ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" березня 2026 р. Cправа № 902/182/26

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука В.В., за участю секретаря судового засідання Ткача Д.В., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Дочірнього підприємства "Хольмер-Україна" (вул. Яблунська, буд. 144, м. Буча, Київська область, 08292)

до: Фермерського господарства "ДОВГОПОЛЮК" (вул. Некрасова, буд. 12А, с. Джулинка, Гайсинський район, Вінницька область, 24450)

про стягнення 37 381,97 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшла позовна заява № 13/02/2026 від 14.02.2026 (вх. № 204/26 від 16.02.2026) Дочірнього підприємства "Хольмер-Україна" з вимогами до Фермерського господарства "ДОВГОПОЛЮК" про стягнення 37 381,97 грн, з яких: 34 400,00 грн - основний борг; 231,85 грн - 3% річних; 310,08 грн - інфляційні втрати та 2 440,04 грн - пеня.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання Фермерським господарством "ДОВГОПОЛЮК" умов Договору № С-251105 на виконання робіт (наданих послуг) по обслуговуванню сільськогосподарської техніки від 05.11.2025, в частині оплати виконаних робіт з ремонту та технічного обслуговування сільськогосподарської техніки.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2026 дану позовну заяву передано для розгляду судді Матвійчуку В.В.

Суд за вказаним позовом відкрив провадження у справі № 902/182/26 за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням розгляду справи по суті на 19.03.2026, про що 18.02.2026 постановив відповідну ухвалу.

12.03.2026 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшла заява № б/н від 12.03.2026 (вх. № 01-30/2542/26 від 12.03.2026) представника відповідача адвоката Овчарука О.О., відповідно до змісту якої відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних у повному обсязі. Водночас щодо заявлених позовних вимог у частині нарахування пені у розмірі 2 440,04 грн відповідач просить зменшити її розмір на 99 відсотків.

19.03.2026 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшло клопотання № б/н від 19.03.2026 (вх. № 01-30/2755/26 від 19.03.2026) представника позивача Сербіна Д.А. про розгляд справи за його відсутності у зв`язку із запровадженням у регіоні (Миколаївська область, м. Миколаїв) екстрених відключень електроенергії.

Позивач правом участі в засіданні суду не скористався. При цьому суд зважає на клопотання № б/н від 19.03.2026 (вх. № 01-30/2755/26 від 19.03.2026) про проведення судового засідання без участі представника Дочірнього підприємства "Хольмер-Україна".

Відповідач правом участі в засіданні суду також не скористався. При цьому суд зважає, що про дату, час та місце слухання справи останній повідомлений належним чином ухвалою суду від 18.02.2026, яка відповідно до сформованої в КП "ДСС" довідки про доставку електронного листа була доставлена до електронного кабінету відповідача 18.02.2026.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 (Закон України від 17.07.1997 № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України"). Роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010). До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Поряд з цим слід зазначити, що положеннями ст. 178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням неявки представників сторін суд зважає на положення ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При визнанні Фермерським господарством "ДОВГОПОЛЮК" позову в частині стягнення основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає таке.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із ст. 191 Господарського процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши у судовому засіданні, яке відбулося 19.03.2026, заяву № б/н від 12.03.2026 (вх. № 01-30/2542/26 від 12.03.2026) представника відповідача адвоката Овчарука О.О., повноваження якого відповідно до ордера серії АІ № 2150642, виданого на підставі договору про надання правової допомоги № ПД-11/03/26 від 11.03.2026, не обмежені щодо визнання позову, суд дійшов висновку, що часткове визнання позову відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у справі доказами, не суперечить вимогам закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, тому визнання позову в частині стягнення основного боргу у розмірі 34 400,00 грн, інфляційних втрат у розмірі 310,08 грн та 3% річних у розмірі 231,85 грн підлягає прийняттю господарським судом.

В порядку ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

У судовому засіданні 19.03.2026 прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

02.11.2025 між Дочірнім підприємством "Хольмер-Україна" (позивач, за Договором Виконавець) та Фермерським господарством "ДОВГОПОЛЮК" (відповідач, за Договором Замовник) було укладено Договір № С-251105 на виконання робіт (наданих послуг) по обслуговуванню сільськогосподарської техніки (далі Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору Виконавець зобов`язується виконати роботи по обслуговуванню сільськогосподарської техніки, проведенню ремонту, налаштуванню, заміні запасних частин, проведенню діагностики та дефектування Техніки, навчання операторів техніки та оформити сервісний звіт та Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг), далі "Акт", а Замовник підписати сервісний звіт та Акт і оплатити проїзд до місця проведення робіт, а також вартість цих робіт згідно наступних тарифів: проїзд сервісного автомобіля 20 грн з ПДВ за 1 км до місця проведення робіт та в зворотному напрямку; вартість однієї години роботи сервісного механіка 1 800,00 грн з ПДВ, та оплатити використані запасні частини та матеріали згідно умов цього Договору.

Загальна сума Договору визначається шляхом додавання сум всіх Актів, які є невід`ємною частиною даного Договору (п. 1.2 Договору).

У розділі 2 Договору сторони визначили зобов`язання сторін. Зокрема, підпунктом 2.1.2 пункту 2.1 передбачено обов`язок Замовника здійснити оплату за проїзд до місця проведення робіт (послуг), а також вартість виконаних послуг (робіт), зазначених у сервісних звітах та Актах згідно тарифів шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця на протязі 10 календарних днів.

Згідно із п. 3.1 Договору після закінчення надання послуг за відповідним сервісним звітом Виконавець направляє Замовнику два примірники Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг). Замовник зобов`язаний повернути підписаний примірник Акту протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання, або у випадку невиконання або неналежного (неякісного) виконання/надання або виконання/надання з відступами/недоліками робіт направити Виконавцеві письмову мотивовану відмову від підписання Акту у той самий строк. У випадку отримання Виконавцем письмової мотивованої відмови від підписання вказаного Акту у вказані строки, Сторонами складається двосторонній акт з переліком недоліків (відступів) виконаних/наданих Робіт і строків їх усунення ("Рекламаційний акт").

Положенням п. 4.4 Договору передбачено, що Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 05 листопада 2026 року, однак припиняє свою дію не раніше повного виконання Сторонами всіх зобов`язань за цим Договором.

У випадку, коли жодна із Сторін протягом одного місяця до закінчення терміну дії даного Договору не заявила про намір його розірвати або припинити, то Договір вважається таким, що діє на кожен наступний період - 1 (один) календарний рік на умовах передбачених даним Договором.

У пункті 6.5 Договору сторони погодили, що у випадку порушення Замовником строків оплати вартості фактично наданих Робіт за цим Договором, Замовник сплачує на користь Виконавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від несвоєчасно внесеної суми, за кожний день прострочення платежу.

Договір укладено у встановленому порядку та підписано уповноваженими представниками сторін із використанням кваліфікованого електронного підпису. На момент розгляду справи Договір не оспорено, не визнано недійсним, а матеріали справи не містять доказів його розірвання. Отже, Договір є дійсним, укладеним належним чином та обов`язковим для виконання сторонами.

11.11.2025 між сторонами підписано сервісний звіт № ГС197, в якому зафіксовано виконані роботи, а саме: проведення діагностики гідравлічного обладнання та ремонту електрообладнання бурякозбирального комбайна марки "HOLMER" Т-3. Розрахунок вартості робіт здійснено за формулою: пробіг автомобіля - 820 км * 20 грн = 16 400,00 грн; робочі години - 10 год * 1 800,00 грн = 18 000,00 грн; загальна вартість становить 34 400,00 грн.

Зазначений сервісний звіт підписано сторонами та скріплено печатками. У графі підпису та печатки Замовника міститься відмітка про те, що роботи виконані належної якості та в повному обсязі.

