ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26.03.2026 Справа № 914/525/26

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ"

до відповідача Приватного акціонерного товариства - Акціонерна страхова компанія "Скарбниця"

про стягнення 186600,00 грн

за участю представників:

від позивача не з`явився

від відповідача не з`явився

ВСТАНОВИВ

У провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" до відповідача Приватного акціонерного товариства - Акціонерна страхова компанія "Скарбниця" про стягнення 186600,00 грн.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та відображено у протоколах судового засідання.

Сторони явку представників в судове засідання 26.03.2026 не забезпечили.

Представником позивача подано заяву (вх.№1233/26 від 18.03.2026) про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, долучивши до вказаної заяви докази сплати відповідачем 186600,00 грн.

У поданій заяві позивач також просить повернути йому з Державного бюджету України сплачений судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру у розмірі 2662,40 грн, у зв`язку із закриттям провадження у справі, а також просить стягнути з відповідача 7050,00 грн витрат на професійну правничу допомогу на підставі частини 3 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з тим, що позивач не підтримує позовних вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву (вх.№7861/26 від 18.03.2026), в якому Приватне акціонерне товариство - Акціонерна страхова компанія "Скарбниця" просить закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, долучивши до нього докази сплати 186600,00 грн.

Розглянувши матеріали справи, суд зазначає таке.

Предметом спору у даній справі є стягнення з Приватного акціонерного товариства - Акціонерна страхова компанія "Скарбниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" грошових коштів в розмірі 186600,00 грн в порядку суброгації (перехід права від потерпілого до його страховика вимагати відшкодування у винної особи), які були виплачені Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УСГ" Приватному підприємству "ВІП-Рент" на підставі генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-КАСКО-0199-2800/24-AVIS та додатку №1 до нього, у зв`язку з тим, що 17.07.2025 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Peugeot 301» (державний реєстраційний № НОМЕР_1 ) та транспортного засобу «Богдан» (державний реєстраційний № НОМЕР_2 ), яким керував ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого станом на 17.07.2025 була застрахована у Приватного акціонерного товариства - Акціонерна страхова компанія "Скарбниця" згідно з полісом №СВ-000141617.

Тобто, як вказано у позовній заяві, оскільки Приватне акціонерне товариство - Акціонерна страхова компанія "Скарбниця" є страховиком за вказаним полісом, тому позивач у межах понесених ним фактичних витрат (186600,00 грн) набув право вимоги до відповідача в порядку суброгації.

Як вбачається із долучених до матеріалів справи доказів, відповідач після пред`явлення йому позову у даній справі сплатив позивачу 186600,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №19558 від 12.03.2026 на суму 186000,00 грн та платіжною інструкцією №19582 від 16.03.2026 на суму 600,00 грн.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Враховуючи те, що відповідач під час розгляду справи сплатив позивачу 186600,00 грн, стягнення яких є предметом спору у даній справі, суд дійшов висновку закрити провадження у справі 914/525/26 у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви до Господарського суду Львівської області було сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 23.02.2026 №6770.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку задовольнити заяву позивача в частині повернення йому з Державного бюджету України 2662,40 грн сплаченого відповідно до платіжної інструкції від 23.02.2026 №6770 судового збору у зв`язку із закриттям провадження у справі.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 7050,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.

У позовній заяві позивачем відповідно до пункту 9 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 7050,00 грн. У пункті 3 прохальної частини позовної заяви позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 7050,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В подальшому, подавши заяву (вх.№1233/26 від 18.03.2026) про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, позивач у ній також просив стягнути з відповідача 7050,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись при цьому на частину 3 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, оскільки він не підтримує позовних вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

Так, відповідно до частини 3 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із поданих матеріалів, 23.12.2025 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УСГ" (клієнт) та Адвокатським бюро "Гедз" (адвокатське бюро) укладено договір про надання правничої допомоги №2-12/25-ВР, відповідно до пунктів 1.1. та 2.1. якого клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Адвокатське бюро, на підставі цього договору приймає на себе зобов`язання з надання наступної правової допомоги: захищати інтереси клієнта за всіма цивільними, господарськими справами, а також справами, порушеними в порядку адміністративного судочинства, в яких клієнт приймає участь в якості позивача/відповідача/третьої особи (яка заявляє та не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору) з правом представлення інтересів клієнта в місцевих, апеляційних, (господарських, адміністративних, цивільних, з розгляду кримінальних справ), Верховному Суді з усіма правами передбаченими процесуальним законодавством, а також в підприємствах, організаціях та установах всіх форм власності.

Згідно з пунктами 5.1.-5.6. договору за надання правничої допомоги адвокатським бюро, у справах, де клієнт виступає в якості позивача, клієнт перераховує на розрахунковий рахунок адвокатського бюро гонорар, розмір якого встановлюється у розмірі 3000,00 грн за одну годину роботи адвоката. Клієнт перераховує гонорар адвокатському бюро не пізніше 5-ти (п`яти) робочих днів після надання адвокатським бюро акту виконаних робіт та рахунку до нього. Правнича допомога, що надається адвокатським бюро, оплачується клієнтом у гривнях, шляхом щомісячного переказу суми, зазначеної в додатку до договору, без ПДВ. Оплата за даним договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом рахунку. Уповноважений адвокатського бюро надає правничу допомогу, передбачену умовами даного договору клієнту в робочий час. Під робочим часом у цьому випадку розуміється час: з 9:00 год до 18:00 год у робочі дні, визначені згідно чинного трудового законодавства України. У разі надання уповноваженим адвокатського бюро правничої допомоги, на вимогу клієнта, в неробочий час, адвокатське бюро має право на оплату такої правничої допомоги на підставі окремого рахунку, узгодженого сторонами договору, за домовленістю сторін. Гонорар адвокатського бюро за надання правничої допомоги поверненню не підлягає. В додатку до договору, зазначеному у пункті 5.1. договору сторони можуть визначити інший порядок оплати та/чи вартість правничої допомоги. В цьому випадку сторони керуються умовами додатку до договору.

23.02.2025 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УСГ" (клієнт) та Адвокатським бюро "Гедз" (адвокатське бюро) підписали акт виконаних робіт (детальний опис робіт) до договору про надання правничої допомоги №2-12/25-ВР від 23.12.2025, відповідно до якого у справі (страховій справі СТОКА-27450) за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" до відповідача Приватного акціонерного товариства - Акціонерна страхова компанія "Скарбниця" про стягнення 186600,00 грн в порядку суброгації позивачу надано таку правничу допомогу:

1) Консультація клієнта щодо порядку, строків та можливих наслідків подання позовної заяви (0,25 год 750,00 грн);

2) Підготовчі дії спрямовані на подання заяви в суд (1 год 3000,00 грн):

- з`ясовано чи мали місце обставини (факти), про які вказує клієнт та якими доказами вони підтверджуються;

- з`ясовано чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на підтвердження;

- визначено правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин;

- визначено правові норми, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин;

- зібрано необхідні докази на підтвердження позовних вимог;

- проаналізовано та вивчено судову практику.

3) Підготовка та подання позовної заяви (1,10 год 3300,00 грн):

- визначення підсудності;

- визначення складу учасників судового процесу;

- розрахунку ціни позову та розміру судових витрат;

- написання (складання) тексту позовної заяви.

Отже, відповідно до вказаного акту виконаних робіт (детального опису робіт) до договору про надання правничої допомоги №2-12/25-ВР від 23.12.2025 загальна кількість витраченого часу на надання правничої допомоги клієнту становить 2,35 години, відповідно вартість наданих послуг, при вартості 3000,00 грн за одну годину роботи, становить 7050,00 грн.

