року.

З наведених вище висновків слідує, що листування електронною поштою між приватними особами в процесі виконання своїх зобов`язань за правочином без накладення електронного підпису на повідомленні допускається, натомість суду з урахуванням конкретних обставин справи необхідно встановити, чи дає змогу таке листування ідентифікувати їх учасників та зміст їх перемовин.

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підписана позивачем Специфікація від 11.03.2025, яка була надіслана на електронну пошту відповідача з офіційної електронної пошти позивача, є належним та допустимим доказом погодження сторонами вартості Товару за Договором та свідчить про наявність підстав для перерахування позивачем на рахунок відповідача коштів у розмірі 3 553 000,00 грн.

Окремої уваги, заслуговує податкова накладна від 12.03.2025.

У відповідності до п. 15.1. ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 14.1.156. пункту 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

На дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін (п. 201.1. ст. 201 ПК України).

Пунктом 201.5. ст. 201 ПК України передбачено, що для операцій, що оподатковуються, і операцій, звільнених від оподаткування, складаються окремі податкові накладні.

За положеннями п. 201.7. ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на рахунок у банку/небанківському надавачу платіжних послуг як попередня оплата (аванс).

У відповідності до п. 201.10. ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно податкової накладної від 12.03.2025 постачальник (продавець) ТОВ «Харвестінг», отримувач (покупець) ФГ «Арій», загальна сума коштів, що підлягає сплаті, з урахуванням податку на додану вартість - 3 553 000 грн, загальна сума податку на додану вартість, у тому числі - 592 166,67 грн, загальна сума податку на додану вартість за основною ставкою - 592 166,67 грн; опис (номенклатура) товарів/послуг продавця - комбайн сільськогосподарський зернозбиральний, без жниварки, що використовувався, марки «JOHN DEER» 9760STS, календарний рік виготовлення 2005, серійний номер НО9760S712509, торгівельна марка «John Deer», країна виробництва США; сума податку на додану вартість - 592 166,666 грн.

Державна податкова служба України на виконання вимог ухвали Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 у відповіді № 16545/5/99-00-04-02-01-05 від 28.10.2025 повідомила, що згідно з даними інформаційних баз даних ДПС, відповідно до додатку 1 «Відомості про суми податку на додану вартість, зазначені у податкових накладних/розрахунках коригування до податкових накладних, не зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, про коригування податкових зобов`язань за операціями з вивезення за межі митної території України у митному режимі експорту окремих видів товарів, та про податковий кредит з урахуванням його коригування (Д1)» до податкової декларації з ПДВ поданого ФГ «Арій» за квітень 2025 року задекларовано, суму податкового кредиту від постачальника ТОВ «Харвестінг», а саме: період - березень 2025, обсяг постачання (без податку на додану вартість) - 2 960 833,33 грн, сума податку на додану вартість за основною ставкою - 592 166,67 грн.

Тобто, зазначаючи суми податкового кредиту, позивач виходив саме зі сплачених ним на виконання умов договору № 27/11-2024 від 27.11.2024 та рахунку № 11 від 11.03.2025 грошових коштів у сумі 3 553 000 грн.

Дані обставини додатково свідчать про згоду позивача зі зміною умов договору № 27/11-2024 від 27.11.2024 в частині вартості поставленого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

У даній справі господарський суд зазначає, що визначених законом підстав недійсності (нікчемності) договору № 27/11-2024 від 27.11.2024 та специфікації від 11.03.2025 до нього під час розгляду справи не встановлено і на відповідні обставини не посилаються учасники справи.

Крім того, у судовому порядку договір та специфікація недійсним також не визнавався, а тому цей договір є чинним та в силу ст. 204 ЦК України його умови є обов`язковими для сторін такого правочину.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Так, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов.

По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Отже, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у вигляді розірвання договору.

Відтак, задля застосування до спірних правовідносин у справі ст. 1212 Цивільного кодексу України, необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Необхідно виходити з того, що правова підстава отримання (набуття) майна відсутня у тому разі, коли відбувся перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується безпосередньо на вимозі закону, або суперечить меті існування правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальне правило частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах: отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності отримання такого виконання.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі, й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 серпня 2019 року у справі № 607/3864/17 (провадження № 61-30080св18).

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, можливість застосовувати ст. 1212 ЦК виникає тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Виключенням є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку з зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов.

Оскільки, як вбачається з матеріалів справи договір № 27/11-2024 поставки сільськогосподарської техніки, що була у вжитку, не був визнаний недійсним чи розірваним, його правомірність презюмується, то правовою підставою набуття спірних коштів є оплата товару, у тому числі ПДВ, на підставі договору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що отримання грошових коштів у сумі 3 553 000 грн (в тому числі і грошових коштів у сумі 167 200,00 грн, стягнення яких є предметом спору у даній справі) відповідачем не відбулося поза межами договірних відносин, передбачених договором № 27/11-2024 поставки сільськогосподарської техніки, що була у вжитку від 27.11.2024, відтак застосування положень ст. 1212 ЦК України є неможливим у даному випадку.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що кожна сторона при укладенні правочину має поводити себе добросовісно, обачливо і розумно, об`єктивно оцінювати ситуацію, а стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини (постанови Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 910/17876/19, від 31.03.2021 у справі № 910/17881/19, від 08.12.2021 у справі № 910/5953/17, від 15.12.2021 у справі № 910/4908/21 тощо).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 (провадження №61-22315сво18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті З ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина contra faktum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській максимі - «non concedit venire contra-US faktum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra faktum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №461/9578/15-ц, постанови Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, від 30.11.2021 у справі №910/4224/21).

Крім того, за висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі від 17 квітня 2024 року у справі №127/12240/22 (провадження № 61-18405св23) безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Кошти, які особа сплатила добровільно, знаючи, що в неї відсутній такий обов`язок, не підлягають поверненню як безпідставно набуті (такий висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі від 17 квітня 2024 року у справі №127/12240/22 (провадження № 61-18405св23).

У даному випадку, позивачем були погоджені умови укладеного між сторонами договору та додатку до нього (специфікації) у редакції від 11.03.2025 року, яка ним підписана та скріплена його печаткою.

В подальшому позивачем підтверджено наявність відповідних договірних зобов`язань, у тому числі щодо суми оплати, оскільки, підписавши акт приймання-передачі техніки у погодженій сторонами редакції, в погоджений сторонами спосіб, позивач не може посилатися на безпідставне отримання відповідачем грошових коштів, оскільки така поведінка суперечить його попереднім заявам та діям.

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову Фермерське господарство «Арій» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Харвестінг» безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 167 200,00 грн, адже відповіді грошові кошти позивач сплатив відповідачу на виконання умов договору № 27/11-2024.

Вимоги про стягнення відсотків річних та інфляційних втрат також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимоги про стягнення основного боргу.

Як встановлено вище, доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Висновки апеляційного господарського суду.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 15.12.2025 по справі №916/3471/25 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 15.12.2025 по справі №916/3471/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись статтями 269-271, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Арій» на рішення Господарського суду Одеської області від 15.12.2025 по справі №916/3471/25 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 15.12.2025 по справі №916/3471/25 - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

Відповідно до ст. 287 ч. 3 ГПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню за винятком випадків, передбачених п.п. а), б), в), г) п. 2) ч. 3 ст. 287 цього Кодексу.

Постанову складено та підписано 27.03.2026.

Головуючий суддя К.В. Богатир

Судді: Л.В. Поліщук

О.Ю. Аленін