ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/254/26

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕМ" (04073, м. Київ, просп. Степана Бандери, 9-В; )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "С-Транс Авто" (64107, Харківська обл., Лозівський р-н, м. Первомайський, вул. Бугайченка, 38, кімната 31-А; )
про стягнення заборгованості
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

28.01.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕМ" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "С-Транс Авто", в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю С-ТРАНС АВТО на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОСЕМ суму грошових коштів у загальному розмірі 389 650,92 грн., що складається з:

- 312 246,78 грн. + 17 046,00 грн. = 329 292,78 грн. - суми неоплаченої частини вартості товару та виконаних робіт;

- 47 571,56 грн. + 2 200,57 грн. = 49 772,13 грн. суми пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ;

- 4 603,71 грн. + 212,96 грн. = 4 816,67 грн. суми 3 % річних;

- 5 460,68 грн. + 308,66 грн. = 5 769,34 грн. суми інфляційних втрат;

а також покласти на відповідача судові витрати у розмірі 4 675,81 грн.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки запасних частин до сільськогосподарської техніки №22.07.25-340 від 22.07.2025 та договором на технічне обслуговування та ремонт сільськогосподарської техніки №23.07.25-287 від 23.07.2025 в частині своєчасної та в повному обсязі оплати.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.01.2026 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕМ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "С-Транс Авто" про стягнення заборгованості до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/254/26. Вирішено розгляд справи №922/254/26 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачу відповідно до статті 251 ГПК України встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов; відповідно до частини 7 статті 252 ГПК України встановлено строк 15 днів з дня отримання цієї ухвали для подання клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Вищезазначену ухвалу суду про відкриття провадження у справі №922/254/26 від 30.01.2026 в той же день було доставлено відповідачу до його Електронного кабінету, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа.

Крім цього, процесуальні документи щодо розгляду даної справи офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua) та знаходяться у вільному доступі.

Суд наголошує, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення. Загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи та хід її розгляду.

Такі принципи господарського судочинства, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі, реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються у справі та стосуються їхніх інтересів, а також право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення (відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №909/595/21).

Однак, відповідач своїм правом наданим відповідно до ст.251, ст.252 ГПК України не скористався, відзив на позов не надав, з клопотанням про розгляд справи в порядку загального позовного провадження до суду не звертався.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Згідно з частиною 3 зазначеної статті судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Відповідно до частини 1, пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються інформацією з КП "Діловодство спеціалізованого суду" про доставку електронного листа в електронний кабінет.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Проте, станом на день ухвалення цього рішення від відповідача будь-яких заяв по суті спору та/або з процесуальних питань до суду не надходило.

Приймаючи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

22.07.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю АГРОСЕМ (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю С-ТРАНС АВТО (покупець) було укладено договір поставки запасних частин до сільськогосподарської техніки №22.07.25-340 (далі - Договір поставки).

Згідно з п.1.1. Договору поставки, постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти та оплатити запчастини, супутні матеріали та шини до сільськогосподарської техніки (надалі за текстом - товар) за ціною, в кількості та асортименті, узгоджених сторонами та вказаних у рахунках та/або видаткових накладних (додатки до цього договору), які є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п.3.1. Договору поставки, ціна за одиницю товару та загальна вартість товару зазначаються сторонами у рахунках та/або видаткових накладних. В ціну товару входить вартість тари, упакування та маркування.

Покупець оплачує товар шляхом 100% передоплати його вартості, протягом одного банківського дня, з моменту одержання від постачальника відповідного рахунку. У разі не оплати рахунку, постачальник вправі змінити ціну товару, шляхом складання та направлення покупцю окремого рахунку, який анулює попередній виставлений рахунок.

Рахунки вважаються належно виставленими та врученими покупцю за умови направлення їх сканованих примірників на електронну адресу покупця або в електронному вигляді, за допомогою сервісу обміну електронними документами (п.3.2.Договору поставки).

Розрахунки за Договором здійснюються у гривні шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на рахунок постачальника. Можливе проведення розрахунків зарахуванням зустрічних однорідних грошових вимог. Датою оплати товару вважається день надходження коштів на рахунок постачальника або дата підписання угоди чи отримання листа про зарахування зустрічних однорідних вимог (п.3.3.Договору поставки).

Здійснюючи оплату за товар, покупець зобов`язаний вказувати в призначенні платежу номер і дату Договору, а також номер та дату рахунку, відповідно до якого здійснюється оплата. Сторони домовились, що у випадку наявності заборгованості, кошти, які надходять на рахунок постачальника, зараховуються в погашення зобов`язань покупця, в порядку черговості їх виникнення, в рахунок оплати найдавнішого (за датою складання первинного документу на відвантаження) неоплаченого рахунку (п.3.4.Договору поставки).

Поставка товару здійснюється окремими партіями на умовах склад постачальника, який додатково погоджується сторонами, у наступні строки: протягом 3-х робочих днів - у разі наявності товару на складі постачальника та протягом 30-ти робочих днів - для товару, який виготовляється та/або імпортується за замовленням покупця, якщо інше не погоджене сторонами додатково. Строки поставки розпочинають свій перебіг з дня, наступного за днем надходження коштів на рахунок постачальника (п.4.1.Договору поставки).

