ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2026 р. Справа№ 910/8347/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

без повідомлення учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства "Київпастранс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2025

у справі № 910/8347/25 (суддя М.О. Лиськов)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"

до Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС"

про стягнення 137 317,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС" (далі - відповідач) про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 137 317,00 грн. в порядку регресу, посилаючись на те, що в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статтей 993, 1187, 1172 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат у позивача виникло право вимоги до відповідача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.2025 у справі №910/8347/25 позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Комунальне підприємство "КИЇВПАСТРАНС" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неповністю з`ясовано обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження доказів.

На переконання скаржника, суд першої інстанції також не надав належної оцінки доводам відповідача, викладеним у відзиві, щодо відсутності у матеріалах справи звіту (акта) про оцінку майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності, порушень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів при проведенні огляду та додаткового огляду автомобіля, а також щодо відсутності заяви страхувальника про настання страхового випадку.

Крім того відповідач вказує, що відсутність у справі заяви страхувальника унеможливлювала перевірку судом першої інстанції дотримання строків і порядку повідомлення про ДТП, відповідність події умовам договору страхування, що ставить під сумнів правомірність здійсненої виплати страхового відшкодування та, відповідно, виникнення у Позивача регресної вимоги в заявленому розмірі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2025, матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС" по справі № 910/8347/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Андрієнко В.В., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 апеляційну скаргу Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2025 у справі № 910/8347/25 залишено без руху та надано скаржникові строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

28.11.2025 від Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС" (через систему «Електронний суд») до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2025 у справі № 910/8347/25, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено позивачу строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (далі - Страховик) та ОСОБА_1 (далі - Страхувальник) було укладено Договір страхування наземних транспортних засобів № 22804085 від 05.06.2024 року, за яким Страховик застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме а/м Volkswagen Jetta д.р.н. НОМЕР_1 .

07.12.2024. в м. Київ сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю а/м Volkswagen Jetta д.р.н. НОМЕР_1 та трамвая Tatra T3 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . В результаті ДТП зазначені транспортні засоби (далі - ТЗ) отримали механічні ушкодження).

Згідно з Постановою Оболонського районного суду міста Києва по справі № 756/15685/24 від 21.02.2025, провадження в справі на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПРI№190798 від 07.12.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП було закрите відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Згідно з Постановою Оболонського районного суду міста Києва по справі № 760/2581/25 від 26.03.2025 особою, винною у скоєнні ДТП, є ОСОБА_2 яку було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 124 КУпАП було закрите у зв`язку із закінченням строків передбачених ст. 38 КУпАП (ч. 7 ст. 247 КУпАП).

Відповідно до Договору страхування наземних транспортних засобів № 22804085 від 05.06.2024 страховим випадком є Дорожньо - транспортна пригода (ДТП) (п. 4.1.1. Договору страхування).

Страхова виплата визначається без урахування амортизаційного носу запчастин, деталей, матеріалів (п.5.1. Договору).

Підставою для визначення розміру збитку є рахунок СТО, обраної страховиком (п. 5.2. Договору страхування).

Особи, допущені до керування ТЗ є будь-яка особа на законних підставах (п.5.4. Договору страхування).

Відповідно до рахунку - фактури № КР-К-00006 від 13.12.24 р.; рахунку - фактури № КР-К-00016 від 05.02.25 р. та Актів виконаних робіт № КРК-00005 від 31.01.2025 р.; № КР-К-00011 від 17.02.2025 року вартість відновлювального ремонту а/м Volkswagen Jetta д.р.н. НОМЕР_1 складає 137 317,00 грн.. Згідно із ст. 102 Закону України «Про страхування», умов Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 137 317,00 грн. Факт проведення зазначеної виплати підтверджується страховими актами № 2412376- 1 від 23.12.2024 року; № 2412376-2 від 14.02.2025 р. і платіжними інструкціями № 75127 від 23.12.2024р.; № 10448 від 14.02.2025 року.

Позивач виконав свої зобов`язання перед страхувальником згідно умов Договору.

Заперечуючи проти позову у даній справі, відповідач вказує, що вина у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди його страхувальником не встановлена, а справа про адміністративне правопорушення була закрита на підставі п. 7 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків притягнення особи до відповідальності.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд встановив, що Постановою Оболонського районного суду міста Києва по справі № 760/2581/25 від 26 березня 2025 року особою, винною у скоєнні ДТП, є ОСОБА_2 яку було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 124 КУпАП було закрите у зв`язку із закінченням строків передбачених ст. 38 КУпАП (ч. 7 ст. 247 КУпАП).

Відтак, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Таким чином з матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що відповідальність за шкоду, заподіяну застрахованому транспортному засобу - Volkswagen Jetta д.р.н. НОМЕР_1 , має нести відповідач, як юридична особа, з винних неправомірних дій працівника якої сталася дорожньо-транспортна пригода.

Факт працевлаштування ОСОБА_3 на посаді водія трамвая у КП «Київпастранс» підтверджується довідкою №053/01/04-666 від 23.05.2025.

Зважаючи на те, що ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхове відшкодування у загальному розмірі 137 317,00 грн., суд дійшов висновку про те, що на відповідача покладається обов`язок відшкодувати суму страхового відшкодування у повному обсязі, що становить 137 317,00 грн. та дорівнює ціні позову в даній справі.

Станом на час вирішення спору по суті в суді першої інстанції матеріали справи не містили доказів на підтвердження здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування.

Надаючи оцінку висновкам місцевого господарського суду, з урахуванням меж апеляційного перегляду, про які зазначено вище, колегія суддів зазначає таке.

Предметом позову у даній справі є вимога до винної особи про відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 137 317,00 грн.

За змістом статей 512, 514 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким законом, зокрема, є норми статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за Договором добровільного страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. Тобто у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого деліктного зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.04.2018 року в справі № 910/3165/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі № 910/2603/17.

Таким чином, суд зазначає, що у даному випадку до позивача, у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1 та 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Враховуючи викладені обставини та положення законодавства України наведеного вище, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що на відповідача покладається обов`язок відшкодувати суму страхового відшкодування у повному обсязі, що становить 137 317,00 грн.

Доводи скаржника стосовно наявності підстав для відмови в задоволенні позову, зважаючи на те, що вина у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди його страхувальником не встановлена, а справа про адміністративне правопорушення була закрита на підставі п. 7 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків притягнення особи до відповідальності, оцінюються судом критично, оскільки з правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак, така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами 1, 2 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Належних і допустимих доказів щодо спростування заявленого позивачем до стягнення з відповідача розміру завданої шкоди матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, висновки суду першої інстанції про задоволення позову в даній справі та стягнення з відповідача на користь позивача 137 317,00 грн грн витрат по сплаті страхового відшкодування є правильними.

Доводи апелянта по суті його скарги свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для його скасування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2025 у справі №910/8347/25 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною, а тому прийнята постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2025 у справі №910/8347/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2025 у справі №910/8347/25 залишити без змін.

3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Комунальне підприємство "КИЇВПАСТРАНС".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран