УХВАЛА

м. Київ

24.03.2026Справа № 910/3029/26

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" (12110, Житомирська обл., Коростенський р-н, смт Іршанськ, вул. Шевченка, буд. 2-А, ідентифікаційний код 30597936)

до 1) Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12-Г, ідентифікаційний код 00032129)

2) Компанії "ДІАГО ЕНТЕРПРАЙЗЕС ЛІМІТЕД" (DIAGO ENTERPRISES LIMITED)

про визнання недійним договору,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариства з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" з позовом до Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" та Компанії "ДІАГО ЕНТЕРПРАЙЗЕС ЛІМІТЕД" (DIAGO ENTERPRISES LIMITED) про визнання недійним договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що п.п. 4.1.1 та п.п. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 договору застави № 192/48-3 від 29.12.2014, укладеного між АТ "Державний ощадний банк України" та Компанією "ДІАГО ЕНТЕРПРАЙЗЕЗ ЛІМІТЕД" в забезпечення виконання зобов`язання за договором кредитної лінії №01/48-1 від 19.02.2013, суперечать частині 1 статті 576 Цивільного кодексу України, частинам 1, 2 статті 4 Закону України "Про заставу", частині 1 статті 5 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви з наступних підстав.

Суд встановив, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/6653/25 за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до Компанії "Діаго Ентерпрайзез Лімітед" (Diago Enterprises Limited), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат", про звернення стягнення на предмет застави за договором застави №192/48-3 від 29.12.2014, укладеного в забезпечення виконання зобов`язань за договором кредитної лінії №01/48-1 від 19.02.2013.

В межах справи №910/6653/25 Товариством з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" як третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, був поданий позов до Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" та до Компанії "ДІАГО ЕНТЕРПРАЙЗЕС ЛІМІТЕД" (DIAGO ENTERPRISES LIMITED) про визнання недійним договору п.п. 4.1.1 та п.п. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 договору застави № 192/48-3 від 29.12.2014, однак повернутий ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2026 № 910/6653/25, про що зазначено позивачем і в даній позовній заяві.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким направити справу № 910/6653/25 для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 у справі №910/6653/25 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.01.2026 у справі №910/6653/25 прийнято до провадження, відкрито апеляційне провадження, вирішено здійснювати розгляд апеляційної скарги здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Отже, заявником у даній справі подано позовну заяву до одних і тих самих відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав, що і у справі №910/6653/25, за результатами розгляду якої була постановлена ухвала про повернення позовної заяви, що на даний час перебуває на розгляді в Північному апеляційному господарському суді.

Пунктом 11 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією із основних засад (принципів) господарського судочинства визначено неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно з пунктом 5 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до частин 1, 4 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Зловживання процесуальними правами - це створення перешкод у вирішенні завдань судочинства внаслідок реалізації учасниками справи своїх прав. Механізм зловживання процесуальними правами зводиться до того, що особа, яка прагне до досягнення певних правових наслідків, здійснює процесуальні дії (бездіяльність), що зовнішньо відповідають вимогам процесуальних норм, однак здійснених з корисливим або особистим мотивом, що завдають шкоду інтересам правосуддя та (або) інтересам осіб, які приймають участь у справі, або недобросовісна поведінка в інших формах, що тягне за собою застосування заходів процесуального примусу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що повторне подання позовної заяви, яка була повернута ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2026 №910/6653/25, однак на даний час перебуває на розгляді в суді апеляційної інстанції, є зловживанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" своїми процесуальними правами.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Зважаючи на викладені обставини, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат".

Керуючись статтями 43, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені статтями 254 - 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л.Г. Пукшин