ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 907/645/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І. М. (головуючий), Власова Ю. Л., Малашенкової Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Росущан К. О.,

представників учасників справи:

прокуратури - Єреп В. В. (прокурор),

позивача - не з`явився,

відповідача 1 - Кекерчень М. І. (самопредставництво),

відповідача 2 - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут"

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.12.2024 та

постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.03.2025,

за позовом Тячівської окружної прокуратури, інтересах держави в особі Тячівської міської ради Закарпатської області

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут"; Комунального некомерційного підприємства "Тячівська районна лікарня" Тячівської міської ради Закарпатської області,

про визнання недійсними додаткових угод до Договору та

стягнення 292 080,39 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Керівник Тячівської окружної прокуратури (далі - Прокурор) звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Тячівської міської ради Закарпатської області (далі - Рада, позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" (далі - ТОВ "Закарпаттяенергозбут", Товариство, відповідач 1, скаржник) та Комунального некомерційного підприємства "Тячівська районна лікарня" Тячівської міської ради Закарпатської області (далі - Лікарня, відповідач 2) з вимогами про:

- визнання недійсними додаткових угод від 23.08.2022 № 2, від 30.09.2022 № 3, від 30.09.2022 № 4 до договору про постачання електричної енергії від 30.12.2021 № 220101/2022 (далі - Додаткові угоди № 2- 4 до Договору), укладеного між Лікарнею та Товариством;

- стягнення з Товариства на користь Ради грошових коштів у сумі 292 080,39 грн.

1.2. В обґрунтування позовних вимог Прокурор посилається на порушення законодавства в сфері публічної закупівлі, зокрема при укладанні та виконанні зобов`язань за оспорюваними додатковими угодами, що призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів (безпідставної зміни істотних умов договору та зростання ціни товару і, як наслідок, зменшення обсягу закупівлі).

1.3. Зокрема, Прокурор зазначає про те, що при укладенні Додаткових угод № 2 - 4 до договору постачання електричної енергії від 30.12.2021 № 220101/2022 (далі - Договір) сторонами оспорюваних угод було всупереч положенням пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (далі - Закон № 922-VIII) змінено ціну за одиницю товару у бік збільшення на 40,7 % від первинної ціни за відсутності відповідного коливання ціни такого товару на ринку, внаслідок чого безпідставно зменшено обсяги закупівлі. Наведені обставини є підставою для визнання Додаткових угод № 2 - 4 недійсними в судовому порядку та стягнення з відповідача на користь Ради 292 080,39 грн безпідставно сплачених коштів.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 06.12.2024 зі справи № 907/645/24 (суддя Ремецькі О. Ф.) позовні вимоги задоволено; визнано недійсними Додаткові угоди № 2- 4 до Договору, укладені між Товариством та Лікарнею; стягнуто з Товариства на користь Ради грошові кошти в сумі 292 080,39 грн; стягнуто з Товариства на користь Закарпатської обласної прокуратури судовий збір в сумі 6 732,60 грн; стягнуто з Лікарні на користь Закарпатської обласної прокуратури 6 732,60 грн судового збору.

2.2. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 11.03.2025 у цій справі (колегія суддів: Панова І. Ю., Зварич О. В., Фарихіна Х. І.), рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.12.2024 залишено без змін.

2.3. За висновками судів, стосовно збільшення ціни електричної енергії у додаткових угодах № 2 - 4 до погодженої у договорі ціни здійснено з порушенням статті 41 Закону № 922-VIII, зокрема пункту 2 частини п`ятою статті 41 цього Закону, яким встановлена не лише вимога пропорційного збільшення ціни за одиницю товару по відношенню до збільшення ціни товару на ринку, а й 10-відсоткове обмеження такого збільшення.

2.4. Відповідач 1 не підтвердив правомірності дій щодо зміни істотних умов договору про закупівлю після його підписання та під час виконання. За таких обставин зміна ціни згідно з оспорюваних Додаткових угод є безпідставною, суперечить принципам максимальної економії та ефективності, встановлених статті 5 Закону № 922-VIII, здійснена з порушенням вимог статті 41 цього Закону, з огляду на що додаткові угоди № 2-4 до Договору підлягають визнанню недійсними відповідно до статей 203, 215 ЦК України.