Того ж дня із застосуванням кваліфікованого електронного підпису підписано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 516, яким підтверджено факт надання позивачем послуг з ремонтування та технічного обслуговування (діагностики гідравлічного обладнання) техніки марки "HOLMER" Т-3, шасі 208206, на загальну суму 34 400,00 грн з ПДВ.

Акт підписано сторонами без будь-яких зауважень щодо обсягу та якості виконаних робіт.

Позивач зазначає, що відповідач не виконав зобов`язання щодо оплати наданих послуг відповідно до умов Договору.

З метою досудового врегулювання спору Дочірнє підприємство "Хольмер-Україна" звернулося до Фермерського господарства "ДОВГОПОЛЮК" з претензією № 260204 від 04.02.2026, у якій вимагало належного виконання зобов`язань за Договором № С-251105 від 05.11.2025, зокрема сплати заборгованості у розмірі 34 400,00 грн у строк до 10.02.2026.

Зазначена претензія залишена відповідачем без відповіді та належного реагування, що стало підставою для виникнення спору та звернення до суду.

З урахування встановлених обставин, суд дійшов таких висновків.

Приписами статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України).

Згідно із статтею 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши умови Договору № С-251105 від 05.11.2025 на виконання робіт (надання послуг) з обслуговування сільськогосподарської техніки, суд установив, що за своєю правовою природою цей договір є договором надання послуг і регулюється положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджується, що позивач у межах укладеного Договору надав відповідачу послуги з ремонтування та технічного обслуговування (діагностики гідравлічного обладнання) техніки марки "HOLMER" Т-3, шасі 208206, на суму 34 400,00 грн з ПДВ, при цьому факт надання зазначених послуг відповідачем не заперечується.

За статтями 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, установлений договором або законом.

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України визначено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями підпункту 2.1.2 пункту 2.1 Договору визначено обов`язок Замовника щодо здійснення оплати за проїзд до місця проведення робіт (послуг), а також вартість виконаних послуг (робіт), зазначених у сервісних звітах та Актах згідно тарифів шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця на протязі 10 календарних днів.

Отже, з урахуванням наведеного, прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати вартості виконаних робіт (послуг) настало після спливу 10 календарних днів з моменту виникнення обов`язку щодо такої оплати, що відповідає приписам частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України.

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення 34 400,00 грн основного боргу є обґрунтованими, доведеними належними, допустимими, достовірними доказами не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Разом з тим, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором, позивачем заявлено вимоги про стягнення 231,85 грн 3% річних, 310,08 грн інфляційних втрат та 2 440,04 грн пені.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення 231,85 грн 3% річних та 310,08 грн інфляційних втрат, суд зважає на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми Закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи із положень ст. 625 Цивільного кодексу України наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 905/587/18.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

За результатами перевірки правильності нарахування 3 % річних, здійсненої із застосуванням калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правової системи "ЛІГА:ЗАКОН", судом установлено, що розмір 3 % річних становить 237,50 грн, що перевищує заявлену позивачем суму.

З огляду на приписи частини першої статті 14 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення зазначеної вимоги в межах заявленої суми, а саме 231,85 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем у сумі 310,08 грн, суд установив, що зазначені нарахування є арифметично правильними, у зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення 2 440,04 грн пені, суд зважає на таке.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до положень статей 546, 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частинами 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до вимог частини 1 статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

У пункті 6.5 Договору сторони погодили, що у випадку порушення Замовником строків оплати вартості фактично наданих Робіт за цим Договором, Замовник сплачує на користь Виконавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від несвоєчасно внесеної суми, за кожний день прострочення платежу.

Судом установлено, що нарахування пені здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства України та відповідно до умов Договору, зокрема пункту 6.5. Зазначене нарахування є обґрунтованим та арифметично правильним, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявленому розмірі 2 440,04 грн.

Разом з тим, у поданій заяві № б/н від 12.03.2026 (вх. № 01-30/2542/26 від 12.03.2026) відповідач, посилаючись на приписи статті 551 Цивільного кодексу України, просив суд зменшити розмір нарахованої пені на 99 %.

