ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/1580/25

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Босової Ю.С.

За участю представників сторін:

Від прокурора: Ейсмонт І.С. на підставі посвідчення;

Від позивачів:

- Роздільнянської міської ради Роздільнянського району Одеської області: не з`явився;

- Південного офісу Держаудитслужби: не з`явився;

Від відповідачів:

- товариства з обмеженою відповідальністю «Тат ойл»: Чудновська О.М. на підставі довіреності;

- комунального некомерційного підприємства «Роздільнянський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Роздільнянської міської ради: Кулик О.В. на підставі довіреності;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом керівника Роздільнянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Роздільнянської міської ради Роздільнянського району Одеської області, Південного офісу Держаудитслужби до товариства з обмеженою відповідальністю «Тат ойл», комунального некомерційного підприємства «Роздільнянський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Роздільнянської міської ради про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 37 474,84 грн,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Роздільнянської окружної прокуратури (далі по тексту прокурор) звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі Роздільнянської міської ради Роздільнянського району Одеської області (далі по тексту Рада), Південного офісу Держаудитслужби з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Тат ойл» (далі по тексту ТОВ «Тат ойл»), комунального некомерційного підприємства «Роздільнянський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Роздільнянської міської ради (далі по тексту Підприємство) про визнання недійсними додаткових угод №2 від 19.03.2021, №3 від 20.07.2021, №4 від 21.09.2021, № 5 від 22.11.2021 до договору про закупівлю товару № ХБТ-04/01/21 від 08.02.2021, укладеного між відповідачами, та стягнення з ТОВ «Тат ойл» на користь Ради безпідставно сплачених бюджетних коштів в сумі 37 474,84 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор посилається на укладення спірних угод без належного обґрунтування та документального підтвердження факту підвищення (коливання) ціни за період дії договору, що мало наслідком порушення вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та є підставою для визнання спірних угод недійсними, а також задоволення похідної вимоги про стягнення безпідставно набутих бюджетних коштів на користь Ради. Водночас прокурором наголошено про пред`явлення даного позову в особі Південного офісу Держаудитслужби з підстав уповноваження державою такого органу здійснювати функції контролю у сфері публічних закупівель. При цьому прокурор стверджує, що порушення вимог Закону України «Про публічні закупівлі» завдає шкоди державним інтересам у вигляді незаконних витрат коштів, унеможливлює раціональне та ефективне використання коштів бюджету і здатне спричинити істотної шкоди інтересам держави. Одночасно прокурор стверджує, що отримані Підприємством від своєї статутної діяльності доходи є власністю територіальної громади, тобто є бюджетними коштами Ради, що свідчить про наявність підстав для стягнення безпідставно набутих коштів на користь зазначеного позивача.

Ухвалою суду від 28.04.2025 дана справа була призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

07.05.2025 до суду від ТОВ «Тат ойл» надійшов відзив на позов, згідно з яким відповідач повністю заперечує проти задоволення заявленого прокурором позову. Відповідач посилається на укладення спірних угод у зв`язку з коливанням цін на ринку, що було підтверджено належними доказами - довідками Одеської регіональної торгово-промислової палати. При цьому відповідач звертає увагу на ненадання прокурором доказів, які можуть спростувати викладені у таких довідках обставини. Одночасно відповідачем було заявлено клопотання про застосування інституту позовної давності до позовних вимог прокурора у зв`язку з чим ТОВ «Тат ойл» просило відмовити у задоволенні позову.

12.05.2025 до суду від Південного офісу Держаудитслужби надійшли пояснення щодо заявленого позову, відповідно до яких позивач повідомляє про не проведення жодних заходів державного фінансового контролю щодо публічної закупівлі з підстав відсутності законодавчих підстав для їх проведення.

21.05.2025 до суду від прокурора надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої прокурор звертає увагу на подання позову у межах строку позовної давності у зв`язку із зупиненням перебігу таких строків у 2020 році на період карантину, який діяв до середини 2023 року, та зупиненням у 2022 році строків позовної давності на період воєнного стану. Крім того, прокурор наполягає на порушенні відповідачами вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» під час укладення спірних угод у зв`язку зі збільшенням ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % від початкової ціни та за відсутності належних доказів зміни ціни товару на ринку.

Ухвалою від 21.05.2025 судом було зупинено провадження у даній справі до перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах у справі № 920/19/24.

Ухвалою від 12.01.2026 провадження у даній справі було поновлено із призначенням підготовчого засідання.

10.02.2026 до суду від Підприємства надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні заявлених прокурором позовних вимог.

У підготовчому засіданні 16.02.2026 судом було постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання, про залишення відзиву Підприємства без розгляду у зв`язку з пропуском 15-денного строку для його подання, а також відсутністю клопотання відповідача про поновлення пропущеного строку.

Рада не скористалася наданим законом правом на участь свого представника у даному судовому процесі, про розгляд справи була повідомлена належним чином шляхом доставлення всіх ухвал суду до її зареєстрованого кабінету в підсистемі «Електронний суд».

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

08.02.2021 між Підприємством (Замовник) та ТОВ «Тат ойл» (Постачальник) було укладено договір про закупівлю товарів №ХБТ-08/02/21, відповідно до п. п. 1.1, 1.2, 2.2 якого Постачальник зобов`язується протягом 2021 року поставляти Замовникові товари, зазначені в специфікації, а Замовник - прийняти і оплатити такі товари. Найменування товару - «код ДК 021:2015 - 09130000-9 «Нафта і дистиляти» (бензин). Кількість товару 15100 л бензину А-92.

Згідно з п. 3.1 договору №ХБТ-08/02/21 від 08.02.2021 сума цього договору становить 309 852,00 грн.

Відповідно до п. 11.2 договору №ХБТ-08/02/21 від 08.02.2021 істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

4) продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі;

5) узгодження зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг);

6) зміни ціни у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни, в тому числі і за таким розрахунком:

8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини п`ятої статті 36 Закону, відповідно до якої дія договору про закупівлю може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку.

Зміна істотних умов може здійснюватися за згодою сторін у випадках, що передбачені ч.4 ст.36 Закону України «Про публічні закупівлі», про що укладається додаткова угода із подальшим оприлюдненням таких змін відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про публічні закупівлі» (п. 11.4 договору №ХБТ-08/02/21 від 08.02.2021).

У додатку №1 (специфікації) до договору №ХБТ-08/02/21 від 08.02.2021 сторонами було передбачено, що ТОВ «Тат ойл» має поставити 15100 л бензину А-92 на загальну суму з ПДВ 309852,00 грн, ціна за одиницю з ПДВ 20,52 грн.

10.02.2021 Підприємство включено до Реєстру неприбуткових установ та організацій, відомості про виключення відповідача із зазначеного Реєстру відсутні.

15.02.2021 між Підприємством та ТОВ «Тат ойл» було укладено додаткову угоду №1 до договору №ХБТ-08/02/21 від 08.02.2021, за змістом якої сторонами було змінено скорочене найменування Підприємства, розділ 13 «Місцезнаходження та банківські реквізити та підписи сторін» викладено у новій редакції.

19.03.2021 між Підприємством та ТОВ «Тат ойл», які керувалися п.2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», також довідками торговельно-промислової палати України № СИО-в №000021 від 05.02.2021 року та №СИО-в №000059 від 09.03.2021 року, в яких зазначені середні ціни на внутрішньому ринку нафтопродуктів у лютому 2021 року та березні 2021 року, було укладено додаткову угоду №1 до договору №ХБТ-08/02/21 від 08.02.2021. За змістом цієї додаткової угоди сторони дійшли згоди викласти додаток №1 (специфікація) у новій редакції, та внести відповідні зміни до договору, відповідно до яких ТОВ «Тат ойл» має поставити бензин А-92 кількістю 6000 л на загальну суму 123 120,00 грн, ціна за одиницю товару з ПДВ - 20,52 грн; а також поставити бензин А-92 кількістю 8273,46 л на загальну суму 186 732,00 грн, ціна за одиницю товару з ПДВ - 22,57 грн.

Слід зазначити, що укладені 15.02.2021 та 19.03.2021 додаткові угоди до договору №ХБТ-08/02/21 від 08.02.2021 мають порядковий №1.

20.07.2021 між Підприємством та ТОВ «Тат ойл» було укладено додаткову угоду №3 до договору №ХБТ-08/02/21 від 08.02.2021, за змістом якої сторони дійшли згоди викласти додаток №1 (специфікація) у новій редакції, та внести відповідні зміни до договору, відповідно до яких ТОВ «Тат ойл» має поставити бензин А-92 кількістю 6000 л на загальну суму 123 120,00 грн, ціна за одиницю товару з ПДВ - 20,52 грн; кількістю 2000 л на загальну суму 45 140,00 грн, ціна за одиницю товару з ПДВ - 22,57 грн; кількістю 5 704,754 л на загальну суму 141 592,00 грн, ціна за одиницю товару з ПДВ - 24,82 грн.

21.09.2021 між Підприємством та ТОВ «Тат ойл» було укладено додаткову угоду №4 до договору №ХБТ-08/02/21 від 08.02.2021, за змістом якої сторони дійшли згоди викласти додаток №1 (специфікація) у новій редакції, та внести відповідні зміни до договору, відповідно до яких ТОВ «Тат ойл» має поставити бензин А-92 кількістю 6000 л на загальну суму 123 120,00 грн, ціна за одиницю товару з ПДВ - 20,52 грн; кількістю 2000 л на загальну суму 45 140,00 грн, ціна за одиницю товару з ПДВ - 22,57 грн; кількістю 5 186,520 л на загальну суму 141 592,00 грн, ціна за одиницю товару з ПДВ - 27,30 грн.

22.11.2021 між Підприємством та ТОВ «Тат ойл» було укладено додаткову угоду №5 до договору №ХБТ-08/02/21 від 08.02.2021, за змістом якої сторони дійшли згоди викласти додаток №1 (специфікація) у новій редакції, та внести відповідні зміни до договору, відповідно до яких ТОВ «Тат ойл» має поставити бензин А-92 кількістю 6000 л на загальну суму 123 120,00 грн, ціна за одиницю товару з ПДВ - 20,52 грн; кількістю 2000 л на загальну суму 45 140,00 грн, ціна за одиницю товару з ПДВ - 22,57 грн; кількістю 1720 л на загальну суму 46 956,00 грн, ціна за одиницю товару з ПДВ - 27,30 грн; кількістю 3165,083 л на загальну суму 94 636,00 грн, ціна за одиницю товару з ПДВ - 29,90 грн.

Додаткові угоди №3-5 до договору №ХБТ-08/02/21 від 08.02.2021 також були укладені з посиланням на п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та довідки торговельно-промислової палати України.

31.12.2021 між Підприємством та ТОВ «Тат ойл» було укладено додаткову угоду №6 до договору №ХБТ-08/02/21 від 08.02.2021, за змістом якої сторони дійшли згоди зменшити суму договору на 3015,80 грн у зв`язку зі зменшенням обсягів закупівлі, виклавши п.3.2 договору у наступній редакції: «Сума цього договору становить 306 656,20 грн, в тому числі 20% ПДВ 51 109,36 грн».

З пропозиціями до Підприємства про укладення додаткових угод до договору №ХБТ-08/02/21 від 08.02.2021 ТОВ «Тат ойл» зверталося відповідними листами від 09.03.2021, від 06.07.2021, від 19.08.2021, від 04.11.2021, до яких були додані проекти додаткових угоди та довідки з висновками за результатами цінового моніторингу.

Розрахунки нових цін бензину А-92 були здійснені ТОВ «Тат ойл» на підставі довідок з висновками за результатами цінового моніторингу на внутрішньому ринку України, складених Одеською регіонально-промисловою палатою.

Слід зазначити, що цінові довідки №СИО-в №000021 від 05.02.2021, №СИО-в №000059 від 09.03.2021, складені Одеською регіонально-промисловою палатою, містять відомості про середні роздрібні ціни (АЗС) за 1 л бензину на ринку України. Інші цінові довідки, які були враховані відповідачами під час укладення додаткових угод, також наявні в матеріалах справи.

На виконання зобов`язань за договором №ХБТ-08/02/21 від 08.02.2021 ТОВ «Тат ойл» поставило на користь Підприємства товар (бензин А-92) кількістю 13118 л на загальну суму 306 836,20 грн, що підтверджується підписаними між сторонами видатковими накладними №2603 від 16.02.2021 на суму 61 560,00 грн, №2756 від 18.02.2021 на суму 51 560,00 грн, №9435 від 17.05.2021 на суму 45 140,00 грн, №14049 від 19.01.2021 на суму 49 640,00 грн, №19242 від 21.09.2021 на суму 46 956,00 грн, №29104 від 22.11.2021 на суму 29 900,00 грн, №32599 від 16.12.2021 на суму 11 900,20 грн.

Вартість поставленого позивачем товару була оплачена Підприємством на загальну суму 306 836,20 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями, складеними за період з 18.02.2021 до 21.12.2021.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13.03.2025 засновником (учасником) Підприємства є лише Рада.

Згідно з п. 1.1, 1.2 Статуту Підприємства, затвердженого рішенням Ради від 23.08.2023 №3282-VIII, Підприємство є закладом охорони здоров`я - комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає медичну допомогу будь-яким особам в порядку та на умовах, встановлених законодавством України та цим Статутом, а також вживає заходів із профілактики захворювань населення та підтримання громадського здоров`я. Засновником Підприємства є Рада.

Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 Статуту майно Підприємства є комунальною власністю і закріплюється за ним на праві оперативного управління. Майно Підприємства становлять необоротні та оборотні активи, основні засоби та грошові коштів а також інші цінності, передані йому Засновником, вартість яких відображається у самостійному балансі Підприємства.

Джерелами формування майна та коштів Підприємства є, зокрема, бюджетні кошти, отримані за бюджетною програмою з відповідного бюджету, який застосовує передбачені Бюджетним кодексом України програмно-цільовий метод бюджетування як їх одержувач; бюджетні кошти, отримані як фінансова підтримка з місцевого бюджету одержувачу бюджетних коштів; бюджетні кошти, отримані за договорами про медичне обслуговування, укладеними з відповідним розпорядником бюджетних коштів, органами місцевого самоврядування, на території яких відсутні медичні заклади (п. 4.4 Статуту).

Листом від 22.05.2024 Роздільнянська окружна прокуратура просила Підприємство надати належним чином завірені копії статуту Підприємства, договору № ХБТ-08/02/21 від 08.02.2021, всіх додаткових угод до нього, документів на підставі яких було укладено додаткові угоди (листи ТОВ «Тат ойл», довідки (висновки) торговельно-промислових палат, висновки експертів тощо), акти приймання- передачі палива, платіжні доручення на оплату палива.

Листом від 24.05.2024 Підприємство у відповідь на запит Роздільнянської окружної прокуратури від 22.05.2024 повідомило, що на підставі договору №ХБТ-08/02/21 від 08.02.2021 придбано 13118 л бензину А-92; оплата проводилася за власні кошти Підприємства, загальна сума оплати за товар становить 306 656,20 грн.

Листом від 17.03.2025 Роздільнянська окружна прокуратура просила Підприємство надати інформацію про джерело фінансування видатків за договором № ХБТ-08/02/21 від 08.02.2021 (власні кошти підприємства отримані за результатами статутної діяльності, кошти Національної служби здоров`я України (субвенція, дотація тощо)).

Листом від 17.03.2025 Роздільнянська окружна прокуратура повідомила Південний офіс Держаудитслужби про наявність порушень законодавства під час укладення додаткових угод до договору №ХБТ-08/02/21 від 08.02.2021, а також просила у найкоротший термін повідомити про результати розгляду вказаного листа, вжити заходи, спрямовані на усунення виявлених порушень. Крім того, листом від 17.03.2025 прокурор також повідомив Раду про наявність вказаних порушень та просив вжити заходи, спрямовані на усунення виявлених порушень.

Листом від 18.03.2025 Підприємство у відповідь на запит Роздільнянської окружної прокуратури від 17.03.2025 повідомило, що отримана від Національної служби здоров`я України оплата за правовим статусом не є бюджетним фінансуванням, її використання не регулюється бюджетним законодавством; зазначені кошти Підприємство витрачає на забезпечення статутної діяльності.

Листом від 21.03.2025 Рада у відповідь на запит Роздільнянської окружної прокуратури від 17.03.2025 повідомила, що в закупівлі Підприємства, за результатом якої укладено договір №ХБТ-08/02/21 від 08.02.2021, були витрачені кошти Національної служби здоров`я України, Рада (місцевий бюджет Роздільнянської міської територіальної громади) не несла ніяких витрат на закупівлю бензину.

Листом від 03.04.2025 Південним офісом Держаудитслужби у відповідь на запит Роздільнянської окружної прокуратури від 17.03.2025 було повідомлено, що планом на II квартал 2025 року проведення заходів державного фінансового контролю у Замовника (Підприємства) не передбачено; викладені у листі факти в межах повноважень будуть враховані Південним офісом Держаудитслужби під час проведення чергових заходів державного фінансового контролю Замовника.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстав позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) від 04.11.1950р. передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Частиною 3 статті 53 ГПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічні висновки викладено у пунктах 38-40, 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

Судом встановлено, що прокурор звертався до Південного офісу Держаудитслужби, а також до Ради з листами, у яких повідомляв про наявність порушень чинного законодавства під час укладенні спірних додаткових угод до договору №ХБТ-08/02/21 від 08.02.2021. Відсутність доказів самостійного пред`явлення позивачами позову дозволяє суду дійти висновку про наявність підстав для подання прокурором зазначеного позову до суду.

Предметом заявленого прокурором позову в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби, а також Ради є вимоги до ТОВ «Тат ойл», Підприємства про визнання недійсними додаткових угод №2-5 до договору про закупівлю товару № ХБТ-04/01/21 від 08.02.2021 та стягнення з ТОВ «Тат ойл» на користь Ради безпідставно отриманих коштів у розмірі 37 474,84 грн.

Враховуючи встановлені в процесі вирішення даного спору обставини, суд вважає за необхідне першочергово вказати, що ТОВ «Тат ойл» та Підприємством було укладено дві додаткові угоди, які мають порядковий №1. З урахуванням підстав заявленого позову, а також вказаних прокурором у позові дат укладення спірних угод, господарський суд доходить висновку, що предметом даного спору є вимоги про визнання недійсними додаткових угод №1 від 19.03.2021, №3 від 20.07.2021, №4 від 21.09.2021, № 5 від 22.11.2021 до договору.

Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю. Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи. (пункти 1, 7 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43).

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 № 2939-XII (зі змінами) передбачено, що здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади зі спеціальним статусом, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Частинами 1, 2 ст. 5 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» передбачено, що контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України «Про публічні закупівлі», проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування. Порядок та підстави проведення органом державного фінансового контролю перевірок закупівель встановлюється Кабінетом Міністрів України

Відсутність доказів вжиття Південним офісом Держаудитслужби як компетентним органом заходів після того, як йому стало відомо про можливе порушення інтересів держави, свідчить про правомірність визначення прокурором позивачем за даним позовом зазначеної особи. Подібні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 927/1058/21, від 07.12.2022 у справі № 927/189/22, від 13.03.2024 у справі № 927/535/22, від 13.03.2024 у справі № 922/1682/22, від 26.03.2024 у справі № 927/373/22.

Вирішуючи питання про наявність підстав для здійснення представництва прокурором інтересів держави в інтересах Ради, суд враховує наступне.

В силу ч. 3 ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Статтею 143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст (ч. 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (зі змінами).

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» унормовано, що відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Згідно з п. 1.1, 1.2 Статуту Підприємства, затвердженого рішенням Ради від 23.08.2023 №3282-VIII, Підприємство є закладом охорони здоров`я - комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає медичну допомогу будь-яким особам в порядку та на умовах, встановлених законодавством України та цим Статутом, а також вживає заходів із профілактики захворювань населення та підтримання громадського здоров`я. Засновником Підприємства є Рада.

Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 Статуту майно Підприємства є комунальною власністю і закріплюється за ним на праві оперативного управління. Майно Підприємства становлять необоротні та оборотні активи, основні засоби та грошові коштів а також інші цінності, передані йому Засновником, вартість яких відображається у самостійному балансі Підприємства.

Отже, Рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету, а тому є належним позивачем у цій справі, що відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21.

Згідно з ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначені положеннями Закону України «Про публічні закупівлі» № 922-VIII від 25.12.2015 (з наступними змінами та доповненнями, в редакції чинній, на дату укладення спірних угод, далі - Закон України «Про публічні закупівлі»).

Відповідно до п. 6, 18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару; переможець процедури закупівлі - учасник, тендерна пропозиція якого відповідає всім критеріям та умовам, що визначені у тендерній документації, і визнана найбільш економічно вигідною, та якому замовник повідомив про намір укласти договір про закупівлю, або учасник, якому замовник повідомив про намір укласти договір про закупівлю за результатами застосування переговорної процедури закупівлі.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5)об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.

В силу вимог ч. 1 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі (ч. 4 ст. ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі»).

Господарським судом під час вирішення даного спору було встановлено, що 08.02.2021 між Підприємством та ТОВ «Тат ойл» за результатом проведення публічної закупівлі було укладено договір №ХБТ-08/02/21, за умовами якого ТОВ «Тат ойл» зобов`язалось поставити Підприємству 15100 л бензину А-92 на загальну суму з ПДВ 309852,00 грн, ціна за одиницю з ПДВ згідно умов договору становила 20,52 грн.

В подальшому між сторонами по справі було укладено чотири спірні додаткові угоди, на підставі яких ціна за одиницю товару поступово збільшувалася та досягла 29,90 грн за 1 л, кількість товару була зменшена до 12 885,083 л.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції, чинній на дату укладення додаткової угоди №1 від 19.03.2021) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

26.06.2021 набрав чинності Закон №1530-IX від 03.06.2021, яким було викладено п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» в новій редакції.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції Закону №1530-IX від 03.06.2021) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Суд зазначає, що у цій нормі передбачена можливість внесення змін до договору про закупівлю у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної у договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 дійшла висновку, що ціна за одиницю товару у будь-якому разі не може бути збільшена більше, ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 розглянула питання щодо відступу від висновку про застосування норми права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, та дійшла висновку про відсутність підстав для цього.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 вказала на те, що інший підхід до розуміння положень п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», який передбачає щоразу з кожним внесенням змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої.

Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та 5 Закону України «Про публічні закупівлі». Крім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі. Застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 , беручи до уваги усталену та послідовну судову практику, вважає, що зміна тлумачення зазначеної норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10 % при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує власне зміну цієї норми та, як наслідок, порушуватиме принцип правової визначеності.

Враховуючи вимоги п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а також приймаючи до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постановах від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, від 21.11.2025 у справі № 920/19/24, господарський суд доходить висновку про законодавчо встановлену заборону вносити зміни до договору, в результаті яких ціна товару може збільшитись більш ніж на 10 відсотків, як на дату укладення додаткової угоди №1 від 19.03.2021, так і на дату укладення додаткових угод №3-5.

Таким чином, ТОВ «Тат ойл» могло звернутися до Підприємства з пропозицією збільшити ціну за одиницю товару на 10%, тобто з 20,52 грн до 22,572 грн, тобто на 2,052 грн.

Проте в результаті укладення додаткової угоди №1 від 19.03.2021 до договору середня ціна за одиницю товару збільшилася до 21,71 грн (309 852,00 грн / 14 273,46 л = 21,71 грн); в результаті укладення додаткової угоди №3 від 20.07.2021 до договору - до 22,61 грн (309 852,00 грн /13 704,754 л = 22,61 грн), в результаті укладення угод №4-5 середня ціна за одиницю товару продовжувала збільшуватися.

Викладене дозволяє суду дійти висновку про обґрунтованість доводів прокурора в частині порушення вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» під час укладення додаткових угод №3-5 до договору про закупівлю товару № ХБТ-04/01/21 від 08.02.2021. Встановлення судом обставини укладення цих угод з порушенням вимог Закону виключає необхідність оцінки судом питання збільшення ціни за наявності відповідного документального підтвердження, оскільки такі угоди не могли бути укладені за жодних умов.

Поряд з цим суд зазначає, що додатковою угодою №1 від 19.03.2021 сторонами було збільшено ціну за одиницю товару до 21,71 грн, що не перевищувало 10% від ціни за одиницю товару.

Додаткова угода №1 від 19.03.2021 до договору про закупівлю товару № ХБТ-04/01/21 від 08.02.2021 була укладена з урахуванням довідок Одеської регіональної торгово-промислової палати № СИО-в №000021 від 05.02.2021 року та №СИО-в №000059 від 09.03.2021 року, в яких зазначені середні роздрібні ціни на внутрішньому ринку нафтопродуктів у лютому 2021 року та березні 2021 року.

Верховним Судом у постанові від 06.02.2025 року у справі № 916/747/24 наголошено, що сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне за собою підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору. При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну, постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції). Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.

Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (зазначена правова позиція, яка викладена в постановах Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 912/1580/18, від 02.12.2020 у справі № 913/368/19, від 11.05.2023 у справі № 910/17520/21).

Суд зазначає, що сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне за собою підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору, оскільки умовою підвищення ціни є неможливість спрогнозувати таке підвищення та закласти відповідні ризики при формуванні тендерної пропозиції. Зазначене є особливо актуальним у тому випадку, якщо коливання цін на товар обумовлюється його сезонним характером або у випадку, коли за умовами тендерної документації товар повинен бути наявним у постачальника.

З викладених обставин, враховуючи відсутність в матеріалах справи докладної та аналітичної інформації на предмет необхідності підвищення ціни після укладення договору № ХБТ-04/01/21 від 08.02.2021, врахування сторонами лише довідок Одеської регіональної торгово-промислової палати щодо розмірів середніх роздрібних цін на внутрішньому ринку нафтопродуктів, які мають інформаційних характер, господарський суд доходить висновку про укладення угоди №1 від 19.03.2021 з порушенням вимог чинного законодавства.

При цьому судом враховано, що в процесі вирішення даного спору ТОВ «Тат ойл» та Підприємством не надано належного обґрунтування необхідності підвищення ціни, визначеної у договорі, та не обґрунтовано неможливості виконання договору за ціною, запропонованою ТОВ «Тат ойл» під час проведення процедури закупівлі.

Підсумовуючи викладене вище господарський суд доходить висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення заявленого прокурором позову в інтересах держави в особі Ради, Південного офісу Держаудитслужби до ТОВ «Тат ойл» та Підприємства шляхом визнання недійсними додаткових угод №1 від 19.03.2021, № 3 від 20.07.2021, № 4 від 21.09.2021, 5 від 22.11.2021 до договору про закупівлю товару № ХБТ-04/01/21 від 08.02.2021.

Загальні підстави виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, наслідком події; застосовуються також до вимог, зокрема, про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ч. 2 ст. 1214 ЦК України об`єктом кондикції є не лише майно, а й грошові кошти, що безпідставно утримані чи набуті.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17).

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність декількох умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або звертає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи i відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем) з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №916/2478/20, від 04.05.2022 у справі №903/359/21, від 05.10.2022 у справі №904/4046/20, від 01.10.2024 у справі №916/3575/23, від 01.10.2024 у справі №910/19574/23, від 24.09.2024 у справі №925/1293/23).

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Втім, необхідною умовою для цього є: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17).

Велика Палата Верховного Суду в пункті 154 постанови від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц виснувала про те, що у разі, якщо на виконання оспорюваного правочину товариством сплачено кошти або передано інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не призводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача (зокрема, на підставі частини 1 статті 216, статті 387, частин 1, 3 статті 1212 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 задовольняючи позов в частині стягнення коштів, керувалася, зокрема, положеннями ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 1212, п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України. При цьому, Велика Палата Верховного Суду, зважаючи на те, що оспорювані додаткові угоди є недійсними і не породжують правових наслідків, правовідносини між позивачем-2 і відповідачем щодо ціни електричної енергії за одиницю товару мали регулюватись договором, позивач-2 сплатив відповідачеві вартість електричної енергії згідно з ціною, визначеною у додаткових угодах, дійшла висновку, що грошові кошти в сумі, заявленій до стягнення, є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути позивачу-2, що відповідає приписам ст. ст. 216, 1212 ЦК України.

Враховуючи задоволення заявлених прокурором позовних вимог про визнання недійсними додаткових угод №1 від 19.03.2021, № 3 від 20.07.2021, № 4 від 21.09.2021, № 5 від 22.11.2021 до договору, суд доходить висновку, що частина отриманих ТОВ «Тат ойл» коштів є безпідставно набутими.

Згідно підписаних між відповідачами видаткових накладних ТОВ «Тат ойл» на виконання договору №ХБТ-08/02/21 від 08.02.2021 передало у власність Підприємства бензин А-92 у кількості 13118л на суму 306 836,20 грн, яка була у повному обсязі сплачена Підприємством. Оскільки вартість одиниці товару за умовами договору має становити 20,52 грн, суд доходить висновку, що сума безпідставно набутих відповідачем коштів становить 37 654,84 грн (20,52 грн * 13118 л = 269 181,36 грн; 306 836,20 грн - 269 181,36 грн = 37 654,84 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

З огляду на викладене вище, господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених прокурором в інтересах Ради позовних вимог у цій частині позову шляхом присудження до стягнення з ТОВ «Тат ойл» безпідставно набутих коштів у розмірі 37 474,84 грн.

Господарським судом враховано, що майно Підприємства є комунальною власністю і закріплюється за ним на праві оперативного управління. Таким чином, фінансування закупівлі за рахунок власних коштів, отриманих від Національної служби здоров`я України, не звільняє відповідача від необхідності ефективного використання коштів, оскільки такі кошти залишаються у комунальній власності з огляду на правовий статус Підприємства.

Таким чином, Рада має право вимагати повернення їй коштів, безпідставно виплачених Підприємством на користь ТОВ «Тат ойл». Позиція суду з даного питання відповідає висновкам Верховного Суду від 26.02.2026 у справі № 924/499/24, за результатом розгляду якої Суд дійшов висновку про правомірність стягнення коштів на користь міської ради навіть за умови фінансування відповідачем (комунальним підприємством) закупівлі за рахунок власного бюджету - коштів від господарської діяльності.

Крім того, господарським судом відхиляється клопотання ТОВ «Тат ойл» про застосування інституту позовної давності до позовних вимог прокурора з огляду на наступне.

Як зазначив Конституційний Суд України, строки звернення до суду як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників правовідносин (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012).

Виходячи з положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. ст. 260, 261 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. ч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд зазначає, що як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах зазначеної особи іншою уповноваженою на це особою відлік позовної давності обчислюється однаково - з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Рада та Південний офіс Держаудитслужби не були сторонами ні договору про закупівлю товару № ХБТ-04/01/21 від 08.02.2021, ні додаткових угод, а, отже, строк позовної давності для звернення до суду з даними позовними вимогами має обраховуватися з моменту, коли позивачі могли довідатися про порушення своїх прав. Про порушення своїх прав позивачі могли довідатися лише після отримання листів Роздільнянської окружної прокуратури від 17.03.2025, докази наявності у позивачів можливості раніше довідатися про укладення відповідачами спірних угод в матеріалах справи відсутні.

З урахуванням викладеного господарський суд доходить висновку, що трирічний строк для звернення до суду з даним позовом позивачами пропущений не був у зв`язку з чим судом відхиляється заява ТОВ «Тат ойл» про застосування інституту позовної давності до вимог прокурора.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі неподання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку про правомірність та законність задоволення заявлених керівником Роздільнянської окружної прокуратури позовних вимог в інтересах держави в особі Роздільнянської міської ради Роздільнянського району Одеської області, Південного офісу Держаудитслужби до товариства з обмеженою відповідальністю «Тат ойл», комунального некомерційного підприємства «Роздільнянський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Роздільнянської міської ради шляхом визнання недійсними додаткові угоди №1 від 19.03.2021, № 3 від 20.07.2021, № 4 від 21.09.2021, № 5 від 22.11.2021 до договору про закупівлю товару № ХБТ-04/01/21 від 08.02.2021; присудження до стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Тат ойл» на користь Роздільнянської міської ради Роздільнянського району Одеської області безпідставно сплачених бюджетних коштів в сумі 37 474,84 грн.

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються судом порівну на відповідачів відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсними додаткові угоди №1 від 19.03.2021, № 3 від 20.07.2021, № 4 від 21.09.2021, № 5 від 22.11.2021 до договору про закупівлю товару № ХБТ-04/01/21 від 08.02.2021, укладеного між комунальним некомерційним підприємством «Роздільнянський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Роздільнянської міської ради /67400, Одеська область, м. Роздільна, вул. Привокзальна, б.17; ідентифікаційний код 38407455/ та товариством з обмеженою відповідальністю «Тат ойл» /68001, Одеська область, м. Черноморськ, вул. Перемоги, б. 17; ідентифікаційний код 42759541/.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Тат ойл» /68001, Одеська область, м. Черноморськ, вул. Перемоги, б. 17; ідентифікаційний код 42759541/ на користь Роздільнянської міської ради Роздільнянського району Одеської області /67400, Одеська область, м. Роздільна, вул. Муніціпальна, б.17; ідентифікаційний код 33356925/ надмірно сплачені кошти в сумі 37 474,84 грн /тридцять сім тисяч чотириста сімдесят чотири грн 84 коп./.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Тат ойл» /68001, Одеська область, м. Черноморськ, вул. Перемоги, б. 17; ідентифікаційний код 42759541/ на користь Одеської обласної прокуратури /65026, м. Одеса, вул. Італійська, 3; ідентифікаційний код 03528552/ судовий збір у розмірі 6 056,20 грн /шість тисяч п`ятдесят шість грн 20 коп./.

5. Стягнути з комунального некомерційного підприємства «Роздільнянський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Роздільнянської міської ради /67400, Одеська область, м. Роздільна, вул. Привокзальна, б.17; ідентифікаційний код 38407455/ на користь Одеської обласної прокуратури /65026, м. Одеса, вул. Італійська, 3; ідентифікаційний код 03528552/ судовий збір у розмірі 6 056,20 грн /шість тисяч п`ятдесят шість грн 20 коп./.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 30 березня 2026 р.

Суддя С.П. Желєзна