2.5. Зокрема, суди зауважили, що Товариство помилково сприймає положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII, як достатню для обох сторін підставу для збільшення ціни товару. Вказана норма застосовується у разі, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим саме для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми цього закону нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

2.6. Крім того, суди виходили з того, що відповідач 1 взагалі не довів факт коливання ціни на електричну енергію. Законодавство про публічні закупівлі та відповідно, умови укладеного між сторонами Договору, встановлюють спеціальний порядок зміни істотних умов договору, укладеного на відкритих торгах, а Лікарня, як сторона договору розпоряджається не власними коштами, а коштами місцевої громади, коштами платників податків.

2.7. Розрахунок за поставлену енергію у 2022 році повинен здійснюватися за ціною 3,72 грн. Отже, належало сплатити за отриманий товар 1 135 319,11 грн, що на сплачено 295 132,13 грн менше фактично сплаченого, відтак, внаслідок необґрунтованого збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладання оспорюваних додаткових угод з порушенням законодавства мало місце переплата грошових коштів у розмірі 295 132,13 грн, які Товариство зобов`язано повернути.

2.8. При цьому, суд першої інстанції з яким погодився суд апеляційної інстанції врахували положення частини другої статті 237 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та дійшли висновку, що стягненню з Товариства підлягають грошові кошти лише в розмірі 292 080,39 грн (у межах заявлених Прокурором вимог).

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Товариство звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.12.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.03.2025 зі справи № 907/645/24 скасувати; ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

4. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4.1. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1.1. Касаційна скарга Товариства подана підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України.

4.1.2. На обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої у пункті 2 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає, що з метою забезпечення єдності та сталості судової практики, є необхідність відступлення (шляхом уточнення) від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII з підстав: невідповідності положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 цього Закону критерію "якість закону".

4.1.3. На переконання скаржника, норми цієї статті не відповідають концепції "якості закону", що, у свою чергу, дозволяє двояко її тлумачити, протягом правозастосовчої практики були наявні різні роз`яснення з її практичного застосування. Крім того, скаржник вважає, що у судовій практиці щодо її застосування наявні різні правові позиції суду у розумінні вказаної норми.

4.1.4. У цьому контексті скаржник наголошує, що вимога щодо "якості закону" та обов`язок суду застосувати найбільш сприятливий для особи спосіб тлумачення закону, який не відповідає визначеним критеріям якості закону, ґрунтуються передусім на положеннях частини першої статті 57 Конституції України, яка встановлює, що "кожному гарантується право знати свої права і обов`язки". Із цієї конституційної норми слідує, що у випадку встановлення судом того факту, що закон сформульований у спосіб, який не дозволяє особі знати свої права і обов`язки, застосування (тлумачення) такого закону повинно відбуватися судом на користь особи, яку позбавили (звузили) на підставі цього закону певного права або встановили (розширили) для неї нові обов`язки.

4.1.5. На обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник посилається на необхідність формування висновків Верховного Суду, зокрема, щодо критеріїв відповідності пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII концепції "якості закону" та відповідного застосування Закону на користь особи, яку фактично позбавили (звузили) права збільшувати ціну понад 10 % від ціни договору і встановили (розширили) для неї нові обов`язки в частині повної відповідальності за укладені додаткові угоди, звільнивши від будь-якої відповідальності іншу сторону договору.

4.1.6. Крім того відповідач вказує на те, що суди порушили принцип змагальності та не надали належної оцінки доказам, які подані на обґрунтування підстав, з яких останній заперечує проти позову.

4.2. Доводи інших учасників справи

4.2.1. Прокурор у відзиві на касаційну скаргу просив у її задоволенні відмовити, а рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

4.2.2. Позивач та відповідач 2 своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористалися.

4.2.3. Від Прокурора 11.03.2026 надійшли додаткові пояснення.

5. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

5.1. Судами встановлено, що Лікарнею, як замовником (далі також - Споживач) проведені відкриті торги, за результатами яких 30.12.2021 між Лікарнею та Товариством (Постачальник) укладений договір № 220101/2022 про постачання електричної енергії споживачу з річним плановим обсягом 999 тис. кВт/год за ціною 3,419989 грн за 1 кВт/год, загальною вартістю 3 416 570,00 грн (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується постачати споживачу у 2022 pоці ДК 021:2015 - 09310000-5 - Електричну енергію, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цю електричну енергію, на умовах цього Договору (пункт 2.1 Договору).

5.2. Згідно з пунктом 3.1 Договору строк (термін) поставки (передачі) товарів: з 01 січня 2022 року (з моменту завершення процедури зміни постачальника) до 31 грудня 2022 року включно. Місце поставки (передачі) товарів - об`єкти споживача, перелік яких наведено у додатку № 3 до Договору. При цьому обов`язковою умовою для постачання електричної енергії на об`єкти споживача визначені в Додатку № 3 є наявність у споживача укладеного у встановленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послуги з розподілу електричної енергії.

5.3. Відповідно до пункту 5.1 Договору загальна вартість цього Договору становить 2 847 141, 67 грн без ПДВ крім того ПДВ - 569428, 33 грн (разом із ПДВ - 3 416 570, 00 грн).

5.4. Ціна за 1 кВт/год електричної енергії за цим договором становить 2, 849991 грн без ПДВ, ПДВ - 0, 569998 грн, разом із ПДВ - 3, 419989 грн та складається з:

- закупівельної ціни на ринку електричної енергії;

- регульованого тарифу на передачу електричної енергії, затвердженого у встановленому порядку - тарифу (маржі) постачальника електричної енергії. Ціна за 1 кВт.год не включає вартість послуг з розподілу електричної енергії, які оплачуються споживачем самостійно Оператору системи розподілу, постачальника стороною, відповідальною за баланс своїх споживачів відповідно до положень, "Правил ринку", витрати на врегулювання небалансів на балансуючому ринку електричної енергії покладаються на постачальника та окремо Споживачем не оплачуються (пункт 5.2 Договору).

5.5. Відповідно до пункту 5.4 Договору Істотні умови цього договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків передбачених статтею 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема:

- у випадку зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків споживача. Сторони можуть внести зміни до Договору у разі зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків споживача а також у випадку зменшення обсягу споживчої потреби товару. У такому випадку ціна договору зменшується в залежності від зміни таких обсягів;

- збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такою договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору при закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії;

- у разі коливання ціни товару на ринку в межах до 10 % від ціни за одиницю товару, зацікавлена сторона ініціює внесення змін у договір щодо зміни ціни за одиницю товару. Наявність факту коливання ціни товару на ринку підтверджується довідкою(ми) або листом(ми) (завіреними копіями цих довідки(ок) або листа(ів)) відповідних органів. установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товар) на ринку. До розрахунку ціни і а одиницю товару приймається ціна па момент визначення ціни Договору (з урахуванням внесених раніше змін до Договору про закупівлю) та на момент звернення до вказаних органів, установ, організацій, що підтверджує коливання (зміни) цін на ринку товару, що е предметом закупівлі за цим Договором;

- покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в Договорі про закупівлю. Сторони можуть внести зміни до договору у випадку покращення якості товару за умови, що така зміна не призведе до зміни товару та відповідає тендерній документації в частині встановлення вимог та функціональних характеристик предмета закупівлі і є покращенням його якості. Підтвердженням можуть бути документи технічного характеру з відповідними висновками, наданими уповноваженими органами, що свідчать про покращеним якості, яке не впливає на функціональні характеристики товару;

- продовження строку дії Договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат Споживача, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

- погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку. Сторони можуть внести зміни до Договору у узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг.

5.6. Зміни ціни в Договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборі" та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування.

5.7. Зміна ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування може відбуватися як в бік збільшення, так і в бік зменшення, сума Договору може змінюватися в залежності від таких змін без зміни обсягу закупівлі. Підтвердженням можливості внесення таких змін будуть чинні (введені в дію) нормативно-правові акти Держави.

5.8. Зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Plstts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативі", що застосовуються в договорі про закупівлю. Сторони вносять до договору зміни у разі зміни регульованого тарифу на передачу електричної енергії, з момент) набрання чинності нормативно правовим актом, яким встановлено (змінено) регульовану ціну (тариф) на передачу електричної енергії. Постачальник письмово звертається до Споживача щодо зміни ціни та одиницю товару. Підтвердженням необхідності внесення таких змін є чинні (введені в дію в порядку встановленому законодавством) нормативно-правові акти відповідного уповноваженого органу або держави щодо встановлення (зміни) регульованою тарифу на передачу електричної енергії. Сума Договору при цьому може змінюватися в залежності від таких змін в бік збільшення або в бік зменшення без зміни обсягу закупівлі.

5.9. Зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої статті 41 Закону № 922-VIII, а саме дія договору про закупівлю може бути продовжена на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в початковому договорі про закупівлю, укладеному в попередньому році, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленим) порядку.

5.10. Згідно з положеннями пункту 5.5 Договору в разі необхідності зміни істотних умов Договору, в тому числі зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку та/або зміни регульованої ціни (тарифу), Сторона ініціатор такої зміни зобов`язана підготувати та направити на погодження іншій стороні проект змін до цього Договору у формі додаткової угоди (додаткового договору). Зміни до договору про закупівлю оформляються в такій самій формі, що й договір про закупівлю, а саме у письмовій формі шляхом укладення додаткового договору (угоди).

5.11. Відповідно до пункту 14.1 Договору, цей Договір набуває чинності з дати підписання Сторонами то скріплення їх підписів печатками та діє до "31" грудня 2022 року включно, а у частині розрахунків діє до повного виконання сторонами взятих па себе зобов`язань за цим Договором.

5.12. У подальшому, між Лікарнею та Товариством укладені оспорювані Додаткові угоди до Договору, зокрема:

- додаткова угода від 18.01.2022 № 1 про зміну умов Договору в частині збільшення ціни за 1 кВт/год електричної енергії до 3,720211 та зменшення річного обсягу постачання електричної енергії до 918 381,7047 тис. кВт/год.;

- додаткова угода від 23.08.2022 № 2 про зміну умов Договору в частині збільшення ціни за 1 кВт/год електричної енергії до 4,050425 грн;

- додаткова угода від 30.09.2022 № 3 про зміну умов Договору в частині збільшення ціни за 1 кВт/год електричної енергії до 4,413626 грн;

- додаткова угода від 30.09.2022 № 4 про зміну умов договору в частині збільшення ціни за 1 кВт/год електричної енергії до 4,813114 грн.

5.13. Зокрема, як встановили суди станом на дату укладення Договору ціна на електричну енергію складала 3,41 грн за 1 кВт*год та з укладанням спірних Додаткових угод № 2 - 4 до Договору поступово збільшувалася. У редакції Додаткової угоди № 4 до Договору ціна за 1 кВт*год складала вже - 4,813 грн за 1 кВт*год. Тобто у загальному була збільшена за ініціативою постачальника на 40,7 %.

5.14. Судами також встановлено, що на виконання умов Договору постачальник протягом січня-грудня 2022 року включно поставив, а споживач прийняв електричну енергію, а саме:

- у січні 2022 року 134941 кВт/год електроенергії за ціною 3,100176 грн (без ПДВ) за 1 кВт/год на суму 502009,02 грн (Акт прийняття-передавання товарної продукції за січень 2022 року від 31.01.2022 №220101/1/1);

- у лютому 2022 року 80139 кВт/год електроенергії за ціною 3,100176 грн (без ПДВ) за 1 кВт/год на суму 298134,00 грн (Акт прийняття-передавання товарної продукції за лютий 2022 року від 28.02.2022 № 220101/2/1);

- у березні 2022 року 78640 кВт/год електроенергії за ціною 3,100176 грн (без ПДВ) за 1 кВт/год на суму 292557,41 грн (Акт прийняття-передавання товарної продукції за березень 2022 року від 11.04.2022 № 220101/3/1);

- у квітні 2022 року 55840 кВт/год електроенергії за ціною 3,100176 грн (без ПДВ) за 1 кВт/год на суму 207736,60 грн (Акт прийняття-передавання товарної продукції за квітень 2022 року від 09.05.2022 № 220101/4/1);

- у травні 2022 року 47200 кВт/год електроенергії за ціною 3,100176 грн (без ПДВ) за 1 кВт/год на суму 175 593,97 грн (Акт прийняття-передавання товарної продукції за травень 2022 року від 07.06.2022 № 220101/5/1);

- у червні 2022 року 46960 кВт/год електроенергії за ціною 3,100176 грн (без ПДВ) за 1 кВт/год на суму 174701,11 грн (Акт прийняття-передавання товарної продукції за червень 2022 року від 11.07.2022 № 220101/6/1);

- у липні 2022 року 48560 кВт/год електроенергії за ціною 3,100176 грн (без ПДВ) за 1 кВт/год на суму 180 653,46 грн (Акт прийняття-передавання товарної продукції за липень 2022 року від 01.08.2022 № 220101/7/1);

- у серпні 2022 року 40 240 кВт/год електроенергії за ціною 3,375354 грн (без ПДВ) за 1 кВт/год на суму 162 989,09 грн (Акт прийняття-передавання товарної продукції за серпень 2022 року від 01.09.2022 № 220101/8/1);

- у вересні 2022 року 64295 кВт/год електроенергії за ціною 3,911058 грн (без ПДВ) за 1 кВт/год на суму 301 753,80 грн (Акт прийняття-передавання товарної продукції за вересень 2022 року від 07.10.2022 №220101/9/1);

- у жовтні 2022 року 72 585 кВт/год електроенергії за ціною 4,010928 грн (без ПДВ) за 1 кВт/год на суму 349 360,28 грн (Акт прийняття-передавання товарної продукції за жовтень 2022 року від 03.11.2022 № 220101/10/1);

- у листопаді 2022 року 61 360 кВт/год електроенергії за ціною 4,010928 грн (без ПДВ) за 1 кВт/год на суму 295 332,65 грн (Акт прийняття-передавання товарної продукції за листопад 2022 року від 01.12.2022 № 220101/11/1);

- у грудні 2022 року 66696 кВт/год електроенергії за ціною 4,010928 грн (без ПДВ) за 1 кВт/год на суму 321 015,42 грн (Акт прийняття-передавання товарної продукції за грудень 2022 року від 27.12.2022 № 220101/12/1).

5.15. Лікарня отриману електроенергію оплатила в повному обсязі.

5.16. Із посиланням на те, що укладання Додаткових угод № 2- 4 до Договору призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів (безпідставної зміни істотних умов договору: зростання ціни товару), що не відповідає положенням Закону №922-VIII та законодавчо визначеним принципам, за якими мають здійснюватися такі закупівлі, Прокурор звернувся з позовом до суду про визнання таких Додаткових угод до Договору недійсними та стягнення з відповідача вартості електричної енергії, недопоставленої на виконання Договору в розмірі 292 080,39 грн, як безпідставно отриманих грошових коштів.

5.17. Суди надали оцінку наявним у матеріалах справи доказам (листам Товариства до Лікарні та документам наданим на обґрунтування підстав для зміни ціни, шляхом укладання Додаткових угод № 2 - 4 у порівнянні з 30.12.2021, ціновим довідкам Закарпатської торгово-промислової палати щодо змін середньозваженої ціни електричної енергії у спірний період та аналітичним матеріалам з офіційного сайту ДП "Оператор ринку"), дійшли висновку, що оспорювані Додаткові угоди укладені між сторонами з перевищенням максимального ліміту щодо зміни ціни у розмірі 10 %, встановленого пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII. У цьому випадку сторонами у порушення наведених законодавчих приписів, шляхом укладення Додаткових угод, перевищено гранично визначений процент збільшення ціни за одиницю товару від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні Договору за результатами процедури закупівлі.

5.18. При цьому суди звернули увагу, що Товариством не надано належного обґрунтування для замовника (позивача) пропозиції про підвищення ціни, визначеної у Договорі та у розумінні положень статті 652 ЦК України не обґрунтовано обставин щодо неможливості виконання Договору по запропонованій під час участі у тендері ціні. Тобто, не наведено достатніх вмотивованих причин, через які виконання укладеного Договору стало для нього вочевидь невигідним. Як і не доведено обставин, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

5.19. Внаслідок укладення Додаткових угод № 2 - 4 до Договору сторонами змінено ціну електричної енергії в бік збільшення на 40,7 % від первинної ціни, а тому оспорювані Додаткові угоди суперечать вимогам статті 41 Закону № 922-VIII і положенням статті 203, 215 ЦК України та підлягають визнанню недійсними. Оскільки спірні додаткові угоди підлягають визнанню недійсними, то підстава для оплати поставленої електричної енергії за встановленою у них ціною відпала, а тому грошові кошти у заявленому розмірі Товариство має повернути.

6. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

6.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.2. Імперативними приписами частини другої статті 300 ГПК України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

6.3. Згідно з частиною четвертою статті 300 ГПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

6.4. Верховний Суд ухвалою від 05.05.2025, зокрема, відкрив касаційне провадження у справі № 907/645/24 за касаційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.12.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.03.2025, та зупинив касаційне провадження у справі до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24.

6.5. Велика Палата Верховного Суду постановою від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне партнерство" залишила без задоволення. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2024 та рішення Господарського суду Сумської області від 26.06.2024 у справі №920/19/24 залишила без змін.

6.6. Верховний Суд ухвалою від 14.01.2026 у цій справі поновив касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.12.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.03.2025; призначив її розгляд на 10.03.2026.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

7. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків апеляційного господарського суду

7.1. Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсними: Додаткової угоди від 23.08.2022 № 2, Додаткової угоди від 30.09.2022 № 3, від Додаткової угоди 30.09.2022 № 4 у частині зміни ціни за 1 кВ/год електричної енергії та, відповідно, зміни запланованих обсягів постачання і стягнення з Товариства на користь Виконавчого комітету безпідставно отриманих грошових коштів.

7.2. Касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

7.3. При цьому сам скаржник у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначає підставу, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження покладається на скаржника.