Обґрунтовуючи клопотання, відповідач посилався на незначний строк прострочення виконання зобов`язання, відсутність доказів завдання позивачу збитків або його скрутного фінансового стану, наявність нарахованих інфляційних втрат та 3 % річних, які, на його думку, мають компенсаційний характер, а також на складний фінансовий стан відповідача, спричинений, зокрема, запровадженням в Україні воєнного стану.

З приводу заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру нарахованої пені суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукуючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягуються в разі порушення такого зобов`язання.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у п. 67 постанови Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 922/266/20).

Зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованого збагачення однією зі сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

У постанові Верховного Суду від 11.07.2023 у справі № 903/486/22 викладена правова позиція про те, що визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Тобто, право суду на зменшення розміру штрафних санкцій у кожному конкретному випадку залежить від встановлених судом обставин, зокрема, але не виключно: розміру неустойки перед розміром збитків; винятковості випадку; ступеню виконання зобов`язань; причин неналежного невиконання зобов`язання; характеру прострочення; поведінки винної особи (вжиття/невжиття заходів до виконання зобов`язання, добровільне усунення порушення) тощо, та від поданих на їх підтвердження/спростування сторонами доказів.

У поданій заяві відповідач, зокрема, посилається на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, яким засвідчено форс-мажорні обставини, пов`язані з військовою агресією Російської Федерації проти України, та підтверджено їх надзвичайний, невідворотний та об`єктивний характер з 24.02.2022 і до моменту їх офіційного припинення, у зв`язку з цим суд виходить із такого.

Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палати України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затверджених рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 р. № 44(5), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - Сертифікат) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Згідно пунктів 6.1, 6.2 Регламенту підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст.14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні в редакції від 02.09.2014 року, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести.

Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" шляхом видачі сертифіката.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21.

Отже, з наведених норм слідує, що форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Відтак сертифікат видається заінтересованому суб`єкту господарювання на підставі його звернення. Іншого порядку засвідчення форс-мажорних обставин не визначено.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який наразі продовжено.

Листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 засвідчено, що військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) та до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по зобов`язанням за договорами, виконання яких настало і стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

Водночас, вказаний лист носить загальний інформаційний характер, оскільки констатує абстрактний факт без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. Неможливість виконання договірних зобов`язань особа повинна підтверджувати документально в залежності від її дійсних обставин, що унеможливлюють виконання на підставі вимог законодавства.

Разом з цим, у розділі 5 Договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов цього Договору, якщо таке невиконання (неналежне виконання) є результатом дії форс-мажорних обставин. Під форс-мажорними обставин Сторонами розуміються: стихійні лиха (землетруси, зсуви, повені тощо), погодні явища та умови (зливи, шквали, урагани, смерчі тощо), пожежі, війни та військові дії, громадські заворушення, а також інші обставини, що знаходяться поза контролем виконуючої Сторони, за умови, що така Сторона не могла передбачити та усунути дію таких обставин наявними у неї засобами та за умов, що для неї склалися. Про виникнення (припинення) форс-мажорних обставин Сторона, для якої вони виникли, зобов`язана письмово повідомити іншу Сторону не пізніше 10 днів з дня виникнення (припинення) їх дії. В іншому випадку, Сторона не має права посилатися на такі обставини, як на форс-мажорні. Дія форс-мажорних обставин автоматично подовжує строк виконання зобов`язань за Договором, за умови своєчасного повідомлення про їх виникнення.

Форс-мажорними обставинами визнаються усі обставини, визначені частиною другою статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні".

У разі коли строк дії форс-мажорних обставин продовжується більше ніж тридцять днів, кожна із сторін в установленому порядку має право ініціювати розірвання цього договір.