Як вказано в акті виконаних робіт у зв`язку з виконаною роботою (наданими послугами) клієнт не має жодних претензій до роботи, виконаної адвокатським бюро по вказаній справі. Клієнт за виконану роботу сплачує адвокатському бюро гонорар, передбачений умовами договору, що в загальному розмірі становить 7050,00 грн. Вказаний гонорар клієнт сплачує на розрахунковий рахунок адвокатського бюро "Гедз" протягом 5 (п`яти) днів з моменту пред`явлення рахунку на оплату. Даний акт набуває законної сили з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін та є невід`ємною частиною договору.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом з тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 ГПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач скористався своїм правом на подання клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, заявивши його у поданому відзиві на позовну заяву (вх.№7861/26 від 18.03.2026).

Зокрема відповідач вказав, що справа №914/525/26 не є складною, не потребує дослідження значного обсягу доказів або застосування складних правових конструкцій, а спірні правовідносини є типовими та врегульованими нормами цивільного законодавства та законодавства у сфері страхування.

Крім того, відповідач зазначив, що заявлені позовні вимоги були добровільно виконані відповідачем без необхідності судового розгляду справи по суті. За таких обставин відповідач вважає, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7050 грн є явно завищеними, не відповідають критеріям розумності, необхідності та співмірності, а тому на його думку не підлягають задоволенню у повному обсязі.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до сталої практики Верховного Суду (постанова КГС ВС від 07.08.2018 у справі N 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі N 902/519/18), у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Крім того, Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі N 910/21570/17, від 14.11.2018 у справі N921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11.12.2018 у справі N910/2170/18, від 10.10.2019 у справі N909/116/19, від 18.03.2021 у справі N910/15621/19, постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі N 755/9215/15-ц, додаткова ухвала ВС від 21.07.2020 справі N915/1654/19, постанова ВП ВС від 07.07.2021 у справі N910/12876/19, постанова ВС від 24.01.2022 у справі N911/2737/17).

Пунктом 3.2. рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 N 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справі "Баришевський проти України", "Двойних проти України", заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Зазначені висновки узгоджуються із висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі №550/936/18, від 04.06.2019 у справі №9901/350/18 та додатковій постанові у зазначеній справі від 12.09.2019, а також у постановах Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, від 26.05.2020 у справі №908/299/18.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

За змістом положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі N 755/9215/15-ц звернула увагу не те, що:

1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін;

2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу;

3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищезазначене, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, враховуючи обсяг наданих послуг, категорію та складність справи та виконаних адвокатом робіт, час, необхідний адвокату для виконання відповідних робіт (надання послуг), ціну та предмет позову у даній справі, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку, що в даному випадку заявлені до стягнення 7050,00 грн витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та пропорційними до предмета спору, з урахуванням ціни позову, з огляду на що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до частини 3 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивач не підтримує позовних вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову. Суд вважає, що такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є достатньо обґрунтованим, фактичним і неминучим в даному випадку.

Керуючись статтями 2, 123, 126, 129, 130, 231, 234 Господарського процесуального кодексу України, статтею 7 Закону України "Про судовий збір", суд

УХВАЛИВ

1. Закрити провадження у справі №914/525/26.

2. Повернути Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "УСГ" (03038, місто Київ, вулиця Федорова Івана, будинок 32 літера "А", ідентифікаційний код 30859524) з Державного бюджету України 2662,40 грн судового збору, сплаченого відповідно до платіжної інструкції від 23.02.2026 №6770.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства - Акціонерна страхова компанія "Скарбниця" (79005, місто Львів, вулиця Саксаганського, будинок 5, ідентифікаційний код 13809430) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" (03038, місто Київ, вулиця Федорова Івана, будинок 32 літера "А", ідентифікаційний код 30859524) 7050,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвала господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу може бути оскаржено відповідно до розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали виготовлено 01.04.2026.

Суддя Петрашко М.М.