ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

01.04.2026 Справа № 914/2152/25

Господарський суд Львівської області у складі судді Бургарт Т.І., розглянувши матеріали заяви: Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач»,

про скасування заходів забезпечення позову

у справі №914/2152/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Тібет» (вулиця Тараса Шевченка, 321, місто Львів, 79069; );

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» (вулиця Гірська, село Коростів, Стрийський район, Львівська область, 82630; );

про стягнення коштів у розмірі 31 735 796,00 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тібет» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08 серпня 2025 року у справі №914/2152/25 частково задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Тібет» про забезпечення позову у справі №914/2152/25:

- застосовано захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на будівлю адміністративного корпусу під літерою «Ж-4», загальною площею: 10168,7 метрів квадратних, що знаходиться за адресою: вулиця Тараса Шевченка, 321, місто Львів, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 01, власник: Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач», в межах суми заявлених позовних вимог у розмірі 31 735 796,00 грн. В решті заяви відмовлено.

20 січня 2026 року у справі №914/2152/25 ухвалено рішення, відповідно до якого у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Тібет» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» відмовлено повністю.

23 лютого 2026 року відповідач подав до суду заяву про скасування заходів забезпечення позову, у якому просить суд скасувати заходи забезпечення позову у господарській справі №914/2152/25, застосовані на підставі ухвали Господарського суду Львівської області від 08 серпня 2025 року..

31 березня 2026 року до суду надійшло клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» Зубачика В.Р. про залишення заяви про скасування заходів забезпечення позову без розгляду.

Заявлене клопотання аргументоване тим, що позивачем оскаржено винесене рішення у справі №914/2152/25 в апеляційному порядку. Зокрема, ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 23 березня 2026 року поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 20 січня 2026 року та відкрито апеляційне провадження. На підставі того, що спір у цій справі досі триває, представник відповідача просить залишити заяву про скасування заходів забезпечення позову без розгляду.

31 березня 2026 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Тібет» Петрушевський П.М. подав додаткові пояснення щодо вимог заяви про скасування заходів забезпечення позову. Зазначив, що рішення Господарського суду Львівської області від 20 січня 2026 року в справі №914/2152/25 не набрало законної сили у зв`язку з його оскарженням, що виключає наявність підстав для скасування заходів забезпечення позову.

Розглянувши клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» Зубачика В.Р., з урахуванням додаткових пояснень представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Тібет» Петрушевського П.М., суд дійшов таких висновків.

Із системного аналізу положень ГПК України, що регулюють інститут забезпечення позову, випливає, що процесуальний закон не передбачає можливості залишення заяви про скасування заходів забезпечення позову без розгляду.

Порядок розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову врегульовано статтею 145 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої суд вправі лише задоволити вимоги такої заяви чи відмовити в їх задоволенні.

Разом з цим, слід зазначити, що відповідно до частини 10 статті 11 ГПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).

Велика Палата Верховного Суду у справі № 2-591/11 у постанові від 08 червня 2022 року зробила правовий висновок щодо можливості застосування аналогії закону і аналогії права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27), від 27 листопада 2019 року у справі № 629/847/15-к (провадження № 13-70кс19), від 16 червня 2020 року у справі № 922/4519/14 (провадження № 12-34гс20, пункт 6.19), від 13 січня 2021 року у справі № 0306/7567/12 (провадження № 13-73кс19, пункт 28), від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункт 105).

Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Наприклад, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27) застосування аналогії дозволило замінити одного відповідача двома, що і забезпечило справедливість постанови.

Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає позов без розгляду у випадку, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав відповідну заяву.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне у даному випадку застосувати аналогію закону, а саме положення пункту 5 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, та залишити заяву про скасування заходів забезпечення позову без розгляду.

Суд також враховує те, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема диспозитивність та верховенство права (стаття 2 ГПК України).

Відповідно до статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

При цьому, суд керується загальними принципами господарського судочинства, зокрема диспозитивності, верховенства права, та констатує наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» права подати заяву про залишення поданої ним заяви про сккасування заходів забезпечення позову без розгляду. При цьому суд не має права обмежувати заявника у реалізації прав, гарантованих йому ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» Зубачика В.Р.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 136, 137, 140, 226 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча омпанія «Львівський автонавантажувач» про скасування заходів забезпечення позову у справі №914/2152/25 - залишити без розгляду.

2. Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 235 Господарського процесуального кодексу України.

3. Інформацію по справі сторони можуть отримати на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет (http://court.gov.ua/fair/).

Суддя Бургарт Т.І.