Водночас суд зазначає, що у матеріалах справи відсутній сертифікат Торгово-промислової палати України (або уповноважених нею регіональних палат), який би підтверджував наявність форс-мажорних обставин, що унеможливлюють виконання відповідачем зобов`язань за Договором № С-251105 від 05.11.2025. Також матеріали справи не містять доказів належного повідомлення позивача про такі обставини відповідно до пункту 5.3 Договору.

Таким чином, наведені відповідачем доводи щодо наявності форс-мажорних обставин не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи та не можуть бути враховані судом як підстава для зменшення розміру пені.

Разом з тим, враховуючи інтереси обох сторін, відсутність у матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків у зв`язку з простроченням оплати, а також керуючись загальними засадами цивільного законодавства (справедливість, добросовісність, розумність), суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру заявленої пені на 50 % від її обґрунтованого розміру. Таке зменшення, на думку суду, забезпечує оптимальний баланс інтересів сторін та запобігає настанню надмірних негативних наслідків.

Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 1 220,02 грн.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доказово обґрунтованими та нормативно підставними, а відтак суд вважає за можливе частково їх задовольнити з наведених вище мотивів.

Вирішуючи питання судових витрат суд враховує таке.

Вирішуючи питання судових витрат суд враховує таке.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір за ставкою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір").

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" у 2026 році встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2026 року - 3328 грн.

Так, при зверненні до суду з позовною заявою № 13/02/2026 від 14.02.2026 Дочірнім підприємством "Хольмер-Україна" заявлено вимогу майнового характеру на загальну суму 37 381,97 грн, у зв`язку з чим розмір судового збору відповідно до вимог Закону України "Про судовий збір" становить 3 328,00 грн.

Як убачається з матеріалів справи, за подання зазначеної позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 3 328,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 109 від 13.02.2026.

При цьому суд враховує, що позовна заява № 13/02/2026 від 14.02.2026 надійшла до Господарського суду Вінницької області через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" та зареєстрована судом 16.02.2026, що підтверджується відповідною відміткою суду за вхідним № 204/26.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, за подання позовної заяви позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.

За приписами ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічні приписи щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті за відповідною ухвалою чи рішенням суду містяться у ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Суд бере до уваги, що заява № б/н від 12.03.2026 (вх. № 01-30/2542/26 від 12.03.2026) була подана відповідачем через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" до початку розгляду справи по суті, а отже, подана у встановлені процесуальні строки.

З огляду на викладені приписи законодавства, беручи до уваги, що визнання позовних вимог у частині стягнення основної суми боргу, інфляційних втрат та 3% річних Фермерським господарством "ДОВГОПОЛЮК" відбулося до початку розгляду справи по суті, а також з урахуванням надмірно сплаченої суми судового збору, Дочірнє підприємство "Хольмер-Україна" відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" має право на повернення частини сплаченого судового збору в загальному розмірі 1 909,91 грн.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, в частині зменшення суми пені витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача в повному обсязі відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, так як спір виник внаслідок неправильних дій відповідача. При цьому суд враховує викладене в пункті 4.3. постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 (яка хоча і стосується попередньої редакції ГПК України та наразі є чинною), у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Беручи до уваги наведені обставини, на відповідача покладаються понесені позивачем витрати на сплату судового збору в розмірі 1 418,09 грн.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Зменшити підлягаючу до стягнення суму пені на 50%.

Стягнути з Фермерського господарства "ДОВГОПОЛЮК" (вул. Некрасова, буд. 12А, с. Джулинка, Гайсинський район, Вінницька область, 24450; ) на користь Дочірнього підприємства "Хольмер-Україна" (вул. Яблунська, буд. 144, м. Буча, Київська область, 08292; ) 34 400 грн 00 коп основного боргу; 231 грн 85 коп 3% річних; 310 грн 08 коп інфляційних втрат; 1 220 грн 02 коп пені та 1 418 грн 09 коп витрат зі сплати судового збору.

В решті позову відмовити.

Примірник рішення надіслати сторонам до електронних кабінетів в ЄСІТС.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 24 березня 2026 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи