ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

23.03.2026 Справа № 914/3136/25

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

Ржепецький В.О. (суддя-доповідач), судді Зварич О.В., Міліціанов Р.В.

за участі секретаря судового засідання Діжак В.В.

представник позивача Лобода Ю.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного підприємства «ТД ТРИЗУБ» про забезпечення позову у справі 914/3136/25

за позовом Приватного підприємства «ТД ТРИЗУБ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонях» про стягнення 633 529,83 грн

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонях» на рішення Господарського суду Львівської області (суддя Король М.Р.) від 28.01.2026 у справі №914/3136/25

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Львівської області рішенням від 28.01.2026 у справі №914/3136/25 позов задовольнив повністю. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонях» (адреса: Україна, 81162, Львівська обл., Пустомитівський р-н, село Семенівка, вулиця Шевченка, будинок 354; ідентифікаційний код 36769379) на користь Приватного підприємства «ТД ТРИЗУБ» (адреса: 89412, Україна, Ужгородський р-н, Закарпатська обл., село Оноківці, вулиця Кар`єрна, будинок 25; ідентифікаційний код 45491247) 544 154,34 грн. основного боргу, 7 752,34 грн. - 20 % річних, 81 623,15 грн. штрафу по договору №02-25/08/2025-11 від 25.08.2025р. та 7 602,36 грн. судового збору, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн. (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 09.02.2026)

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Сонях» просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 28.01.2026 у справі №914/3136/25 і прийняти нове рішення, яким в задоволені позову відмовити повністю.

Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 03.03 2026 у справі №914/3136/25 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонях» на рішення Господарського суду Львівської області від 28.01.2026 у справі №914/3136/25; встановив учасникам справи десятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження на подання відзиву на апеляційну скаргу і доказів надсилання копій відзиву учасникам справи; витребував матеріали справи.

13.03.2026 до Західного апеляційного господарського суду надійшла заява Приватного підприємства «ТД ТРИЗУБ» про забезпечення позову у справі №914/3136/25, в які він просить винести ухвалу про забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ "СОНЯХ", що знаходяться на будь-яких рахунках, відкритих у банківських установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали про забезпечення позову, в межах заявленої до стягнення суми позовних вимог у розмірі 656 132,19 грн., що складається з: 544 154,34 грн. основного боргу, 7 752,34 грн. 20% річних, 81 623,15 грн. штрафу за договором №02-25/08/2025-11 від 25.08.2025р. та 7 602,36 грн. судового збору, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн.

Західний апеляційний господарський суд ухвалою призначив судове засідання на 23.03.2026

Заява Приватного підприємства «ТД ТРИЗУБ» про забезпечення позову у справі №914/3136/25 підлягає задоволенню частково з таких підстав.

У силу положень частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України..

За змістом частини 1 статті 139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Статтею 138 Господарського процесуального кодексу України визначено порядок подання заяви про забезпечення позову.

Так, за змістом цієї статті заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Отже, виходячи зі змісту статей 136, 138 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається до пред`явлення позову судом першої інстанції, або на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі, в тому числі на стадії апеляційного перегляду рішення суду.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Тобто положення вказаної статті пов`язують вжиття заходу забезпечення позову з ефективним захистом або поновленням порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, реальним виконання судового рішення, а також із наявністю обставин, що достеменно свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частинах другій, п`ятій, шостій та сьомій статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами Господарського процесуального кодексу України та інших нормативно-правових актів, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення/дії, передбачених законом (чи визначених на його основі судом) найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Такі правові висновки Верховного Суду викладено у постановах, зокрема, від 24.10.2022 у справі № 916/950/22, від 15.05.2019 у справі №910/688/13.

З наведеного випливає, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття або відмова у застосуванні знаходяться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Важливою обставиною під час вжиття заходів забезпечення позову, є пов`язаність відповідних дій та шкідливих результатів від їх вчинення з відповідним предметом позову та правами, з метою захисту яких такий позов подано.

У справі №914/3136/25 Приватне підприємство «ТД ТРИЗУБ» (позивач) звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонях» про стягнення 633 529,83 грн.

Заява Приватного підприємства «ТД ТРИЗУБ» про забезпечення позову мотивована порушенням ТОВ «СОНЯХ» своїх зобов`язань за договором поставки №02-25/08/2025-11 від 25.08.2025, у зв`язку з цим утворилася заборгованість (основна) перед ПП «ТД ТРИЗУБ» на у сумі 544 154,34 грн. ТОВ «СОНЯХ» не виконує свого зобов`язання по сплаті заборгованості, продовжує ігнорувати пропозиції ПП «ТД ТРИЗУБ» щодо добровільного погашення існуючої заборгованості, не приймав участі під час розгляду справи в першій інстанції. Оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 28.01.2026 ТОВ «СОНЯХ» в останній день нормативного строку має на меті умисне затягування розгляду справи, набрання рішенням чинності, та його виконання, оскільки підстави для його оскарження є необґрунтованими. Є ймовірність, що відповідач ТОВ «СОНЯХ», планує вчинити усі можливі дії для незаконного збереження суми заборгованості перед ПП «ТД ТРИЗУБ», вчинивши правочини на користь третіх осіб щодо відчуження грошових активів. У зв`язку з цим, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Виконання в майбутньому судового рішення у даній справі в разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач у власності наявні грошові кошти для їхнього стягнення на користь позивача, тому застосування заходу забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові активи є такими, що безпосередньо пов`язаний із предметом позову, є співмірним та відповідає вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і майбутнім предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

За позицією Верховного Суду, яка наведена у постановах від 14.06.2018 у справі № 916/10/18 та від 15.01.2019 у справі №915/870/18 під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

При цьому, піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначила, що: «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Суд встановив, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову. З`ясувавши обсяг позовних вимог, суд дійшов висновку, що обраний вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача може забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

При цьому суд враховує, що Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 зазначила, що умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (пункти 21, 23 постанови Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22).

Також такий захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому законних прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Предметом спору у справі №914/3136/25 є вимоги про стягнення 633 529,83 грн.

Як уже зазначалося, у силу положень частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Адекватність (співмірність) заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Суд додатково звертає увагу, що обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Суд звертає увагу, що навіть у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість Відповідача в будь-який момент розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, та його майном є беззаперечною, що в майбутньому може утруднити виконання судового рішення, за умови якщо таке буде ухвалене на користь Позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Крім того, оскільки в силу положень статті 192 Цивільного кодексу України гроші є платіжним засобом, то Відповідач може в будь-який момент розрахуватись коштами і доведення Позивачем доказами такого його права і, відповідно, можливості не вимагається.

Така правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 та у постановах Верховного Суду від 07.04.2023 у справі № 910/8671/22, від 20.04.2023 у справі № 914/3316/22, від 27.04.2023 у справі № 916/3686/22, від 09.06.2023 у справі № 37з-23.

З огляду на вищевикладене, Суд вважає доводи заявника щодо наявності обставин необхідності накладення арешту на грошові кошти відповідача такими, що відповідають наведеним вище умовам для вжиття заходів забезпечення позову.

Водночас піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позовних вимог, що відповідає наведеним вище положенням закону щодо співмірності заходів забезпечення позову.

При цьому, суд враховує, що заява позивача в частині необхідності накладення арешту на грошові кошти в розмірі судових витрат визнається такою, що не обґрунтована з урахуванням загальних засад доказування, в частині доведення розміру суми судових витрат, оскільки судове рішення, яким останні стягнуто на користь позивача у зазначеній ним в заяві про забезпечення позову сумі не набрало законної сили, посилань на інші докази, на підставі яких судова колегія могла б встановити дійсний або можливий розмір судових витрат заява позивача не містить.

Отже, невжиття заходів забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти в розмірі заявленої до стягнення суми 633 529,83 грн може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у справі №914/3136/25 у разі набрання таким рішенням законної сили.

З огляду на наведене вище, накладення арешту на грошові кошти у розмірі суми позовних вимог: 544 154,34 грн. основного боргу, 7 752,34 грн. - 20 % річних, 81 623,15 грн. штрафу відповідає наведеним вище положенням процесуального закону. Накладення ж арешту на грошові кошти Відповідача у розмірі суми судового збору та правничої допомоги порушить баланс інтересів сторін, принципи розумності, обґрунтованості та співмірності.

Унаслідок наведеного, заява про забезпечення позову підлягає задоволенню частково.

