ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

24 березня 2026 року м. Черкаси Справа № 925/146/26

Господарський суд Черкаської області у складі судді Зарічанської З.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Універбур" про забезпечення позову у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Універбур",

до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Тальнівське кар`єроуправління",

про стягнення 1 724 096,85 грн,

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Універбур" (далі - ТОВ "Універбур") з вимогою (з урахуванням уточненої позовної заяви від 10.02.2026) стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тальнівське кар`єроуправління" (далі - ТОВ "Тальнівське кар`єроуправління") 1 724 096,85 грн, у тому числі 945 771,80 грн основного боргу, 291 453,18 грн пені, 375 032,30 грн інфляційних втрат, 111 839,57 грн 3% річних.

Ухвалою від 16.02.2026 суд відкрив провадження у справі № 925/146/26 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначив на 16.03.2026 об 11:30.

13.03.2026 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи, в обґрунтування якого зазначив, що наразі між позивачем та відповідачем ведуться перемовини щодо врегулювання даного спору в позасудовому порядку, шляхом примирення між сторонами.

Ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 16.03.2026 суд на підставі п. 1 ч. 2 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) задовольнив клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та відклав підготовче засідання до 02.04.2026 о 12:30.

23.03.2026 позивач подав заяву про забезпечення позову з вимогою накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ТОВ "Тальнівське кар`єроуправління" та грошові кошти на рахунках ТОВ "Тальнівське кар`єроуправління", у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог в розмірі 1 724 096,85 грн.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що відповідач, після отримання товару у встановлений договором строк не розрахувався та фактично порушив строк розрахунки більш ніж на три роки, що свідчить про недобросовісну поведінку відповідача, як учасника господарського обороту. Позивач наголошує, що неповернення відповідачем коштів за вимогою позивача та умисне затягування перемовин щодо погашення боргу (після подання заяви до суду відповідач не надав позивачу жодної пропозиції щодо погашення боргу) підтверджує недобросовісність відповідача та викликає обґрунтовані сумніви щодо належного виконання ним зобов`язань.

Позивач стверджує, що єдиним джерелом погашення існуючої заборгованості є основні засоби та грошові кошти на рахунках відповідача, якими він на даний час, має можливість розпоряджатись безперешкодно, та, у разі задоволення позову, фактичне виконання судового рішення суду буде залежати від наявності основних засобів та грошових коштів на рахунках відповідача, а відчуження власних основних засобів та перерахування грошових коштів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по даній справі.

Позивач звертає увагу суду на те, що у 2025 році кредиторська заборгованість зменшилась на 783,0 тис. грн (рядок 1615) у 2024 році - на 442 тис грн. Це свідчить про те, що відповідач умисно не сплачував заборгованість на користь позивача (у 2024 році сплачено всього 121,1 тис грн, тобто 9,87 % від погашеної відповідачем кредиторської заборгованості - 1225 тис грн (783,0+442,0). До того ж, з балансу відповідача за 2024 рік випливає, що збитки відповідача від господарської діяльності виросли на 7812 тис. грн (рядок 1420), а за 2025 рік - на 5978 тис. грн (рядок 1430). Запаси за 2025 рік зменшились на 239 тис. грн (рядок 1100), готова продукція - на 354 тис. грн (рядок 1103). Все це, за твердженням позивача, свідчить про ризик несплати боргів за рішенням суду, а отже, у разі встановлення судом обґрунтованості позовних вимог та їх задоволення, фактичне виконання судового рішення суду буде залежати від наявності основних засобів на балансі відповідача та грошових коштів на рахунках.

Позивач вважає, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, існує ризик відчуження основних засобів або передача їх у довгострокове користування з метою уникнення виконання грошових зобов`язань що, як наслідок, може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Розглянувши заяву про забезпечення позову суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб. (п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України)

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. (ч. 3 ст. 137 ГПК України)

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Близькі за змістом висновки щодо застосування ст. 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19 тощо.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

За змістом ст. 136 ГПК України обґрунтування щодо необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу (така правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 12.04.2018 у справі №922/2928/17 та від 05.08.2019 у справі №922/599/19).

Крім того, під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18 та від 10.11.2020 у справі №910/1200/20).

Розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Отже, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд насамперед повинен з`ясувати зміст позовних вимог, а також правові підстави позову, оскільки суд, який не вирішує спір по суті, у будь-якому випадку не може застосувати такий захід забезпечення позову, який за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог (див. ухвалу Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №906/824/17 та постанову від 21.01.2019 у справі №902/483/18).

Так суд враховує, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору купівлі-продажу № 10/02/22 укладеного 10.02.2022, поставка товару за яким здійснена, згідно з наданою позивачем видатковою накладною, 16.02.2022, заборгованість відповідача за якою, за твердженням позивача, наразі не сплачена.

Зі змісту наданих позивачем балансів (фінансових звітів) підприємства відповідача (рядок 1420) випливає, що протягом 2024 року нерозподілений прибуток (непокритий збиток) відповідача зріс з 18,041 тис. грн (на початок звітного періоду) до 25,853 тис. грн (на кінець звітного періоду), тобто на 7,812 тис. грн та протягом 2025 року нерозподілений прибуток (непокритий збиток) відповідача зріс з 25,853 тис. грн (на початок звітного періоду) до 31,831 тис. грн (на кінець звітного періоду), тобто на 5,978 тис. грн.

Протягом 2025 року кількість запасів (рядок 1100) зменшилась від 847 тис. грн (на початок звітного періоду) до 608 тис. грн (на кінець звітного періоду).

При цьому, твердження відповідача у клопотанні про відкладення підготовчого засідання про наявність перемовин щодо врегулювання даного спору в позасудовому порядку суперечать твердженням позивача, викладеним у заяві про забезпечення позову про те, що відповідач не надав позивачу жодної пропозиції щодо погашення боргу.

У постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, аналізуючи питання забезпечення позову в контексті необхідності обґрунтувати припущення про можливість власника розпоряджатися своїм майном, зазначила, що можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06.12.2023 у справі № 917/805/23, від 11.10.2023 у справі № 916/409/21, від 15.09.2023 р. у справі № 916/2359/23, від 08.08.2023 у справі № 922/1344/23, від 27.04.2023 у справі № 916/3686/22, від 22.04.2024 у справі № 922/3929/23.

Таким чином, наведені у заяві про забезпечення позову обставини підтверджують обґрунтоване припущення заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду.

Арешт коштів на рахунках означає, що гроші залишаються у власності боржника і знерухомлюються з метою недопущення виведення грошових коштів з рахунків боржника й уникнення виконання судового рішення у майбутньому, такий захід може бути скасований у випадку ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову.

Немає підстав вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи третіх осіб, оскільки грошові кошти залишаються у володінні та користуванні відповідача, а можливість ними розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини коштів, якої стосується спір. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03.12.2020 у справі № 911/1111/20, від 21.01.2022 у справі № 910/5079/21, від 11.12.2023 у справі № 904/1934/23.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21 дійшов висновку про необхідність відступити від висновків щодо застосування, зокрема, ст. 137 ГПК України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, викладених у низці постанов Верховного Суду.

Проте, у прохальній частині заяви про забезпечення позову позивач заявив вимогу про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно та грошові кошти на рахунках відповідача, при цьому в межах заявленої до стягнення суми позовних вимог.

Суд зауважує, що така вимога є суперечливою, оскільки формулювання "на все рухоме та нерухоме майно" суперечить формулюванню "у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог".

При цьому накладення арешту як на кошти, так і на майно відповідача у повній сумі позову, матиме наслідком подвійне забезпечення позовних вимог (і за рахунок коштів, і за рахунок майна), що суперечить вимогам закону стосовно співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами (постанова Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22).

За умови неможливості встановити достатності чи недостатності грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках, для задоволення вимог про стягнення 1 724 096,85 грн доцільно накласти арешт на майно відповідача саме у межах суми, яка достатня для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів.

При цьому, судом не встановлено достатності / недостатності грошових коштів на рахунках відповідача, оскільки останній не надав відповідних доказів під час розгляду справи, а тому суд (за відсутності доказів достатності коштів на рахунках відповідача) дійшов висновку щодо доцільності накладення арешту на кошти та майно (у межах суми, яка достатня для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів) в межах суму позову (1 724 096,85 грн). Тобто, сума арешту, накладеного на майно, обмежується різницею між сумами ціни позову та арештованими грошовими коштами (за їх наявності).

Таким чином в разі вжиття заходів забезпечення буде дотримано принцип співмірності із заявленими позивачем вимогами.

Суд відзначає, що вжиття відповідних заходів забезпечення позову не матиме наслідком порушення прав відповідача та не призведе до порушення балансу інтересів.

Водночас, існування таких заходів надасть реальну можливість поновлення порушених прав позивача за захистом яких він звернувся до суду у випадку задоволення його позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Тобто метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кюблер проти Німеччини" (заява №32715/06).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (постанови Верховного Суду від 21.10.2021 у справі № 910/20007/20, від 10.12.2019 у справі № 910/18739/16 та ін.).

Таким чином, суд вважає, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову у цій справі з великою ймовірністю ускладнить або навіть унеможливить виконання рішення у даній справі щодо стягнення коштів на користь позивача у разі задоволення позову.

У зв`язку з цим вжиття відповідних заходів забезпечення позову матиме наслідком збереження існуючого станом на момент подання заяви стану, тому відсутні підстави вважати, що права відповідача чи баланс інтересів будуть порушені.

Згідно із ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову та можливість часткового задоволення заяви ТОВ "Універбур".

На день постановлення цієї ухвали суд дійшов висновку про відсутність необхідності для застосування зустрічного забезпечення.

Керуючись ст. 136-140, 233-235, 255 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Універбур" про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог в розмірі 1 724 096,85 грн на грошові кошти на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Тальнівське кар`єроуправління" (ідентифікаційний код 03575379, вул. Вокзальна, буд. 107, м. Тальне, Звенигородський р-н, Черкаська обл., 20401), а в разі недостатності коштів, також на рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Тальнівське кар`єроуправління" (ідентифікаційний код 03575379, вул. Вокзальна, буд. 107, м. Тальне, Звенигородський р-н, Черкаська обл., 20401).

В решті заяви відмовити.

Стягувач: Товариства з обмеженою відповідальністю "Універбур" (ідентифікаційний код 34328050, вул. Нижньовоскресенська, буд. 19, м. Суми, 40000).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Тальнівське кар`єроуправління" (ідентифікаційний код 03575379, вул. Вокзальна, буд. 107, м. Тальне, Звенигородський р-н, Черкаська обл., 20401).

Ця ухвала є виконавчим документом, набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення, в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Ухвала про забезпечення позову може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання ухвалою законної сили відповідно до вимог статті 12 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Оригінал ухвали надіслати ТОВ "Універбур", копію - ТОВ "Агрофірма "Тальнівське кар`єроуправління" за допомогою системи "Електронний суд".

Суддя Зоя ЗАРІЧАНСЬКА