судді Шапрана В.В. стосовно постановленої 30.03.2026 ухвали про самовідвід у справі №910/9792/22 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 за позовом Акціонерного товариства "Дніпроазот" до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання зобов`язань припиненими.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 позов задоволено повністю; визнано припиненими усі зобов`язання Акціонерного товариства "Дніпроазот" перед Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" за Кредитним договором №4Д11057Д від 09.02.2011, укладеним між Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" та Акціонерним товариством "Дніпроазот", у зв`язку з їх повним виконанням, проведеним належним чином; визнано припиненими усі зобов`язання Акціонерного товариства "Дніпроазот" перед Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк", за кредитним договором №4Д1627Д від 01.10.2008, укладеним між Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" та Акціонерним товариством "Дніпроазот", у зв`язку з їх повним виконанням, проведеним належним чином.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 у справі №910/9792/22 повністю та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2026 апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення господарського суду міста Києва від 19.01.2023 у справі №910/9792/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Руденко М.А. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді: Шапран В.В., Пономаренко Є.Ю.

30.09.2026 до Північного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Дніпроазот" надійшла заява про відвід судді Північного апеляційного господарського суду Руденко М.А. від розгляду справи №910/9792/22.

Мотивуючи доводи поданої заяви позивач зазначив про наявність у нього сумнівів у неупередженості або об`єктивності судді Руденко М.А. при розгляді даної справи, оскільки вказана суддя приймала участь у розгляді справи №910/14224/20 (постанова від 14.04.2021 прийнята у складі колегії суддів Дідиченко (Барсук) М.А., Руденко М.А., Кропивної Л.В.) з тотожним предметом доказування та аналогічними позовними вимогами до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк".

У той же час суддями Барсук М.А. та Кропивною Л.В. заявлено про самовідвід від розгляду поданої апеляційної скарги у справі №910/9792/22 з метою виключення обставин, які можуть поставити під сумнів неупередженість суддів при розгляді даної апеляційної скарги, недопущення у подальшому сумнівів у сторін чи інших осіб щодо неупередженості.

Окрім того позивач вказав, що при підготовці до судового засідання у справі №910/9792/22 за даними Єдиного державного реєстру судових рішень ним було встановлено, що суддею Руденко М.А. у складі різних колегій суддів було прийнято ряд судових рішень на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк".

Вказані обставини, на переконання заявника, є підставами для відводу судді Руденко М.А. від участі в розгляді даної справи в силу вимог п. 5 ч. 1 ст. 35 ГПК України.

За наслідком розгляду поданої заяви, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2026 у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді: Пономаренко Є.Ю., Шапран В.В. відвід визнано необґрунтованим та відмовлено у його задоволенні.

Разом з тим, у судовому засіданні 30.03.2026 головуючою суддею Руденко М.А. заявлено самовідвід від розгляду поданої апеляційної скарги у справі №910/9792/22.

Так, суддя Руденко М.А. в обґрунтування наявності підстав для її самовідводу від розгляду цієї справи та наявності обставин, які можуть викликати сумнів у її неупередженості, послалася на те, що вона приймала участь у розгляді справи №910/14224/20 (постанова від 14.04.2021 прийнята у складі колегії суддів Дідиченко (Барсук) М.А., Руденко М.А., Кропивної Л.В.) з тотожним предметом доказування та аналогічними позовними вимогами до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк". При цьому у травні 2024 року почалася масована медіа-атака стосовно судді Барсук М.А., в яких вказувалося про розгляд справи №910/14224/20 у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з чим суддею було повідомлено Вищу раду правосуддя та правоохоронні органи про втручання в діяльність судді при розгляді вказаної справи.

За наслідками, Вищою радою правосуддя прийнято рішення №2267/0/15-24 від 23.07.2024 про вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя за повідомленням судді Північного апеляційного господарського суду Барсук М.А.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. 35 ГПК України та приписами Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27.07.2006, з метою уникнення будь-яких сумнівів у позивача та інших учасників судового процесу щодо неупередженості та забезпечення довіри до суду, суддя Руденко М.А. заявила самовідвід від розгляду справи №910/9792/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2026 задоволено заяву судді Руденко М.А. про самовідвід від розгляду справи №910/9792/22.

Відповідно до ст. 34 ГПК України питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів. Головуючий голосує останнім. При ухваленні рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання рішення чи ухвали. Судді не мають права розголошувати міркування, що були висловлені у нарадчій кімнаті. Суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.

На підставі наведеної вище ст. 34 ГПК України вважаю можливим викласти окрему думку стосовно ухвали Північного апеляційного господарського суду України від 30.03.2026 у справі №910/9792/22 про самовідвід судді, оскільки не погоджуюсь з її мотивувальною та резолютивною частинами.

Основне спрямування нинішньої окремої думки лежить у площині імперативного припису ч. 4 ст. 35 ГПК України та того, що висновки або позиції суддів/судді, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу (самовідводу).

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені ст. ст. 35, 36 ГПК України.

Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 38 ГПК України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим.

Частиною 1 статті 35 ГПК України передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Наведеними нормами передбачено обов`язкові підстави для відводу (самовідводу) судді. Втім, посилання на відповідну обставину повинно бути обґрунтованим, а сама обставина - такою, що дійсно викликає сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, колегії суддів.

Приписами ч. 4 ст. 35 ГПК України імперативно визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Згідно Європейської Хартії "Про закон "Про статус суддів" судді при виконанні своїх обов`язків повинні бути доступними та виявляти повагу по відношенню до осіб, які до них звертаються; повинні турбуватися про підтримання високого рівні компетентності, необхідного рівня вирішення справ в кожному конкретному випадку, оскільки від рішень судді залежить гарантія прав особи.

Відповідно до п. 12 Висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів.

При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "Ніхто не може бути суддею у власній справі".

Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Водночас, ст. 15 Кодексу суддівської етики також визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2018 у справі №9901/22/17).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має встановлюватися згідно з:

- "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду; позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

- "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій, поведінки судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність; особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, необхідно мати інформацію про наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Щодо суб`єктивного критерію, то з огляду на наведені суддею Руденко М.А. у заяві про самовідвід обставини немає підстав стверджувати, що суддя Північного апеляційного господарського суду Руденко М.А. виявляє особисту упередженість до учасників справи чи до її результату. Презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність суддів. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Слід акцентувати, що не можуть бути підставою для відводу (самовідводу) суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід (самовідвід) має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу (самовідводу).

Разом з тим приписами ч. 4 ст. 35 ГПК України імперативно визначено, що висновки або позиції суддів/судді, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя, а в протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших таких справ у подальшому.

Отже, процесуальні рішення судді, рішення в іншій справі, висловлена публічно думка щодо юридичного питання (правова оцінка), висловлена зокрема і у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя, а в протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому.

Стаття 15 Кодексу суддівської етики передбачає, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Водночас, у цій нормі вказано, що суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Посилання судді Руденко М.А. на те, що вона приймала участь у розгляді справи №910/14224/20 з тотожним предметом доказування та аналогічними позовними вимогами до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", не свідчить про її упередженість та не дозволяє поставити під сумнів її безсторонність при апеляційному розгляді справи, що переглядається (№910/9792/22), тому зазначені у заяві обставини не є підставами для її самовідводу.

Стосовно повідомлення суддею Барсук М.А. Вищу раду правосуддя та правоохоронні органи про втручання в діяльність судді при розгляді справи №910/14224/20, слід вказати, що відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний звернутися з повідомленням про втручання в його діяльність як судді щодо здійснення правосуддя до Вищої ради правосуддя та до Генерального прокурора.

Під втручанням у діяльність судових органів необхідно розуміти вплив на суддю в будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в медіа до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. До того ж не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання.

Водночас суддею Руденко М.А. не наведено жодного факту втручання в її діяльність як судді щодо здійснення правосуддя під час розгляду справи №910/9792/22.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про самовідвід судді Руденко М.А., мною також береться до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення самовідводу саме по собі не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Та обставина, що Акціонерним товариством "Дніпроазот" подано заяву про відвід судді Руденко М.А. від участі у розгляді даної справи з мотивів наявності певних обставин, які на переконання заявника викликають сумніви у її неупередженості або об`єктивності не означає, що така обставина автоматично є підставою для самовідводу такої судді.

З огляду на викладене, наведені суддею Руденко М.А. в заяві про самовідвід доводи не є іншими обставинами, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді чи доказами такої обставини, а тому не є підставою для її відводу від розгляду справи №910/9792/22, передбаченою у п. 5 ч. 1 ст. 35 ГПК України, у зв`язку із чим вважаю, що в задоволенні заявленого самовідводу слід було відмовити.

За таких обставин, не погоджуюсь з постановленою ухвалою суду апеляційної інстанції від 30.03.2026 у справі №910/9792/22 з мотивів, викладених у даній окремій думці.

Суддя

Північного апеляційного

господарського суду В.В. Шапран

"30" березня 2026 р.