Суд при цьому повторює, що внаслідок арешту такі кошти та майно залишаються у власності Відповідача, проте знерухомлюються з метою недопущення їх виведення з рахунків боржника (відчуження) й уникнення виконання ним судового рішення у майбутньому. Крім того, такий захід скасовується у випадку ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову.

У такий спосіб грошові кошти та майно залишаються у володінні та користуванні Відповідача, а можливість розпоряджатися ними тимчасово обмежується виключно щодо частини коштів, якої стосується спір. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03.12.2020 у справі № 911/1111/20, від 21.01.2022 у справі № 910/5079/21.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що вжиті судом заходи забезпечення позову у цій справі не порушують та не обмежують права будь-яких осіб, у тому числі Відповідача, а лише встановлюють певні обмеження задля сприяння ефективному захисту прав Позивача в межах одного судового провадження без додаткових звернень до суду.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача та уникнення будь-яких труднощів при виконанні судового рішення у випадку задоволення позову.

Водночас процесуальний закон передбачає також право господарського суду застосувати зустрічне забезпечення до особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, що передбачено статтею 141 ГПК України.

Метою зустрічного забезпечення є співмірне вжиття судом заходів, спрямованих на забезпечення відшкодування можливих збитків відповідача відповідно до статті 146 ГПК України, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Інститут зустрічного забезпечення спрямований на реалізацію таких основних засад господарського судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та пропорційність, адже забезпечення позову певною мірою обтяжує відповідача і у випадку незадоволення вимог позивача зустрічне забезпечення гарантує можливість відшкодувати збитки.

Відповідно до частини першої статті 141 ГПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення (частина третя статті 141 ГПК України).

Отже, на відміну від забезпечення позову, яке застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача та виконання судового рішення та вживається судом виключно за заявою учасника справи, зустрічне забезпечення має на меті зберегти певний баланс сторін та мінімізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів, і може застосовуватися судом за власною ініціативою. Окрім того, зустрічне забезпечення позову застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Надаючи оцінку обставинам, пов`язаним із забезпеченням позову в цій справі, суд виходить з того, що обраний позивачем вид забезпечення позову в частині накладення арешту відповідає предмету позову, з яким він звернувся до суду, такий спосіб забезпечення позову має безпосередній правовий зв`язок з предметом позовних вимог, не порушує права та інтереси інших осіб, а оскільки наведені в заяві заходи забезпечення позову виключають можливість спричинення будь-яких збитків, відсутні підстави та необхідність в зустрічному забезпеченні. Крім того, визначені позивачем заходи забезпечення у вказаній частині не завдають шкоди правам та охоронюваним інтересам осіб, що не є учасниками судового процесу.

Відтак, в ухвалі про забезпечення позову відсутні підстави для застосування положень ст. 141 ГПК України.

Керуючись статями 136, 137, 138, 139, 140, 234, 235, 281 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Приватного підприємства «ТД ТРИЗУБ» про забезпечення позову у справі №914/3136/25 задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю Сонях (Україна, 81162, Львівська обл., Пустомитівський р-н, село Семенівка, вулиця Шевченка, будинок 354; ідентифікаційний код 36769379), що знаходяться на будь-яких рахунках, відкритих у банківських установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали про забезпечення позову, у межах заявленої до стягнення суми: 544 154,34 грн. основного боргу, 7 752,34 грн. 20% річних, 81 623,15 грн. штрафу за договором №02-25/08/2025-11 від 25.08.2025, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Стягувачем є Приватне підприємство «ТД ТРИЗУБ» (Україна, 89412, Ужгородський р-н, Закарпатська обл., село Оноківці, вулиця Кар`єрна, будинок 25; ідентифікаційний код 45491247).

Боржником є Товариство з обмеженою відповідальністю «Сонях» (Україна, 81162, Львівська обл., Пустомитівський р-н, село Семенівка, вулиця Шевченка, будинок 354; ідентифікаційний код 36769379).

Ухвала є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку протягом трьох років.

Ухвала набирає законної сили з дати її проголошення 23.03.2026.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст ухвали підписано суддями 23.03.2026.

Головуючий суддя В.О. Ржепецький

Суддя О.В. Зварич

Суддя Р.В. Міліціанов