Приймання товару за кількістю, асортиментом, комплектністю та видимими недоліками, здійснюється покупцем у день його отримання від постачальника. Приймання товару по кількості здійснюється уповноваженими представниками сторін відповідно до накладної. При прийманні товару, покупець зобов`язаний перевірити його кількість, асортимент, комплектність, цілісність тари, пакування, пломб (при їх наявності), а також відсутність ознак ушкодження товару. У випадку виявлення, під час приймання, пошкодження товару або ушкоджень тари, пакування, покупець вправі відмовитися від приймання товару та повинен негайно сповістити про це постачальника і зафіксувати виявлені недоліки у акті, за підписами представників обох сторін та представника перевізника. У разі неприбуття/відсутності представника постачальника за місцем приймання товару, такий Акт складається за підписом представника покупця та представника перевізника. До акту обов`язково додаються фотографії, які фіксують пошкодження товару, а також фото державного номера транспортного засобу, у якому здійснено транспортування товару. При відсутності такого акту та при відсутності відповідної відмітки в товаро-транспортному документі, товар вважається прийнятим покупцем як належний. Підписання покупцем видаткової накладної, також засвідчує факт передачі разом з товаром усієї товаросупровідної документації (п.4.2.Договору поставки).

Передача товару в місці поставки, здійснюється постачальником тільки при наявності в уповноваженої особи покупця оригіналу довіреності на отримання товару від постачальника. Керівник покупця вправі приймати товар від постачальника без довіреності (п.4.3.Договору поставки).

Право власності, а також ризик випадкової загибелі або пошкодження товару переходить від постачальника до покупця з моменту передачі товару за видатковою накладною та підписання її уповноваженими представниками сторін (п.4.4.Договору).

Згідно з п.5.2. Договору поставки, покупець зобов`язаний прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, визначених Договором, а також виконувати інші обов`язки, передбачені договором.

Пунктом 7.1. Договору поставки визначено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання Договору, сторони несуть відповідальність відповідно до законодавства та умов цього Договору.

Згідно п.9.6. Договору поставки сторони дійшли взаємної згоди, на підставі ст.259 Цивільного кодексу України, при нарахуванні штрафних санкцій відповідно до умов цього Договору, не застосовувати п.6 ст.232 Господарського Кодексу України, а здійснювати нарахування штрафних санкцій за весь період неналежного виконання зобов`язань за цим Договором, а також збільшити позовну давність про стягнення неустойки за цим Договором, до 3-х років.

Позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар згідно наступних видаткових накладних, а саме:

1) видаткової накладної №АГ-23/07114 від 23.07.2025 на суму 49 733,54 грн. з ПДВ;

2) видаткової накладної №АГ-25/07028 від 25.07.2025 на суму 340 374,88 грн. з ПДВ;

3) видаткової накладної №АГ-28/07219 від 28.07.2025 на суму 76 564,06 грн. з ПДВ;

4) видаткової накладної №АГ-29/07031 від 29.07.2025 на суму 13 586,68 грн. з ПДВ;

5) видаткової накладної №АГ-29/07032 від 29.07.2025 на суму 10 414,84 грн. з ПДВ;

6) видаткової накладної №АГ-01/08082 від 01.08.2025 на суму 8 256,48 грн. з ПДВ;

7) видаткової накладної №АГ-01/08085 від 01.08.2025 на суму 60 421,98 грн. з ПДВ;

8) видаткової накладної №АГ-01/08283 від 01.08.2025 на суму 7 310,75 грн. з ПДВ;

9) видаткової накладної №АГ-04/08068 від 04.08.2025 на суму 9 979,69 грн. з ПДВ;

10) видаткової накладної №АГ-11/08230 від 11.08.2025 на суму 10 657,28 грн. з ПДВ;

11) видаткової накладної №АГ-22/08122 від 22.08.2025 на суму 4 142,09 грн. з ПДВ;

12) видаткової накладної №АГ-27/08165 від 27.08.2025 на суму 82 590,97 грн. з ПДВ;

13) видаткової накладної №АГ-29/08239 від 29.08.2025 на суму 10 313,54 грн. з ПДВ;

14) видаткової накладної №АГ-30/08034 від 30.08.2025 на суму 6 659,36 грн. з ПДВ;

15) видаткової накладної №АГ-05/09004 від 05.09.2025 на суму 111 914,64 грн. з ПДВ.

Вказані видаткові накладні підписані та засвідчені печатками сторін.

Загальна вартість поставленого товару згідно вказаних видаткових накладних склала 802 920,78 грн. з ПДВ.

Відповідач здійснив часткову оплату вартості поставленого товару 14.08.2025 на суму 490 674,00 грн, що підтверджується випискою по банківському рахунку позивача за період з 22.07.2025 по 19.01.2026, виданою АТ КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК.

Як стверджує позивач, зобов`язання по оплаті товару в розмірі 312 246,78 грн відповідачем залишено без виконання. 3 посиланням на умови Договору поставки, а також приписи цивільного законодавства України, у зв`язку із простроченням оплати товару, позивачем нараховано до сплати відповідачем 47 571,56 грн пені, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення оплати, 4 603,71 грн. 3% річних на підставі ст.625 ЦК України за кожний день прострочення оплати та 5 460,68 грн інфляційних втрат на підставі ст.625 ЦК України.

Разом з цим, 23.07.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю АГРОСЕМ (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю С-ТРАНС АВТО (замовник) було укладено договір на технічне обслуговування та ремонт сільськогосподарської техніки №23.07.25-287 (далі - Договір на технічне обслуговування та ремонт).

Відповідно до п.1.1. Договору на технічне обслуговування та ремонт, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконувати роботи з ремонту та/або технічного обслуговування сільськогосподарської техніки замовника (далі - роботи), з використанням власних матеріалів (далі - товар), а замовник - здійснювати оплату виконаної роботи та використаного товару, в строки та на умовах, зазначених в цьому Договорі.

Роботи здійснюються за окремими замовленнями замовника. Строки виконання робіт по кожній одиниці СТ узгоджуються сторонами окремо, в залежності від складності робіт, наявності товару на складі чи строків його поставки. Своїм підписом у наряді-замовленні та/або допуском виконавця до виконання робіт, замовник погоджує види (перелік) та вартість робіт, строки їх виконання, вартість товару (п.1.2. Договору на технічне обслуговування та ремонт).

Загальна кількість та вартість робіт, згідно даного Договору, визначається сукупністю усіх робіт, виконаних за усіма нарядами-замовленнями та актами виконаних робіт, протягом всього строку дії Договору. Загальна кількість та вартість товару, визначається сукупністю всього товару, що буде переданий у власність замовнику, за усіма видатковими накладними (п.1.3. Договору на технічне обслуговування та ремонт).

Виконання робіт здійснюється за місцем зберігання СТ у замовника, за винятком випадків, коли у нього відсутнє необхідне обладнання для виконання роботи. В такому випадку, місцем виконання роботи є сервісний центр виконавця (п.1.4. Договору на технічне обслуговування та ремонт).

Згідно з п.3.1. Договору на технічне обслуговування та ремонт виконавець надає замовнику дійсну, на день виконання робіт, інформацію про ціну за годину роботи та за 1 км пробігу автомобіля виконавця до та з місця виконання робіт. Ціна на роботи вказується у нарядах-замовленнях та/або актах виконаних робіт. Ціна за одиницю та загальна вартість товару, вказуються у рахунку на оплату та у видатковій накладній.

Замовник здійснює оплату шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на рахунок виконавця, наступним чином:

а) оплата товару - 100% передоплата, протягом двох банківських днів, з моменту отримання рахунку виконавця, якщо інший строк не вказаний у рахунку;

б) оплата робіт - післяплата, протягом трьох банківських днів, з моменту отримання рахунку від виконавця, якщо інший строк не вказаний у рахунку.

Здійснюючи оплату за товар, замовник зобов`язаний вказувати в призначенні платежу номер і дату Договору, а також номер та дату рахунку, відповідно до якого здійснюється оплата. У випадку заборгованості замовника, кошти, які надходять на рахунок виконавця, зараховуються в погашення зобов`язань замовника в порядку черговості їх виникнення, в рахунок оплати найдавнішого (за датою складання первинного документу) неоплаченого рахунку (п.3.2. Договору на технічне обслуговування та ремонт).

Розрахунки між сторонами можуть проводитись в інших формах, не заборонених діючим законодавством України, в т.ч. з використанням вексельної форми розрахунків або припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Датою виконання зобов`язання по оплаті, вважається день надходження коштів на рахунок виконавця або день передачі векселя, або дата підписання угоди чи отримання листа про зарахування зустрічних однорідних вимог (п.3.3. Договору на технічне обслуговування та ремонт).

У випадку, якщо в період дії цього Договору товар буде поставлений згідно видаткової накладної, без отримання передоплати, замовник зобов`язується оплатити товар, поставлений за такою видатковою накладною, в день його отримання (п.3.4. Договору на технічне обслуговування та ремонт).

У випадку порушення замовником строків та порядку оплати товару та/чи робіт, встановлених Договором, виконавець, з першого дня порушення, набуває право вимагати від замовника негайної повної оплати за весь товар та/чи роботи, а замовник повинен негайно виконати вказану вимогу (п.3.5. Договору на технічне обслуговування та ремонт).

Відповідно до п.4.1. Договору на технічне обслуговування та ремонт, приймання-передача виконаних робіт здійснюється за актом приймання-передачі виконаних робіт (далі - Акт), який є невід`ємною частиною даного Договору. Акт надається/надсилається виконавцем замовнику, в день закінчення виконання робіт або на наступний робочий день.

Згідно з п.4.2. Договору на технічне обслуговування та ремонт, замовник зобов`язаний підписати Акт впродовж трьох робочих днів, з дати його отримання або в цей же строк надати мотивовану відмову. Якщо замовник не підписав Акт або не відхилив його з зауваженнями, Акт вважається таким, що прийнятий замовником без зауважень, на четвертий робочий день, з дати його отримання.

Підтвердженням отримання Акту є квитанція відділення поштового зв`язку, в т.ч. і з поміткою про «відмову в отриманні» чи «відсутності адресата», чи тому подібне, у разі направлення документів в паперовому вигляді. Момент одержання електронного документу фіксується програмним забезпеченням, шляхом присвоєння Акту відповідного статусу в системі електронного документообігу, яка використовується для обміну електронними документами між сторонами.

Сторони погодили, що рахунки, видаткові накладні, додатки, додаткові угоди, договори про внесення змін, будь-які акти, що посвідчують виконання сторонами зобов`язань за цим Договором, інші первинні бухгалтерські документи, та будь-які інші документи, які складаються сторонами відповідно до Договору, на виконання Договору та/або у зв`язку з цим Договором, можуть складатися в електронній формі та підписуватися сторонами кваліфікованими електронними підписами (КЕП), за допомогою сервісу обміну електронними документами. Сторонами погоджено використання КЕП в порядку і на умовах, передбачених чинним законодавством України. Сторони погодили, що застосування електронного документообігу відбувається із застосуванням онлайн-сервісів електронного документообігу: ВЧАСНО, FlyDoc, M.E.Doc, ПТАХ (Сервіс) - програмної продукції у вигляді онлайн-сервісу, призначеної для автоматизації процесів електронного документообігу між Сторонами цього Договору, що передбачає підписання, надсилання, отримання та зберігання електронних документів онлайн. Електронний документ (надалі також - «Документ») вважається одержаним його адресатом з часу та дати присвоєння Документу будь-якого з нижчевказаних статусів або «одержаний контрагентом», або «очікує на підпис контрагента», або «отримання вхідного», або «отриманий» або надходження авторові повідомлення в електронній формі від оператора (посередника) системи електронного документообігу повідомлення про відправлення документу адресату.

У випадку якщо дата складання Документа, що укладається між сторонами в електронній формі із застосуванням електронного підпису та електронної печатки (за наявності), відрізняється (а саме є ранішою) від дати його підписання, безпосереднього накладання сторонами електронного підпису та електронної печатки (за наявності), то датою оформлення документа, що засвідчує факт вчинення події, яка є суттєвою для виконання сторонами цього Договору та є підставою для виникнення, зміни, припинення обов`язків між сторонами за цим Договором вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», незалежно від дати накладення електронного підпису та електронної печатки (за наявності) (п.4.3. Договору на технічне обслуговування та ремонт).

Пунктом 6.1. Договору на технічне обслуговування та ремонт визначено, що за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим Договором, сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та умовами цього Договору.

Пунктом 6.2. Договору на технічне обслуговування та ремонт сторони погодили, що у разі прострочення оплати робіт, замовник сплачує виконавцю штрафні санкції (пеню) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період прострочення, від несплаченої у строк суми за кожен день прострочення. Окрім пені, замовник сплачує також суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних від простроченої суми, за весь час прострочення.

Пунктом 6.4. Договору на технічне обслуговування та ремонт сторонами погоджено, що нарахування штрафних санкцій не обмежується 6-місячним строком, а здійснюється та сплачується за весь час прострочення виконання зобов`язання, а також збільшується позовна давність про стягнення неустойки до 3-х років.

Позивачем було виконано роботи з ремонту та технічного обслуговування сільськогосподарської техніки відповідача, що підтверджується Актом виконаних робіт №22/08051 від 22.08.2025 на загальну суму 17 046,00 грн. з ПДВ.

Зазначений Акт було підписано сторонами та засвідчено електронними печатками сторін.

Як стверджує позивач, в порушення прийнятих на себе зобов`язань, вартість виконаних робіт не була оплачена відповідачем. Таким чином, загальна сума основного боргу, за виконані роботи відповідачу, згідно Акту виконаних робіт становить 17 046,00 гривень. З посиланням на умови Договору на технічне обслуговування та ремонт, а також приписи цивільного законодавства України, у зв`язку із простроченням оплати виконаних робіт, позивачем нараховано до сплати відповідачу 2 200,57 грн пені, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення оплати, 212,96 грн 3% річних, на підставі ст.625 ЦК України, за кожний день прострочення оплати, 308,66 грн інфляційних втрат на підставі ст.625 ЦК України.

Відповідач наявність вказаної заборгованості не спростував, доказів погашення заборгованості не надав.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України (тут і надалі - ГК України, чинного на момент виникнення спірних правовідносин) вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 6, 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В частинах 1,2 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.2 ст.265 Господарського кодексу України договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Сторонами договору поставки можуть бути суб`єкти господарювання, зазначені у пунктах 1, 2 частини другої статті 55 цього Кодексу (ч.3 ст.265 ГК України).

Сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України (ч.3 ст.265 ГК України).

Як було встановлено судом, 22.07.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю АГРОСЕМ (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю С-ТРАНС АВТО (покупець) було укладено договір поставки запасних частин до сільськогосподарської техніки №22.07.25-340, відповідно до п.1.1. якого, постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти та оплатити запчастини, супутні матеріали та шини до сільськогосподарської техніки за ціною, в кількості та асортименті, узгоджених сторонами та вказаних у рахунках та/або видаткових накладних (додатки до цього договору), які є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до частини 2 статті 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Пунктом 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з ч.1 ст.693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Пунктом 3.2. Договору поставки сторони погодили, що покупець оплачує товар шляхом 100% передоплати його вартості, протягом одного банківського дня, з моменту одержання від постачальника відповідного рахунку. Рахунки вважаються належно виставленими та врученими покупцю за умови направлення їх сканованих примірників на електронну адресу покупця або в електронному вигляді, за допомогою сервісу обміну електронними документами.

Однак, ані відповідних рахунків, ані доказів їх надсилання позивачем на адресу відповідача матеріали справи не містять.

Суд зазначає, що рахунок-фактура за своєю правовою природою не є первинним документом, а лише носить інформаційний характер. При цьому, сама по собі відсутність рахунку не звільняє покупця від обов`язку оплатити товар. В свою чергу, наявні в матеріалах справи підписані відповідачем видаткові накладні підтверджують перехід права власності на товар.

Пунктом 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відтак, оскільки пунктом 3.2. Договору поставки передбачено саме 100% передоплату, а в матеріалах справи відсутні докази виставлення позивачем відповідачу рахунків на оплату, то у відповідача виник обов`язок з оплати такого товару з моменту його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього у відповідності до вимог пункту 1 статті 692 ЦК України.

За приписами ч.2 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач в повному обсязі та належним чином виконав взяті на себе договірні зобов`язання, поставивши відповідачу товар згідно наступних видаткових накладних:

1) видаткової накладної №АГ-23/07114 від 23.07.2025 на суму 49 733,54 грн. з ПДВ;

2) видаткової накладної №АГ-25/07028 від 25.07.2025 на суму 340 374,88 грн. з ПДВ;

3) видаткової накладної №АГ-28/07219 від 28.07.2025 на суму 76 564,06 грн. з ПДВ;

4) видаткової накладної №АГ-29/07031 від 29.07.2025 на суму 13 586,68 грн. з ПДВ;

5) видаткової накладної №АГ-29/07032 від 29.07.2025 на суму 10 414,84 грн. з ПДВ;

6) видаткової накладної №АГ-01/08082 від 01.08.2025 на суму 8 256,48 грн. з ПДВ;

7) видаткової накладної №АГ-01/08085 від 01.08.2025 на суму 60 421,98 грн. з ПДВ;

8) видаткової накладної №АГ-01/08283 від 01.08.2025 на суму 7 310,75 грн. з ПДВ;

9) видаткової накладної №АГ-04/08068 від 04.08.2025 на суму 9 979,69 грн. з ПДВ;

10) видаткової накладної №АГ-11/08230 від 11.08.2025 на суму 10 657,28 грн. з ПДВ;

11) видаткової накладної №АГ-22/08122 від 22.08.2025 на суму 4 142,09 грн. з ПДВ;

12) видаткової накладної №АГ-27/08165 від 27.08.2025 на суму 82 590,97 грн. з ПДВ;

13) видаткової накладної №АГ-29/08239 від 29.08.2025 на суму 10 313,54 грн. з ПДВ;

14) видаткової накладної №АГ-30/08034 від 30.08.2025 на суму 6 659,36 грн. з ПДВ;

15) видаткової накладної №АГ-05/09004 від 05.09.2025 на суму 111 914,64 грн. з ПДВ.

Загальна вартість поставленого товару згідно вказаних видаткових накладних склала 802 920,78 грн. з ПДВ.

Відповідач здійснив часткову оплату вартості поставленого товару 14.08.2025 на суму 490 674,00 грн, що підтверджується випискою по банківському рахунку позивача за період з 22.07.2025 по 19.01.2026, виданою АТ КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК.

Однак, доказів оплати товару в розмірі 312 246,78 грн матеріали справи не містять.

Разом з цим, 23.07.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю АГРОСЕМ (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю С-ТРАНС АВТО (замовник) було укладено договір на технічне обслуговування та ремонт сільськогосподарської техніки №23.07.25-287, відповідно до п.1.1. якого, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконувати роботи з ремонту та/або технічного обслуговування сільськогосподарської техніки замовника (далі - роботи), з використанням власних матеріалів (далі - товар), а замовник - здійснювати оплату виконаної роботи та використаного товару, в строки та на умовах, зазначених в цьому Договорі.

Частиною 1 статті 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч.2 ст.837 Цивільного кодексу України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч.1 ст.843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.3.1. Договору на технічне обслуговування та ремонт виконавець надає замовнику дійсну, на день виконання робіт, інформацію про ціну за годину роботи та за 1 км пробігу автомобіля виконавця до та з місця виконання робіт. Ціна на роботи вказується у нарядах-замовленнях та/або актах виконаних робіт. Ціна за одиницю та загальна вартість товару, вказуються у рахунку на оплату та у видатковій накладній.

Пунктом 3.2. Договору на технічне обслуговування та ремонт сторони погодили, що замовник здійснює оплату шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на рахунок виконавця, наступним чином:

а) оплата товару - 100% передоплата, протягом двох банківських днів, з моменту отримання рахунку виконавця, якщо інший строк не вказаний у рахунку;

б) оплата робіт - післяплата, протягом трьох банківських днів, з моменту отримання рахунку від виконавця, якщо інший строк не вказаний у рахунку.

Однак, ані рахунку, ані доказів його надсилання позивачем на адресу відповідача матеріали справи не містять.

В свою чергу статтею 854 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Позивачем було виконано роботи з ремонту та технічного обслуговування сільськогосподарської техніки відповідача 22.08.2025, що підтверджується Актом виконаних робіт №22/08051 від 22.08.2025 на загальну суму 17 046,00 грн. з ПДВ.

Відтак, оскільки пунктом 3.2. Договору на технічне обслуговування та ремонт передбачено оплату робіт у вигляді післяплати протягом трьох банківських днів з моменту отримання рахунку від виконавця, якщо інший строк не вказаний у рахунку, а в матеріалах справи відсутні докази виставлення позивачем відповідачу такого рахунку, то, оскільки відсутність рахунку не звільняє від оплати робіт, прийняті за актом виконаних робіт, у відповідності до вимог статті 854 Цивільного кодексу України у відповідача виник обов`язок з оплати виконаних позивачем робіт.

У відповідності до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з частиною 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

З огляду на зазначене, беручи до уваги принцип змагальності сторін та принцип добросовісності, приймаючи до уваги те, що відповідач не надав суду доказів, які б спростовували наявність перед позивачем заборгованості з оплати за товар, отриманий на підставі видаткових накладних №АГ-23/07114 від 23.07.2025, №АГ-25/07028 від 25.07.2025, №АГ-28/07219 від 28.07.2025, №АГ-29/07031 від 29.07.2025, №АГ-29/07032 від 29.07.2025, №АГ-01/08082 від 01.08.2025, №АГ-01/08085 від 01.08.2025, №АГ-01/08283 від 01.08.2025, №АГ-04/08068 від 04.08.2025, №АГ-11/08230 від 11.08.2025, №АГ-22/08122 від 22.08.2025, №АГ-27/08165 від 27.08.2025, №АГ-29/08239 від 29.08.2025, №АГ-30/08034 від 30.08.2025, №АГ-05/09004 від 05.09.2025, а також з оплати виконаних робіт на підставі акту виконаних робіт №22/08051 від 22.08.2025, суд дійшов висновку, що позивачем обґрунтовано пред`явлено позов про стягнення суми боргу з відповідача у розмірі 312 246,78 грн суми товару та 17 046,00 грн суми виконаних робіт, у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Разом з цим, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 49 772,13 грн.

Частина 1 статті 217 Господарського кодексу України (тут і надалі чинного на момент виникнення спірних правовідносин) визначає, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Частина 2 зазначеної статті визначає такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання передбачені, зокрема, ст.ст. 549, 611, 625 ЦК України.

Відповідно до ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Застосування штрафних санкцій, спрямовано перш за все на покарання за допущене правопорушення.

Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 Цивільного кодексу України).

Згідно зі частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

За приписами ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовувався припис частини шостої статті 232 ГК України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

В силу приписів статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 жовтня 2024 року у справі № 911/952/22, поденне нарахування пені є ознакою, яка вирізняє її серед інших видів неустойки (штрафних санкцій) та визначає механізм обчислення (визначення розміру) пені. Тобто вжитий законодавцем у цьому випадку займенник "кожний (кожен)" пояснює формулу обчислення пені, за якою загальна сума пені визначається шляхом множення ставки пені на кількість днів прострочення. Натомість порядок застосування штрафних санкцій закріплено в нормах статті 232 ГК України, частина шоста якої визначає правило щодо періоду (строку) та порядку нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені). За загальним правилом, визначеним частиною шостою статі 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Однак таке правило застосовується до правовідносин, лише у разі, якщо інше не встановлено законом або договором, адже словосполучення "якщо інше не встановлено законом або договором" допускає існування іншої норми закону, що регулює відповідні правовідносини, або іншого положення договору, який регулює конкретні договірні відносини сторін, що виконує функцію спеціальної норми по відношенню до загальної норми (див., для прикладу як інше встановлене законом правило нарахування пені, частину першу статті 17 Закону України "Про державні резерви", яка визначає, що у разі прострочення поставки матеріальних цінностей до державних резервів постачальник сплачує пеню за кожний день прострочення поставки до фактичного виконання зобов`язання).

Тож положення частини шостої статті 232 ГК України є диспозитивними, оскільки законом або договором може бути встановлений інший порядок, в тому числі і строк нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені).

За загальним правилом, договір є універсальним регулятором приватноправових відносин, який, як і закон, є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість періоду нарахування штрафних санкцій. Проте його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі №910/4164/17, від 22 листопада 2018 року у справі №903/962/17, від 07 червня 2019 року у справі №910/23911/16, від 13 вересня 2019 року у справі №902/669/18).

При цьому сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України), а й право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати) (див. постанову Верховного Суду України від 21 червня 2017 року в справі №910/2031/16 (провадження № 3-432гс17) щодо стягнення пені за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №916/804/17, від 07 серпня 2018 року у справі №917/2013/17, від 10 вересня 2020 року у справі №916/1777/19, від 27 лютого 2024 року у справі №911/858/22).

Згідно зі статтею 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Тож хоча укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість строку нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені), однак такий строк з урахуванням положень статей 251, 252 ЦК України має бути визначений.

Період, за який нараховується пеня, має визначені часові межі - початок та кінець періоду (граничні строки) її нарахування, який, зазвичай, може бути пов`язаний з певною календарною датою або подією, що неминуче має настати. Наприклад, такий момент може бути визначений шляхом відображення, зазначення (погодження сторонами) в договорі умови про нарахування пені, зокрема, "до повного виконання зобов`язання", "до дати фактичного виконання", "до повної сплати заборгованості / погашення боргу", "протягом року / усього періоду існування заборгованості" тощо.

Тому на практиці необхідно розмежовувати механізм (формулу) обчислення пені, який характеризує таку її ознаку, як нарахування за кожен день прострочення (поденне нарахування), та строк нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені), який регулює частина шоста статті 232 ГК України. Формулювання, яке містить частина третя статті 549 ЦК України та кореспондуючі їй норми інших нормативних актів, в тому числі умови договору (у випадку відображення, зазначення сторонами подібного в договорі), лише вирізняють (ідентифікують) пеню серед неустойки (інших штрафних санкцій) та визначають механізм (формулу) її обчислення, однак жодним чином не стосуються питання щодо граничного строку, за який може бути нарахована пеня.

У кожному конкретному випадку господарські суди повинні належним чином проаналізувати умови укладених між сторонами договорів щодо нарахування штрафних санкцій та встановити, чи містить відповідний пункт договору або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати), або інший строк, відмінний від визначеного частиною шостою статті 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців (див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 серпня 2021 року у справі № 910/13575/20).

Якщо умовами укладеного договору сторони передбачили більш тривалий, ніж визначений частиною шостою статті 232 ГК України, строк нарахування штрафних санкцій (зазначили про їх нарахування до дня фактичного виконання, протягом усього періоду існування заборгованості тощо), то їх нарахування не припиняється за період прострочення зобов`язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано, а застосуванню підлягає саме строк, встановлений договором (див., для прикладу, постанову Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі №910/6379/14 (провадження №3-53гс15), в якій умовами договору сторонами було погоджено нарахування пені по день фактичної оплати боргу).

Згідно п.9.6. Договору поставки сторони дійшли взаємної згоди, на підставі ст.259 Цивільного кодексу України, при нарахуванні штрафних санкцій відповідно до умов цього Договору, не застосовувати п.6 ст.232 Господарського Кодексу України, а здійснювати нарахування штрафних санкцій за весь період неналежного виконання зобов`язань за цим Договором, а також збільшити позовну давність про стягнення неустойки за цим Договором, до 3-х років.

Пунктом 6.4. Договору на технічне обслуговування та ремонт сторонами погоджено, що нарахування штрафних санкцій не обмежується 6-місячним строком, а здійснюється та сплачується за весь час прострочення виконання зобов`язання, а також збільшується позовна давність про стягнення неустойки до 3-х років.

З огляду на вище зазначене, оскільки п.9.6. Договору поставки та п.6.4. Договору на технічне обслуговування та ремонт сторони погодили строк, за який нараховується пеня, а саме до моменту належного виконання покупцем/замовником порушеного зобов`язання, пеня за прострочення виконання відповідачем, як постачальником товару /замовником за вказаними Договорами, має нараховуватися за період встановлений такими Договорами.

З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 27.05.2019 по справі №910/20107/17, від 21.05.2019 по справі №916/2889/13, від 16.04.2019 по справам №922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 по справі №910/1389/18, від 14.02.2019 по справі №922/1019/18, від 22.01.2019 по справі №905/305/18, від 21.05.2018 по справі №904/10198/15, від 02.03.2018 по справі №927/467/17.

При цьому, позивач нарахував відповідачу пеню наступним чином:

- у сумі 47 571,56 грн за неналежне виконання зобов`язання за Договором поставки;

- у сумі 2 200,57 грн за неналежне виконання зобов`язання за Договором на технічне обслуговування та ремонт.

Так, п.3.2. Договору поставки сторони погодили, що покупець оплачує товар шляхом 100% передоплати його вартості, протягом одного банківського дня, з моменту одержання від постачальника відповідного рахунку. У разі не оплати рахунку, постачальник вправі змінити ціну товару, шляхом складання та направлення покупцю окремого рахунку, який анулює попередній виставлений рахунок.

Рахунки вважаються належно виставленими та врученими покупцю за умови направлення їх сканованих примірників на електронну адресу покупця або в електронному вигляді, за допомогою сервісу обміну електронними документами.

Як уже було встановлено судом, ані рахунків, ані доказів їх направлення відповідачу позивач не надав. При цьому, не здійснивши попередньої оплати згідно п.3.2. Договору поставки, відповідач отримав товар на підставі видаткових накладних №АГ-23/07114 від 23.07.2025, №АГ-25/07028 від 25.07.2025, №АГ-28/07219 від 28.07.2025, №АГ-29/07031 від 29.07.2025, №АГ-29/07032 від 29.07.2025, №АГ-01/08082 від 01.08.2025, №АГ-01/08085 від 01.08.2025, №АГ-01/08283 від 01.08.2025, №АГ-04/08068 від 04.08.2025, №АГ-11/08230 від 11.08.2025, №АГ-22/08122 від 22.08.2025, №АГ-27/08165 від 27.08.2025, №АГ-29/08239 від 29.08.2025, №АГ-30/08034 від 30.08.2025, №АГ-05/09004 від 05.09.2025.

Відтак, оскільки сторони погодили попередню оплату, яку фактично здійснено не було, а товар був поставлений та прийнятий за видатковими накладними, то у покупця виникло зобов`язання з його оплати з моменту отримання такого товару. При цьому відсутність рахунку на оплату не звільняє покупця від обов`язку оплатити фактично отриманий товар.

Відтак, прострочення зобов`язання з оплати товару за видатковими накладними №АГ-23/07114 від 23.07.2025, №АГ-25/07028 від 25.07.2025, №АГ-28/07219 від 28.07.2025, №АГ-29/07031 від 29.07.2025, №АГ-29/07032 від 29.07.2025, №АГ-01/08082 від 01.08.2025, №АГ-01/08085 від 01.08.2025, №АГ-01/08283 від 01.08.2025, №АГ-04/08068 від 04.08.2025, №АГ-11/08230 від 11.08.2025, №АГ-22/08122 від 22.08.2025, №АГ-27/08165 від 27.08.2025, №АГ-29/08239 від 29.08.2025, №АГ-30/08034 від 30.08.2025, №АГ-05/09004 від 05.09.2025 почалося з наступного дня після отримання такого товару.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши надані позивачем розрахунки пені в сумі 47 571,56 грн судом встановлено, що дані розрахунки є арифметично вірними та здійснені у відповідності до умов Договору та вимог чинного законодавства, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Разом з цим, п.3.2. Договору на технічне обслуговування та ремонт сторони погодили, що замовник здійснює оплату робіт шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на рахунок виконавця у формі післяплати протягом трьох банківських днів з моменту отримання рахунку від виконавця, якщо інший строк не вказаний у рахунку.

Позивач нарахував відповідачу пеню за період з 28.08.2025 по 26.01.2026.

При цьому, ані рахунку, ані доказів його направлення відповідачу позивач не надав.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Враховуючи вищезазначене, оскільки сторони на власний розсуд п.3.2. Договору на технічне обслуговування та ремонт погодили оплату за цим договором у формі післяплати протягом трьох банківських днів з моменту отримання рахунку від виконавця, однак позивач доказів направлення відповідачу відповідного рахунку не надав, відтак позивачем не доведено належними та достатніми доказами виникнення прострочення зобов`язання у відповідача саме з 28.08.2025 по 26.01.2026, а тому суд позовні вимоги про стягнення пені в цій частині визнає недоведеними та відмовляє у їх задоволенні.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 4 816,67 грн 3 % річних та 5 769,34 грн інфляційних втрат.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року, з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Верховний Суд України у постанові від 12 квітня 2017 року по справі №3-1462гс16 зазначив, що порушення відповідачем строків розрахунків за отриманий товар, що встановлені договором поставки, є підставою для нарахування платежів, передбачених ст. 625 ЦК України, а наявність форс-мажору не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Верховний Суд України підкреслив, що платежі, встановлені ст.625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також Верховний Суд України відмітив, що ст.617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст. 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Отже, Верховний Суд України розв`язуючи спір застосовує принцип права щодо пріоритету спеціальної норми над загальною.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 3-1195гс16.

14 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №924/532/19 досліджував питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних, де визначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання.

Як уже було зазначено судом, оскільки сторони погодили попередню оплату за Договором поставки, яку фактично здійснено не було, а товар був поставлений та прийнятий за видатковими накладними, то у покупця виникло зобов`язання з його оплати з моменту отримання такого товару. При цьому відсутність рахунку на оплату не звільняє покупця від обов`язку оплатити фактично отриманий товар.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат у сумі 5 460,68 грн та 3% річних у сумі 4 603,71 грн судом встановлено, що дані розрахунки є арифметично вірними та здійснені у відповідності до умов Договору поставки та вимог чинного законодавства, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Разом з цим, позивач нарахував відповідачу суму інфляційних втрат та 3% річних за період з 28.08.2025 по 26.01.2026.

При цьому, як уже було встановлено судом, п.3.2. Договору на технічне обслуговування та ремонт сторони погодили, що замовник здійснює оплату робіт шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на рахунок виконавця у формі післяплати протягом трьох банківських днів з моменту отримання рахунку від виконавця, якщо інший строк не вказаний у рахунку, однак ані рахунок, ані докази його направлення відповідачу позивач не надав.

Враховуючи вищезазначене, оскільки сторони на власний розсуд п.3.2. Договору на технічне обслуговування та ремонт погодили оплату за цим договором у формі післяплати протягом трьох банківських днів з моменту отримання рахунку від виконавця, однак позивач доказів направлення відповідачу відповідного рахунку не надав, відтак позивачем не доведено належними та достатніми доказами виникнення прострочення зобов`язання у відповідача саме з 28.08.2025 по 26.01.2026, а тому суд позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних в цій частині визнає недоведеними та відмовляє у їх задоволенні.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Руїс-Матеос проти Іспанії від 23 червня 1993).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У п.26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі Надточій проти України суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Згідно з вимогами частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов частково, у відповідності ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у сумі 4 643,14 грн, а в іншій частині покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕМ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "С-Транс Авто" про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "С-Транс Авто" (64107, Харківська обл., Лозівський р-н, м. Первомайський, вул. Бугайченка, 38, кімната 31-А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕМ" (04073, м. Київ, просп. Степана Бандери, 9-В; ) суму неоплаченої частини вартості товару у розмірі 312 246 (триста дванадцять тисяч двісті сорок шість) грн 78 коп., суму виконаних робіт у розмірі 17 046 (сімнадцять тисяч сорок шість) грн 00 коп., пеню у розмірі 47 571 (сорок сім тисяч п`ятсот сімдесят одна) грн 56 коп., 3% річних у розмірі 4 603 (чотири тисячі шістсот три) грн 71 коп., суму інфляційних втрат у розмірі 5 460 (п`ять тисяч чотириста шістдесят) грн 68 коп., а також суму судового збору у розмірі 4 643 (чотири тисячі шістсот сорок три) грн 14 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "25" березня 2026 р.

СуддяТ.О. Пономаренко