номер провадження справи 6/6/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2026 Справа № 908/49/25

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Федько О.А.,

за участю секретаря судового засідання Краснікової С.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні справу № 908/49/25

за позовом: Заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області (69006, м. Запоріжжя, вул. Фанатська, буд. 14) в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах,

позивача-1: Запорізької обласної державної адміністрації (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 164)

позивача-2: Східного офісу Держаудитслужби (49101, м. Дніпро, вул. Володимира Антоновича, буд. 22, корпус 2) в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 129)

до відповідача-1: Запорізького обласного центру соціальних служб (69019, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, буд. 24)

до відповідача-2: Фізичної особи-підприємця Литвиненка Ігоря Вячеславовича ( АДРЕСА_1 )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: Південно-східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (проспект Олександра Поля, 2, м. Дніпро, 49004)

про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину,

за участю представників учасників справи:

Прокурор - Гапонова В.М., посвідчення;

від позивача-1: не з`явився;

від позивача-2: не з`явився;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: адвокат Світлицький Д.А., ордер серії АР № 1292392 від 27.01.2026;

від третьої особи: не з`явився.

Процесуальні дії по справі.

03.01.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вих. №53-101-11вих-2553-3221-24 (документ сформований в системі «Електронний суд» 02.01.2025) Заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Запорізької обласної державної адміністрації та Східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області до відповідачів: Запорізького обласного центру соціальних служб та Фізичної особи-підприємця Литвиненка Ігоря Вячеславовича про:

- визнання недійсним договору від 17.08.2016 №36-04/16, укладеного між Запорізьким обласним центром соціальних служб та Фізичною особою-підприємцем Литвиненком Ігорем Вячеславовичем;

- стягнення з Фізичної особи-підприємця Литвиненка Ігоря Вячеславовича на користь Запорізького обласного центру соціальних служб 144 144 грн, а з Запорізького обласного центру соціальних служб одержані ним за рішенням суду 144 144 грн стягнути в дохід держави в особі Східного офісу Держаудитслужби.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 03.01.2025, здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/49/25 та визначено до розгляду судді Федько О.А.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 07.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №908/49/25, присвоєно справі номер провадження 6/6/25. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 06.02.2025 об 11 год. 30 хв. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - Південно-східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України.

Підготовче засідання 06.02.2025 було відкладено на 20.02.2025 об 11 год. 00 хв. у зв`язку з неявкою представника третьої особи та відсутністю у суду відомостей про його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Ухвалою суду від 20.02.2025 зупинено провадження у справі №908/49/25 за позовом Заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Запорізької обласної державної адміністрації, Східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області до відповідачів: Запорізького обласного центру соціальних служб, Фізичної особи-підприємця Литвиненка Ігоря Вячеславовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів:Південно-східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним договору про закупівлю та застосування наслідків недійсності правочину, до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/3456/23.

Ухвалою суду від 19.01.2026 поновлено провадження у справі №908/49/25, постановлено продовжити підготовче засідання у справі 29.01.2026 о 10 год. 15 хв.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 29.01.2026 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів,закрито підготовче провадження у справі № 908/49/25. Призначено справу № 908/49/25 до судового розгляду по суті на 05.03.2026 об 11 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 05.03.2026 в порядку ст. 216 ГПК України оголошено перерву в судовому засіданні до 24.03.2026 о 10 год. 30 хв.

У судовому засіданні 24.03.2026 судом, в порядку ст. 240 ГПК України, проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення. Суд повідомив строк виготовлення повного тексту рішення, роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

В якості підстави для звернення з позовом прокурор зазначив, що за результатом проведення відкритих торгів 17.08.2016 між Запорізьким обласним центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді (розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 17.11.2020 №516 назву змінено на Запорізький обласний центр соціальних служб) та переможцем ФОП Литвиненком І.В. було укладено Договір поставки №36-04/16. Загальна сума договору складає 144144,00 грн, в т.ч. ПДВ 24024,00 грн. Договір виконано сторонами в повному обсязі, замовник перерахував на користь відповідача-2 загальну суму 144 144,00 грн.

Рішенням адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.11.2017 №39-рш у справі №02/15-17 визнано, що ФОП Литвиненко І.В. та ФОП Ловчиков Ю.А. вчинили порушення, передбачене п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, шляхом спотворення результатів тендеру (торгів), проведених комунальною установою «Запорізький обласний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді», щодо закупівлі ранців шкільних для дітей молодшого шкільного віку в кількості 364 штуки: код ДК 021:2015:18931100-5 - Рюкзаки, код ДК 016:2010: 15.12.1 - Вироби дорожні, шорно-сідельні та упряж і подібні вироби; вироби шкіряні інші (оголошення про проведення процедури закупівлі розміщено на вебпорталі Уповноваженого органу з питань закупівель - https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2016-07-25-000366-b). За вказане порушення накладено штраф на ФОП Литвиненка І.В. та ФОП Ловчикова Ю.А.

Прокурор вважає, що у діях ФОП Литвиненка І.В. вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

З урахуванням викладених в рішенні Антимонопольного комітету України обставин, прокурор зазначає, що договір від 17.08.2016 №36-04/16, укладений за підсумками відкритих торгів, результати яких спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам на підставі ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 та ч. 3 ст. 228 ЦК України. Одержані ФОП Литвиненком І.В. кошти у сумі 144 144,00 грн за цим правочином повинні бути повернуті іншій стороні договору, а отримані нею за рішенням суду кошти - стягнуті в дохід держави.

13.01.2025 до суду від Запорізької обласної державної адміністрації надійшли пояснення по справі (вх. №805/08-08/25, документ сформований в системі Електронний суд 13.01.2025). Зокрема, зазначено, що Запорізький обласний центр соціальних служб, , є комунальною організацією (установою, закладом) та самостійною юридичною особою. Відповідно до листа Запорізького обласного центру соціальних служб від 06.12.2024 № 985/01, Центру не було відомо про узгодження ФОП Литвиненко І.В. та ФОП Ловчиковим Ю.А. своєї по віденки під час проведення закупівлі. Також не було відомо про рішення адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.11.2017 № 39- рш. На сьогодні, оспорюваний договір є виконаним, збитків закладом не понесено.

20.01.2025 до суду від Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області (позивач-2 у справі) надійшли пояснення (вх. № 1358/08-08/25, документ направлений засобами поштового зв`язку 15.01.2025), за змістом яких позивач-2 зазначив, що моніторинг процедури закупівлі UA-2016-07-25-000366-b Управлінням Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області не проводився, порушень під час проведення процедури закупівлі, укладання договору про закупівлю та протягом його дії не встановлювалось.

У відзиві №52/01 від 16.01.2025 (вх. №1364/08-08/25, документ направлений засобами поштового зв`язку 16.01.2025) Запорізький обласний центр соціальних служб зазначив, що умови договору поставки №36-04/16 від 17.08.2016 на суму 144 144,00 грн, в т.ч. ПДВ 24024,00 грн, виконано сторонами 31.08.2016. На сьогодні договір №36-04/16 від 17.08.2016 є виконаним, збитків закладом не понесено.

У відзиві, який надійшов до суду 31.01.2025 (вх. №2261/08-08/25, документ сформований в системі Електронний суд 31.01.2025) ФОП Литвиненко І.В. (відповідач-2 у справі) заперечив проти заявлених прокурором позовних вимог. Обґрунтовуючи заперечення зазначив, щоДоговір поставки №36-04/16 від 17.08.2016 був виконаний сторонами у повному обсязі, Сторони одна до одної жодних претензій у зв`язку з його виконанням, або ж неналежним виконанням - не мали та не мають по теперішній час. Звертав увагу, що на момент проведення відкритих торгів пропозиція ФОП Литвиненка І.В. найбільше відповідала встановленим критеріям щодо товару і мала найбільш вигідну ціну, що і було критерієм вибору переможця згідно Тендерної документації (ціна - 100%). У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що товар за спірним Договором був неналежної якості та не відповідав установленим вимогам.

Зауважував, що Позивачем в даному випадку не доведено, що спірний договір не відповідає інтересам держави і суспільства, або ж моральним засадам.

Вважає, що сам факт вчинення порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у спірній закупівлі, встановлений Рішенням АМКУ, не є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним як такого, що вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства (ч.3 ст.228 ЦК України).

Матеріали справи не містять відомостей про наявність інших потенційних учасників спірної закупівлі, які б могли задовольнити потреби замовника на той час за менші кошти. Прокурором не надано доказів наявності на ринку на час проведення спірної закупівлі більш вигідних для замовника цінових пропозицій, як і не надано доказів того, що тендерна пропозиція була подана із відповідними порушеннями та не відповідала вимогам тендерної документації.

Відповідач зауважив, що Східний офіс Держаудитслужби в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області при здійсненні публічної закупівлі Запорізьким обласним центром соціальних служб не здійснював жодного моніторингу такої закупівлі, а тому така закупівлі не може стосуватися прав, обов`язків та повноважень такого органу у спірний період, внаслідок чого він не може виступати Позивачем у справі.

Також відповідач заявив про сплив позовної давності, оскільки оспорюваний договір укладено 17.08.2016, відтак вважає, що саме з цієї дати строк позовної давності почав свій перебіг.

У відповіді на відзив (вх. №2533/08-08/25, документ сформований в системі Електронний суд 04.02.2025) прокурор вважає, що строк позовної давності станом на дату звернення до суду з позовом не пропущений, оскільки про наявність порушень при проведенні закупівлі стало відомо з моменту прийняття рішення АМКУ. Зазначав, що Відповідачем-2 у відзиві не спростовується факт вчинення порушень Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів. Чинне законодавство та стала судова практика свідчать про наявність у Державної аудиторської служби України права на звернення до суду з позовами про визнання недійсними договорів про закупівлю. Таким чином вважає, що окружною прокуратурою правильно визначено Позивача у спірних правовідносинах - Східний офіс Держаудитслужби в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області.

10.02.2025 до суду від ФОП Литвиненка І.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. №2877/08-08/25, документ сформований в системі Електронний суд), в яких відповідач-2 підтримав свою позицію щодо пропуску прокурором строку позовної давності на звернення з даним позовом до суду та, як наслідок, наявність правових підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Південно-східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (третя особа у справі) у поясненнях від 12.02.2025 (вх. №3207/08-08/25, документ сформований в системі Електронний суд 12.02.2025) зазначило, що Рішенням адміністративної колегії Відділення від 20.11.2017 №39-рш по справі №02/15-17 дії фізичної особи-підприємця Литвиненка Ігоря В`ячеславовича та фізичної особи-підприємця Ловчикова Ю.А., що полягали в погодженні своїх конкурсних пропозицій під час участі у торгах, проведених у липні-серпні 2016 року Комунальною установою «Запорізький обласний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді», щодо закупівлі ранців шкільних для дітей молодшого шкільного віку в кількості 364 штуки: код ДК 021:2015:18931100-5 - Рюкзаки, код ДК 016:2010: 15.12.1 - Вироби дорожні, шорно-сідельні та упряж і подібні вироби; вироби шкіряні інші (оголошення про проведення процедури закупівлі розміщено на вебпорталі Уповноваженого органу з питань закупівель - https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2016-07-25-000366-b), визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів (тендерів). За вчинення зазначеного порушення на ФОП Литвиненко І.В. накладено штраф у розмірі 21 000 грн. ФОП Литвиненко І.В. оскаржував Рішення Відділення в судовому порядку. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.05.2018 у справі №908/193/18 відмовлено у задоволенні позовних вимог ФОП Литвиненка І.В. про визнання недійсним Рішення від 20.11.2017 №39-рш.Третя особа зазначила, що позовні вимоги, які заявлені прокурором, виходять за межі повноважень органів Антимонопольного комітету України.

05.03.2026 до суду від Прокурора надійшла заява від 04.03.2026 вих. 15/2-1453-25 (вх. 4949/08-08/26, документ сформований в системі Електронний суд 04.03.2026) про повернення на стадію підготовчого провадження у справі та зупинення провадження у справі №908/49/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №910/20111/23 та оприлюднення повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду.

Розглянувши вказане клопотання прокурора суд відмовив у його задоволенні з огляду на таке.

Так, згідно з пунктом 7 частини 1 ст. 228 ГПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках, зокрема, перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

До заяви про зупинення провадження у справі прокурором додано протокол судового засідання від 24.02.2026 у справі №910/20111/23, у пункті 68 якого зазначено про проголошення скороченої (вступної та резолютивної частини) ухвали Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. Зміст такої ухвали в протоколі не наведено. Інших доказів на підтвердження передачі справи №910/20111/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду та прийняття до розгляду Великою Палатою Верховного Суду вказаної справи суду не надано.

Ураховуючи наведене, за відсутності в провадженні Великої Палати Верховного Суду справи №910/20111/23, про яку зазначає прокурор, у господарського суду відсутні законні та фактичні підстави для зупинення провадження у справі №908/49/25.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першоїстатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Запорізьким обласним центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді (розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 17.11.2020 №516 назву змінено на Запорізький обласний центр соціальних служб) (відповідач-1) 25.07.2016 опубліковано оголошення про проведення спрощеної закупівлі товарів «Ранці шкільні для дітей молодшого шкільного віку», ідентифікатор закупівлі UA-2016-07-25-000366-b. Очікувана вартість предмета закупівлі становила 145 849,00 грн.

Тендерні пропозиції з метою участі у спрощеній закупівлі подано двома суб`єктами господарювання: Фізична особа-підприємець Литвиненко Ігор Вячеславович та Фізична особа-підприємець Ловчиков Юрій Анатолійович.

За результатом проведення відкритих торгів 17.08.2016 між Запорізьким обласним центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді та ФОП Литвиненком І.В. (Постачальник, відповідач-2 у справі) укладено Договір поставки №36-04/16 (далі - Договір).

За умовами п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується поставляти та передавати у власність Замовнику товар відповідно до накладних, в яких міститься повна інформація про товар (найменування, кількість, ціна за одиницю, загальна вартість товару), а Замовник зобов`язується прийняти товар і здійснити його оплату за умовами даного Договору.

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що загальна сума договору визначається сумою всіх накладних і становить 144 144,00 грн, в т.ч. ПДВ 24 024,00 грн.

Товар має бути отриманий Замовником не пізніше 19 серпня 2016 року (п. 2.2 договору).

Пунктом 2.5 Договору встановлено, що оплата здійснюється протягом тридцяти банківських днів з моменту виконання договірних зобов`язань Виконавцем.

Даний Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2016 року (п. 7.1 Договору).

Відповідно до накладної №1 від 17.08.2016 Виконавець поставив Замовнику товар (ранець каркасний у кількості 364 штук) на загальну суму 144 144,00 грн.

Замовник перерахував на користь ФОП Литвиненка І.В. кошти в сумі 144 144,00 грн, про що свідчить платіжне доручення №0 від 29.08.2016.

Рішенням адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.11.2017 №39-рш у справі №02/15-17 визнано, що ФОП Литвиненко І.В. та ФОП Ловчиков Ю.А. вчинили порушення, передбачене п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, шляхом спотворення результатів тендеру (торгів), проведених комунальною установою «Запорізький обласний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді», щодо закупівлі ранців шкільних для дітей молодшого шкільного віку в кількості 364 штуки: код ДК 021:2015:18931100-5 - Рюкзаки, код ДК 016:2010: 15.12.1 - Вироби дорожні, шорно-сідельні та упряж і подібні вироби; вироби шкіряні інші (оголошення про проведення процедури закупівлі розміщено на вебпорталі Уповноваженого органу з питань закупівель - https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2016- 07-25-000366-b). За вказане порушення накладено штраф на ФОП Литвиненка І.В. та ФОП Ловчикова Ю.А.

Адміністративна колегія Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у рішенні від 20.11.2017 №39-рш у справі №02/15-17 дійшла висновку, що ФОП Литвиненко І.В. та ФОП Ловчиков Ю.А. при участі в Торгах діяли не самостійно, тобто не змагалися між собою, а узгоджували свої дії, та, як наслідок, усунули конкуренцію між собою. Вказані обставини виключають змагальність суб`єктів господарювання (відповідачів в антимонопольній справі) між собою та їх самостійну діяльність, узгодження своїх дій, що свідчить про відсутність конкуренції між ними та призвело до порушення основоположного принципу публічних закупівель - добросовісної конкуренції.

За інформацією Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.12.2024 за вих.№54-02/3544е (т.1, арк.спр. 62-65) Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.05.2018 у справі №908/193/18 відмовлено у задоволенні позовних вимог ФОП Литвиненка І.В. про визнання недійсним Рішення від 20.11.2017 №39-рш. Таке судове рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 04.07.2018 у справі №908/357/18, яке залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 17.12.2018, у задоволенні позовних вимог ФОП Ловчикова Ю.А. про визнання недійсним рішення від 20.11.2017 №39-рш відмовлено. Постановою Верховного Суду від 23.04.2019 у справі №908/357/18 касаційна скарга ФОП Ловчикова Ю.А. залишена без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 04.07.2018 та постанова Центрального апеляційного господарського суду від 17.12.2018 у такій справі залишено без змін.

ФОП Литвиненком І.В. сплачено штраф, накладений АМКУ, у розмірі 21 000 грн (т. 1 арк. спр. 68).

На переконання прокурора, узгоджені дії учасників закупівлі та відсутність реальної конкуренції унеможливлюють прозору та відкриту процедуру закупівлі, чим порушуються інтереси держави та суспільства, що є підставою для визнання недійсним договору №36-04/16 від 17.08.2016 відповідно до ч. 3 ст. 228 ЦК України та застосування наслідків недійсності правочину.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Щодо підстав здійснення прокурором представництва інтересів держави у спірних правовідносинах суд зазначає таке.

З положень статті 131-1 Конституції України вбачається, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді до юрисдикції якого вона віднесена законом.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина третя статті 4 ГПК України).

Згідно з частиною 3 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до частини 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Підстави для звернення до суду прокурора визначені у ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до норм якої прокурор здійснює представництво інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Аналіз вказаної статті Закону дає підстави дійти висновку, що «інтереси держави» (як загальне поняття) являють собою комплекс прав та законних інтересів як в цілому держави України (або народу України), так й інтереси окремої територіальної громади певної місцевості (жителі певного населеного пункту або декількох населених пунктів).

Інтереси держави та інтереси певної територіальної громади є частинами одного цілого - «інтересів держави», про які зазначено в ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Отже, суду належить з`ясувати питання наявності уповноваженого органу та вжиття ним заходів із захисту порушених інтересів держави.

Прокурор у позовній заяві зазначає, що інтереси держави порушені тим, що внаслідок антиконкурентних узгоджених дій ФОП Литвиненка І.В. та ФОП Ловчикова Ю.А. закупівля товару за державні кошти відбулась за відсутності реальної конкуренції та при формальному створенні її видимості. Наслідком стало нівелювання мети публічної закупівлі - отримання послуг з максимальною економією та ефективністю, із залученням мінімального обсягу коштів. Оспорюваний договір про закупівлю, як наслідок антиконкурентних узгоджених дій, суперечить принципам публічних закупівель, що обґрунтовує необхідність судового захисту інтересів держави.

Статтею 118 Конституції України закріплено, що виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюються місцеві державні адміністрації.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Пункт 3 статті 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачає, що до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань бюджету, фінансів та обліку.

Статтею 16 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» унормовано, що місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль з-поміж іншого і за станом фінансової дисципліни, обліку та звітності, виконанням державних контрактів і зобов`язань перед бюджетом, належним і своєчасним відшкодуванням шкоди, заподіяної державі.

Відповідно до п. 2 Положення про Запорізький обласний центр соціальних служб, затвердженого Розпорядженням голови обласної державної адміністрації №516 від 17.11.2020, Центр утворюється, реорганізовується та ліквідується Запорізькою обласною державною адміністрацією.

Відповідно до п. 12 вказаного Положення, діяльність Центру фінансується за рахунок коштів обласного бюджету та інших джерел, не заборонених законодавством. Кошторис і штатний розпис Центру затверджується Департаментом соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації (п. 4 Положення), який в свою чергу утворюється головою Запорізької обласної державної адміністрації, входить до її складу та підконтрольний облдержадміністрації.

Пунктом 7 частини 5 статті 22 Бюджетного кодексу України визначено, що головний розпорядник бюджетних коштів здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.

У той же час, ст.ст. 75, 78 Бюджетного кодексу України закріплено, що контроль за складанням та виконанням видатків обласного бюджету покладено на головних розпорядників бюджетних коштів.

Також згідно зі ст. 28 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцеві державні адміністрації для реалізації наданих їм повноважень можуть звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Отже, Запорізька обласна державна адміністраціяє органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України «Про публічні закупівлі» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснює контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України. Моніторинг закупівель здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи (ч. 1 ст. 8 указаного Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

При цьому на підставі п. 8, 10 ч. 1 ст. 10 зазначеного Закону органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43, Держаудитслужба є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Основними завданнями Держаудитслужби є реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів (пп. пп. 1, 3 п. 3 указаного Положення).

Отже, Держаудитслужба є органом, який наділений повноваженнями на здійснення заходів контролю щодо додержання вимог чинного законодавства при проведенні замовниками публічних закупівель, а також на звернення до суду в інтересах держави у разі незабезпечення підконтрольною установою виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду щодо наявності повноважень на звернення до суду Держаудитслужби та її підрозділів, а отже і прокурора в інтересах держави в їх особі, у разі не виконання вимог щодо усунення порушень законодавства, виявлених за результатами моніторингу закупівель, викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 924/1256/17 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 906/296/18.

На підставі наведеного суд виснує, що у спірних правовідносинах органом, уповноваженим державою на здійснення функцій контролю у сфері публічних закупівель та реагування на порушення законодавства у цій сфері, є Держаудитслужба, повноваження якої на відповідній території реалізуються Управлінням Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 наведено правовий висновок, відповідно до якого прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Дніпровською окружною прокуратурою м. Запоріжжя Запорізької області 22.11.2024 за вих.№53-98-9372вих-24 та вих.№53-98-9371вих-24, в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» скеровано до Запорізької обласної державної адміністрації та Східного офісу Держаудитслужби листи щодо необхідності вжиття заходів до звернення до суду із відповідним позовом.

Запорізька обласна державна адміністрація листом від 12.12.2024 вих. №18121/08-46 не повідомила про вжиття будь-яких заходів, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору.

Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області у відповіді №040831-17/3365-2024 від 12.12.2024 повідомило, що органами державного фінансового контролю заходи реагування шляхом пред`явлення позову до суду не вживались та не плануються.

Зазначене є доказом нездійснення захисту інтересів держави та є підставою для застосування представницьких повноважень прокурором.

27.12.2024 прокурор направив на адресу Запорізької обласної державної адміністрації, Східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області повідомлення вих. №53-101-10257вих-24, в якому в порядку п. 4 ст. 23 закону України «Про прокуратуру» зазначив про звернення в інтересах держави до господарського суду Запорізької області з позовом до Запорізького обласного центру соціальних служб та Фізичної особи-підприємця Литвиненка Ігоря Вячеславовича про визнання недійсним договору від 17.08.2016 №36-04/16, як такого, що суперечить інтересам держави й суспільства та застосування наслідків недійсності.

З огляду на викладене суд виснує, що прокурором доведено наявність підстав представництва інтересів держави у спірних правовідносинах.

Щодо вимоги про визнання недійсним договору від 17.08.2016 №36-04/16 та застосування наслідків недійсності правочину.

Спір у цій справі є господарським, стосується правовідносин сторін, що виникли з договору поставки від 17.08.2016 №36-04/16.

Предметом спору у цій справі є вимоги прокурора про визнання недійсним Договору від 17.08.2016 №36-04/16 як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а також вимоги про застосування наслідків недійсності цього договору, шляхом стягнення з ФОП Литвиненка І.В. на користь Запорізького обласного центру соціальних служб 144144,00 грн, а з Запорізького обласного центру соціальних служб одержані ним за рішенням суду 144144 грн стягнення в дохід держави в особі Східного офісу Держаудитслужби на підставі ч.3 ст.228 ЦК.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою, третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частиною 3 ст.228 ЦК України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Аналогічна за змістом норма містилась у ч.1 ст.208 ГК України (яка була чинною на момент виникнення спірних відносин).

За приписами частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд ураховує, що провадження у цій справі було зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/3456/23.

Так, у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що, вирішуючи питання щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК суд має враховувати що санкції, передбачені ч.3 ст.228 ЦК, ч.1 ст.208 ГК є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства. Застосування наслідків, передбачених ч.3 ст.228 ЦК є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст.1 Першого протоколу до Конвенції. ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на те, що для дотримання принципу пропорційності цивільна конфіскація має стосуватися майна, яке було отримане від злочинної діяльності, незаконного збагачення, майна, джерела походження якого сторона не могла пояснити, або майна, яке безпосередньо використовувалося при здійсненні злочинної діяльності. ЄСПЛ також визнав небезпечною тенденцію поширення конфіскації без вироку суду на випадки звичайних адміністративних порушень.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23 уточнив висновки, що містяться у постановах від 13.11.2024 у справі №911/934/23, від 17.10.2024 у справі №914/1507/23, а також інших постановах колегій суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК, таким чином: «При визначенні підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо).

Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції» (п. 105 постанови).

Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі №922/1391/18 вказав, що здійснивши правовий аналіз ч.3 ст.228 ЦК України можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Отже, з урахуванням конфіскаційного характеру санкції суд зазначає, що для застосування частини третьої статті 228 ЦК України має бути доведено сукупність таких обставин:

- наявність конкретної мети правочину, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства;

- причинно-наслідковий зв`язок між такою метою та наслідками правочину;

- умисел сторони (сторін) на досягнення цієї протиправної мети;

- пропорційність обраного засобу втручання (санкції) легітимній меті захисту публічних інтересів.

При цьому суд зазначає, що державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (див. рішення Конституційного Суду України у рішенні № 3-рп/99 від 08.04.1999).

Поняття «інтереси держави» має невизначений зміст, і в кожному конкретному випадку необхідно встановити, порушені чи ні інтереси окремої особи або держави. Інтереси держави - це закріплена Конституцією та законами України, міжнародними договорами (іншими правовими актами) система фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.

У контексті публічних закупівель такими інтересами є забезпечення добросовісної конкуренції та ефективного використання бюджетних коштів.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у пункті 95 постанови від 19.12.2025 по справі №922/3456/23 зазначила, що антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси. Тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні ч.3 ст.228 ЦК.

Отже, для застосування приписів ч.3 ст.228 ЦК України прокурор у цій справі мав довести, що сам правочин про закупівлю ранців шкільних за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Втім прокурор лише стверджував про порушення ФОП Литвиненком І.В. Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, шляхом спотворення результатів торгів (тендерів).

Втім, сам по собі встановлений рішенням органу Антимонопольного комітету України факт вчинення антиконкурентних узгоджених дій не звільняє Прокурора від обов`язку довести сукупність обставин, необхідних для застосування частини третьої статті 228 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що спірний договір виконано сторонами належним чином: товар поставлений, його прийнято та оплачено, претензій щодо якості поставленого товару від замовника не надходило. Більш того, як Запорізький обласний центр соціальних служб, так і Запорізька обласна державна адміністрація зазначили, що збитків закладом не понесено.

Матеріали справи не містять доказів недобросовісної поведінки замовника закупівлі.

Прокурор у даній справі не зазначав, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар неналежної якості, зазнала інших значних майнових втрат, співмірних із конфіскаційною санкцією, що заявляється до застосування. Також не доведено, що на момент закупівлі існували реальні альтернативні тендерні пропозиції, які об`єктивно забезпечували істотну економію бюджетних коштів, однак були усунуті саме внаслідок встановлених АМКУ антиконкурентних узгоджених дій.

За цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенням майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Суд також ураховує, що як вказала Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 19.12.2025 по справи №922/3456/23, враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції (пункт 100).

Верховний Суд під час розгляду вказаної вище справи також нагадав, що ЄСПЛ звертає увагу на важливість дотримання принципу пропорційності втручання і щодо добросовісного власника майна (у даній справі - добросовісної сторони правочину Запорізького обласного центру соціальних служб).

На перший погляд, приписи ч.3 ст.228 ЦК свідчать про те, що втручання у право володіння майном добросовісного учасника правочину не відбувається, невинна особа не має зазнавати збитків через недійсний правочин, адже сторона має отримати від порушника назад своє майно, а з неї стягується в дохід держави лише те, що вона отримала від порушника. Втім, Об`єднана палата вважає, що за умови застосування відповідних приписів ч.3 ст.228 ЦК, відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника.

По-перше, добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди. Вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима). Якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було.

По-друге, конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення. Такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування публічним інтересом. ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа "Air Canada v. The United Kingdom") (пункти 107 - 110 Постанови).

На підставі викладеного, ураховуючи висновки щодо застосування приписів частини 3 ст. 228 ЦК України до спірних правовідносин, викладених у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, застосування вказаної нормидо спірних відносин є порушенням принципу пропорційності втручання держави в мирне володіння майном (ст.1 Протоколу першого до Конвенції) як щодо ФОП Литвиненка І.В., так і щодо добросовісної сторони правочину - Запорізького обласного центру соціальних служб.

За наведених обставин господарський суд дійшов висновку, що прокурором не доведено наявності сукупності умов, необхідних для визнання спірного договору недійсним саме на підставі частини 3 статті 228 ЦК України та застосування наслідків, передбачених цією нормою.

Щодо заяви ФОП Литвиненка І.В. про застосування наслідків спливу строків позовної давності, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Водночас, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, заявлених позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.06.2023 року у справі № 755/13805/16-ц).

З урахуванням наведеного, оскільки суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог через їх необґрунтованість, відсутні підстави для застосування позовної давності до вимог, заявлених прокурором.

Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності..

Ураховуючи встановлені обставини у даній справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства, віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

За результатами вирішення спору судові витрати щодо судового збору у справі покладаються на Запорізьку обласну прокуратуру відповідно до ст. 129 ГПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Запорізької обласної державної адміністрації та Східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області до відповідачів: Запорізького обласного центру соціальних служб та Фізичної особи-підприємця Литвиненка Ігоря Вячеславовича про визнання недійсним договору від 17.08.2016 №36-04/16 та застосування наслідків недійсності правочину - відмовити повністю.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано 01.04.2026.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за вебадресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.А. Федько