ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.03.2026 Справа №905/19/26

за позовом: Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, )

до відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

про стягнення 31533,92 грн

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», м.Київ звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 , м.Мирноград про стягнення заборгованості за кредитним договором №-КД-2 від 05.11.2020 в розмірі 31533,92 грн, яка складається з:

- 29636,88 грн заборгованості по кредиту;

- 1897,04 грн заборгованості за відсотками.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов кредитного договору №-КД-2 від 05.11.2020, внаслідок чого у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за кредитом та відсотками.

Ухвалою суду від 12.01.2026 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/19/26, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно з ухвалою Господарського суду Донецької області від 14.01.2026 вказану позовну заяву залишено без руху на підставі п.1 ч.1 ст.164, ч.1 ст.172, ч.ч.1-3 ст.174 Господарського процесуального кодексу України, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали про залишення її без руху шляхом надання доказів направлення позовної заяви з додатками ОСОБА_1 листом з описом вкладення на адресу: АДРЕСА_2 , докази направлення представити суду.

16.01.2026 через підсистему «Електронний суд», в межах строків, надійшла заява б/н від 16.01.2026 банку, згідно з якою заявником усунуто недоліки та на виконання вимог ухвали суду від 14.01.2026 про залишення позову без руху надано докази направлення позовної заяви з додатками ОСОБА_1 листом з описом вкладення на адресу: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 19.01.2026 продовжено розгляд справи №905/19/26.

Відповідач відзиву у встановлений судом строк не надав, будь-яких пояснень по суті спору не представив. Одночасно, за висновками суду, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі №905/19/26 та розгляд вказаної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, з огляду на наступне.

Частиною 5 ст.176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст.242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч.4 ст.120 цього Кодексу.

Відповідно до ч.11 ст.242 вказаного кодексу, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як свідчать відомості комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», ОСОБА_1 не має електронного кабінету у Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі чи її окремій підсистемі (модулі). Тож, судові рішення відповідачу мали надсилатись в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Статтею 29 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

За правилами підпункту 5 п.4 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі повинні міститися, зокрема, відомості про місцезнаходження (адресу місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою - підприємцем).

За приписами ч.1 ст.7 вказаного закону Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Як було встановлено судом, згідно з інформацією, що наявна в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність 27.07.2024.

На виконання вимог ч.ч.6, 7 ст.176 Господарського процесуального кодексу України, з метою отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 судом отримано відповідь №2236337 від 13.01.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідно до якої зареєстрованим місцем проживання відповідача є: АДРЕСА_3 .

Ухвала суду від 12.01.2026 про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення на вищевказану адресу відповідача та повернута відділенням поштового зв`язку на адресу суду із позначкою «адресат відсутній».

Крім того, ухвалу від 12.01.2026 було направлено на адресу відповідача, зазначену в договорі, а саме: АДРЕСА_4 , та ухвала була повернута відділенням поштового зв`язку на адресу суду з відміткою на сайті Укрпошти «за закінченням встановленого терміну зберігання».

Також, судом отримано відповідь №2236429 від 13.01.2026 з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери про внутрішньо переміщену особу ОСОБА_1, відповідно до якої його фактичною адресою проживання з 10.10.2022 є: АДРЕСА_2 .

У зв`язку з чим ухвалу суду від 19.01.2026 про продовження розгляду справи після усунення недоліків позовної заяви також направлено за адресами: АДРЕСА_1 (повернуто з відміткою на конверті «адресат відсутній») та АДРЕСА_2 (повернуто з відміткою на сайті Укрпошти «закінчення встановленого терміну зберігання»).

Виходячи зі змісту ст.ст.120, 242 Господарського процесуального кодексу України, п.п.11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.11.2021 у справі №908/1724/19, від 14.08.2020 у справі №904/2584/19, від 13.01.2020 у справі №910/22873/17, від 22.03.2023 у справі №905/1397/21.

Таким чином, з огляду на приписи ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що вказаній процесуальні документи по справі вважається такими, що були вручені відповідачу.

Поряд з цим, на електронну адресу ОСОБА_1, що міститься в договорі №-КД-2 від 05.11.2020, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом було скеровано ухвалу від 12.01.2026 про відкриття провадження, ухвалу від 14.01.2026 про залишення позову без руху та ухвалу від 19.01.2026 про продовження розгляду справи після усунення недоліків позовної заяви.

Разом з тим, судом вчинялись дії, направлені на встановлення телефонного зв`язку з відповідачем шляхом передання йому телефонограми б/н від 15.01.2026 (зв`язок відсутній).

У цьому випадку судом також враховано, що згідно з ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись, з ухвалою суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Станом на дату ухвалення рішення відповідач відзиву не надав, будь-яких пояснень по суті спору не представив.

Приймаючи до уваги те, що господарським судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи та забезпечення реалізації ним своїх прав на судовий захист, у т.ч. шляхом надання відповідних заяв по суті справи, спір вирішено за наявними матеріалами в порядку норм ч.9 ст.165, ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України виникають, зокрема, з договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст.638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч.2 ст.639 вказаного кодексу України).

Відповідно до п.п.11, 15, 27 ч.1 ст.1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронна ідентифікація - процес використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або уповноваженого представника юридичної особи; електронний підпис - електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис; кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, що створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

За змістом ч.6 ст.18 вказаного закону кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Частиною 1 ст.17 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» передбачено, що електронна взаємодія фізичних та юридичних осіб, яка потребує відправлення, отримання, використання та постійного зберігання електронних даних за участю третіх осіб, може здійснюватися з використанням електронних довірчих послуг або без їх використання.

Як свідчать матеріали справи, 05.11.2020 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позичальник) та Акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» (банк) укладено кредитний договір №-КД-2 (за допомогою ЕЦП), за змістом якого відповідачу було надано кредитний ліміт у розмірі 258121,52 грн на наступні цілі:

у розмірі 249795 грн - придбання нових та б/в основних засобів, їх модернізація;

у розмірі 8326,52 грн - на сплату страхових платежів у випадках та у порядку, передбачених п.п.2.1.5, 2.2.12 цього договору (п.А.2 наведеного правочину).

Термін повернення кредиту - 01.11.2025 (п.А.3 кредитного договору); вид кредиту невідновлювальна кредитна лінія (п.А.1).

Згідно з п.А.6 договору №-КД-2 від 05.11.2020 за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 13,17% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Відповідно до п.1.1 зазначеного кредитного договору, банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії, з лімітом та на цілі, зазначені у п.А.2 цього договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці п.2.1.2 цього договору, в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим договором терміни. Невідновлювальна кредитна лінія надається банком для придбання позичальником основних засобів шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок постачальника: Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістік груп», .

За змістом п.п.2.2.2 та 2.2.3 договору кредиту позичальник зобов`язується сплатити проценти за користування кредитом відповідно до п.п.4.1, 4.3 цього договору та повернути кредит у терміни, встановлені п.п.1.2, 2.2.16, 2.3.2 цього договору.

Як визначено у п.6.1 кредитного договору, цей договір вважається укладеним з моменту його підписання шляхом накладання кваліфікованого електронного підпису усіма його сторонами.

Разом з тим, 05.11.2020 з використанням кваліфікованого електронного підпису між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору №-КД-2 від 05.11.2020, згідно з п.2.7 якої погашення кредиту (тіла) позичальник здійснює рівними частинами в строки і розмірах, що зазначені в додатку 1 (графік погашення кредиту), що є невід`ємною частиною цієї додаткової угоди.

Відповідно до графіку платежів сума кредиту до погашення за період з 01.01.2021 по 01.11.2025 становить 249795 грн (4233,81 грн * 58 міс.+ 4234,02 = 249794,79 грн, де 4233,81 грн - щомісячний платіж; останній місяць - 4234,02 грн) та сума відсотків по страховому платежу до погашення становить 8326,52 грн (01.10.2021, 01.10.2022, 01.10.2023 та 01.10.2024 по 2081,63 грн, тобто 2081,63 грн * 4 = 8326,52 грн), що загалом становить 258121,52 (249795 + 8326,52) грн.

У складі позовних матеріалів заявником позову надано витяги з онлайн сервісу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, зі змісту яких вбачається, що відповідачем підписано відповідний кредитний договір та додаткову угоду до нього із дотриманням вищевказаних положень закону, а тому договір є таким, що укладений у письмовій формі. Доказів протилежного учасниками справи суду не подано.

Поряд з цим, згідно з інформацією, що наявна в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, який отримував кредит на підставі договору №-КД-2 від 05.11.2020, припинив підприємницьку діяльність.

Згідно з ч.8 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

У відповідності до приписів ст.ст.51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, ч.8 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою, як її права, так і обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 по справі №338/180/17, постанові Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №320/9471/15-ц.

Таким чином, позивач, звертаючись до господарського суду з відповідним позовом обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як фізичної особи-підприємця не припинились.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст.1054 вказаного кодексу встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

В силу норм ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ч.2 ст.1056-1 вказаного кодексу, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Частиною 1 ст.1049 вказаного вище кодексу передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 Цивільного кодексу України).

Так, зі змісту договору вбачається, що при його укладенні сторонами було погоджено усі істотні умови договору, а саме: сума кредитних коштів, які надаються відповідачу, строк їх повернення, домовленість про сплату процентів, а також відповідальність за порушення строків погашення кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що 09.11.2020 банк виконав взяті на себе договірні зобов`язання та надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 249795 грн шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок постачальника Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістік груп» відповідно до умов договору, що підтверджується платіжною інструкцією №163653657 від 09.11.2020. Факт перерахування грошових коштів в порядку норм ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України відповідачем не заперечується.

Відтак, за висновками суду, наведені вище обставини та фактична видача відповідачу грошових коштів свідчать про виникнення між сторонами кредитних правовідносин та волю сторін до настання відповідних правових наслідків, що не суперечить вимогам ст.205 Цивільного кодексу України.

Як вказує позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання в частині своєчасної сплати платежів в рахунок погашення кредиту та сплати процентів не виконав.

З виписок Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» по особовому рахунку позичальника та розрахунку заборгованості станом на 18.12.2025 у відповідача наявна заборгованість по кредиту у розмірі 29636,88 грн та заборгованість по відсоткам у розмірі 1897,04 грн.

З метою повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи ухвалою господарського суду від 12.01.2026 відповідачу було запропоновано надати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (за наявності).

Проте, відповідачем правової позиції по суті спору не висловлено, належних та допустимих доказів у розумінні норм ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які б спростовували факт наявності заборгованості перед Акціонерним товариством комерційного банку «Приватбанк», не представлено.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості по кредиту у розмірі 29636,88 грн та заборгованості по відсоткам у розмірі 1897,04 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 2662,40 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 129, 210, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 17.03.2012 Димитровським МВ ГУМВС України в Донецькій області) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, ) заборгованість за кредитом в розмірі 29636,88 грн, заборгованості по відсоткам в сумі 1897,04 грн, а також судовий збір у розмірі 2662,40 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Вступну та резолютивну частини рішення складено 17.03.2026.

Повний текст рішення складено 23.03.2026.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ю.О.Паляниця