7.4. Верховний Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

7.5. Як убачається із змісту оскаржуваних судових рішеннях, суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, зокрема, виходили з того, що оспорювані додаткові угоди № 2- 4 суперечать нормам ЦК України та Закону № 922-VIII. Суди констатували, що укладаючи Договір, сторони визначили ціну за продукцію (електричну енергію), тоді як після укладення Договору Товариство ініціювало підписання оспорюваних Додаткових угод до Договору, внаслідок чого відбулося збільшення вартості електричної енергії за одиницю кВт/год. більше ніж на 10%, а тому Додаткові угоди № 2 -4 мають бути визнані недійсними.

7.6. У вирішенні доводів скаржника Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

7.7. Частиною третьою статті 215 цього ж Кодексу передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

7.8. Згідно з абзацом першим частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

7.9. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у статті 203 цього ж Кодексу, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

7.10. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен установити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

7.11. Як установили суди попередніх інстанцій, сторони, уклавши за результатом проведеної процедури закупівлі Договір, погодили всі його істотні умови, у тому числі предмет, ціну та строк виконання зобов`язань, що узгоджується з приписами цивільного закододавства та приписами Закону № 922-VIII.

7.12. Преамбулою Закону № 922-VIII визначено, що цей Закон визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

7.13. Згідно з частиною п`ятою статті 5 Закону № 922-VIII, замовники, учасники процедур закупівлі, суб`єкт оскарження, а також їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом. Забороняється зловживання правами, у тому числі правом на оскарження рішень, дії чи бездіяльності замовника.

7.14. Як зазначено в частині першій статті 41 Закону № 922-VIII, договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

7.15. Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі (частина четверта статті 41 Закону № 922-VIII).

7.16. Разом з тим пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII передбачено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

7.17. Отже, зазначені положення Закону № 922-VIII дають підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10 %; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися (подібний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 927/636/21, від 07.12.2022 у справі № 927/189/22, від 16.02.2023 у справі № 903/383/22).

7.18. При цьому, судами застосовано положення статті 41 Закону № 922-VIII з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22.

7.19. Скаржник у касаційній скарзі просить Верховний Суд відступити від правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22.

7.20. Суд у вирішенні доводів скаржника зазначає, що в силу приписів пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

7.21. Отже, відповідно до положень пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права у подібних правовідносинах з урахуванням висновку Верховного Суду, викладеного у постанові; (2) скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від такого висновку.

7.22. У цьому аспекті Суд зауважує, що відступленням від висновку є повна відмова Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизація попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм.

7.23. Суд також звертає увагу, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: 1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції); 2) ухвалення рішення Конституційним Судом України; 3) нечіткість закону (невідповідності критерію "якість закону"), що призвело до різного тлумаченням судами (палатами, колегіями) норм права; 4) винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами; 5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.

7.24. Отже, причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту. Водночас, з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, який є сталим і послідовним щодо причин для відступу.

7.25. За твердженнями скаржника, норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не відповідають концепції "якості закону". Водночас, із положень частини першої статті 57 Конституції України слідує, що у випадку встановлення судом того факту, що закон сформульований у спосіб, який не дозволяє особі знати свої права і обов`язки, застосування (тлумачення) такого закону має відбуватися судом на користь особи, яку позбавили (звузили) на підставі цього закону певного права або встановили (розширили) для неї нові обов`язки.

7.26. Суд зазначає, що у справі № 922/2321/22, від правових висновків Великої палати Верховного Суду у якій хоче відступити скаржник, Прокурор також оскаржував Додаткові угоди до договору, якими суттєво збільшено ціну за одиницю товару, що, як він вважав, призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів та нівелювання результатів тендерної закупівлі.

7.27. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 наголосила на тому, що зміна ціни товару у бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялися, то зміна ціни товару у бік збільшення у випадку збільшення ціни такого товару на ринку можлива лише, якщо це призвело до істотної зміни обставин у порядку статті 652 ЦК України якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали би договір або уклали би його на інших умовах. Отже, за висновком Великої Палати Верховного Суду, у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка визначена сторонами у договорі за результатами процедури закупівлі незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару у бік збільшення за наявності умов, установлених у статті 652 ЦК України та пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі. Як наслідок, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Касаційного адміністративного суду щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, викладеного у постанові від 05.04.2023 у справі № 420/17618/21, згідно з яким сторони договору про закупівлю можуть вносити необмежену кількість разів змін до договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії в частині збільшення ціни за одиницю товару за умови дотримання обмеження щодо збільшення такої ціни до 10% за один раз пропорційно збільшенню ціни відповідного товару на ринку, і за умови, що наведена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

7.28. Висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII підлягає застосуванню до правовідносин, які виникають при збільшенні ціни за одиницю товару за договором, укладеним відповідно до Закону і при вирішенні цього спору суди попередніх інстанцій врахували цю позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/2321/22 та правильно застосували вказані положення законодавства.

7.29. Разом із тим, скаржник у касаційній скарзі у контексті приписів пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України вмотивовано не обґрунтував необхідність відступлення від висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а також не навів вагомих, вмотивованих, обґрунтованих та достатніх аргументів для такого відступлення.

7.30. З наведеного Товариством обґрунтування вбачається, що останнє наводить власне суб`єктивне розуміння та трактування правового висновку, викладеного у означеній постанові, а також своє розуміння його застосування. Доводи касаційної скарги також зводяться виключно до заперечення сформульованого Великою Палатою Верховного Суду підходу, без наведення вмотивованого обґрунтування щодо "якості закону" та об`єктивних причин для його перегляду.

7.31. Суд також враховує, що з моменту ухвалення постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, а також із дати постановлення ухвали колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.01.2025 про передачу справи № 920/19/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з необхідністю відступу (шляхом уточнення) від правового висновку, викладеного у зазначеній постанові, і до часу ухвалення Великою Палатою Верховного Суду постанови від 21.11.2025 у справі № 920/19/24, суспільний та нормативний контекст, який би впливав на правове регулювання спірних правовідносин, не зазнав змін, а такі вади правозастосування, які б зумовлювали необхідність відступу від сформульованого у цій постанові висновку, відсутні.

7.32. Передаючи справу № 920/19/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Касаційного господарського суду виходила, зокрема з того, що неможливість підняття ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % від тієї, що встановлена у договорі, створює ризики як для постачальників, які нестимуть матеріальні втрати від реалізації товарів за нижчими цінами, ніж встановлені на ринку, так і для покупців (зокрема, суб`єктів владних повноважень), які у випадку розірвання таких договорів не зможуть забезпечити належну та безперебійну роботу державних та комунальних підприємств. З урахуванням відсутності стабільної ситуації на енергетичному ринку, сторони договору можуть неодноразово збільшувати ціну за одиницю товару не більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку. При цьому не має змінюватися саме загальна ціна договору, а факт коливання цін має бути належним чином доведений. З огляду на викладене, колегія суддів у справі № 920/19/24 зазначила про те, що підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є: (1) зміна законодавства: Велика Палата Верховного Суду хоч і зробила висновок щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII у редакції Закону України № 114-ІХ, утім не робила висновок щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 03.06.2021 № 1530-IX; (2) порушення принципу належного врядування з огляду на неоднакове праворозуміння пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII: Мінекономіки вважає, що сторони договору про закупівлю можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку за наявності відповідних умов, у той час як Велика Палата Верховного Суду вважає, що в будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі.

7.33. Оскільки суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення у справі № 907/645/24, врахували, у т.ч. й висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 (питання щодо відступлення від якого ставилося в ухвалі від 29.01.2025 у справі № 920/19/24) та безпосередньо посилалися на нього, а також з огляду на те, що аналогічно, з подібних мотивів, від зазначеного висновку Великої Палати Верховного Суду просило відступити і Товариство у поданій касаційній скарзі у цій справі № 907/645/24, Верховний Суд ухвалою від 05.05.2025 зупинив касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24.

7.34. За наслідками перегляду справи № 920/19/24 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 не вбачала підстав для відступу від висновку про застосування норми права, викладеного нею у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 з наведених мотивів.

7.35. Отже, актуальність та сталість зазначеної правової позиції підтверджується постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 (до якої зупинявся розгляд касаційної скарги у цій справі), у якій Велика Палата не відступила від правового висновку, викладеного у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, що свідчить про послідовність судової практики та відсутність підстав для її перегляду. За таких обставин Суд не вбачає наявності розходжень у судовій практиці та вважає безпідставними доводи касаційної скарги про наявність обґрунтованих вимог необхідності відступлення від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду, а отже, підстава касаційного оскарження, визначена пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження.

7.36. Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, Суд зазначає таке.

7.37. Відповідно до приписів пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

7.38. Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

7.39. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій безпідставно визнали недійсними додаткові угоди № 2 - 4 до Договору з підстав їх невідповідності пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, оскільки таке тлумачення норм цієї статті не відповідає критерію "якості закону" та прямому обов`язку суду застосувати найбільш сприятливий для особи спосіб тлумачення закону.

7.40. У вирішенні означених доводів скаржника Суд враховує, що у цьому контексті скаржник фактично цитує численні рішення ЄСПЛ та норми Конституції України, стверджуючи про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права.

7.41. Верховний Суд зауважує, що положення пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України спрямовані на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин, та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

7.42. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

7.43. Суд також звертає увагу, що правові висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формулюються виходячи з конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для всіх життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права (постанова Великої Палати Верховного суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц).

7.44. Отже, формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини. При цьому формування правового висновку не може здійснюватися поза визначеними статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

7.45. Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

7.46. Частиною першою статті 57 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом.

7.47. Верховний Суд у контексті цього доводу касаційної скарги, виходить з того, що правовідносини сторін спору виникли у сфері публічної закупівлі, збільшення сторонами спору ціни за одиницю товару на підставі оспорюваних Додаткових угод призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів та нівелювання результатів тендерної закупівлі.

7.48. Суди встановили, що станом на момент підписання Договору про закупівлю сторонами погоджені істотні умови - предмет, кількість, ціна, строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог цивільного законодавства та вимог Закону № 922-VIII.

7.49. У вирішенні цього питання Суд зазначає, що актом цивільного законодавства, у контексті предмету та підстав позову, є положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, якими встановлені правила щодо неможливості збільшення більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору.

7.50. Як вже зазначено вище, суди дослідили та надали оцінку оскаржуваним Додатковим угодам № 2-4 та умовам Договору і встановили, що внаслідок укладання цих угод сторонами безпідставно змінено істотні умови Договору. Зокрема, ціну за одиницю товару у бік збільшення на 40,7 % від первинної ціни при відсутності відповідного коливання ціни такого товару на ринку, внаслідок чого також безпідставно зменшено обсяги закупівлі. За результатами вирішення спору суди визнали недійсними Додаткові угоди № 2-4 до Договору.

7.51. Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не свідчать про неправильне витлумачення та/або неправильне застосування судами норм статті 41 Закону № 922-VIII у вирішенні цього спору. При цьому міра та обсяг, якими обґрунтовує суд свої мотиви, залежить від характеру рішення і перебуває поза межами перевірки Верховним Судом з огляду на приписи статей 300, 310 та частини другої статті 311 ГПК України.

7.52. Зазначені скаржником норми мають загальний характер, їх застосування усталене, а скаржник не довів наявності специфіки спірних правовідносин, що потребувала б окремого тлумачення чи формування нового висновку.

7.53. Суд також відхиляє посилання скаржника на положення пункту 7 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII оскільки означена норма не звільняє сторін Договору від обов`язку перевіряти та документально обґрунтовувати коливання ринкової ціни при укладенні оспорюваних додаткових угод. Ці доводи не спростовують висновків судів, що Товариством не надано належного обґрунтування для замовника (відповідача 2) пропозиції про підвищення ціни, визначеної у Договорі та у розумінні положень ЦК України не обґрунтовано обставин щодо неможливості виконання Договору по запропонованій під час участі у тендері ціні. Як і не спростовують висновків, що у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Фактично доводи скаржника в цій частині зводяться до переоцінки Верховним Судом наявних у матеріалах справи доказів, які були досліджені судами попередніх інстанцій та яким суди надали відповідну оцінку, що є недопустимим, зважаючи на положення частини другої статті 300 ГПК України.

7.54. З огляду на викладене Суд зазначає про відсутність підстав для формування висновку у даній справі щодо зазначених відповідачем у касаційній скарзі норм права, адже під час розгляду справи судами не встановлено обставини, про які стверджує відповідач. Крім того скаржник взагалі не наводить жодного доводу, стосовно суперечності висновків у застосуванні статті 41 Закону № 922-VIII вимогам частини першої статті 57 Конституції України.

7.55. З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень у касаційному провадженні, яке відкрито з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України.

7.56. Отже, підстави касаційного оскарження, наведені скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримали підтвердження, а тому підстави для скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

7.57. Враховуючи спірний характер правовідносин сторін, доводи касаційної скарги, які могли / можуть вплинути на їх правову кваліфікацію у світлі застосування норм права судом, наведена міра обґрунтування цього судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Інші доводи касаційної скарги не є суттєвими і вагомими та не впливають на результат розгляду касаційної скарги.

7.58. Верховний Суд окремо вважає за необхідне вказати, що у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

7.59. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

8.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.2. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

8.2. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а тому касаційну скаргу Товариства слід залишити без задоволення.

9. Судові витрати

9.1. У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.12.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.03.2025 у справі № 907/645/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова