ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

за результатами розгляду скарги на дії приватного виконавця

24.03.2026м. ДніпроСправа № 904/1330/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Іванової Т.В.

за участю секретаря судового засідання Давидової Є.О.

та представників:

від позивача (стягувача): Клепиков М.С.(в режимі відеоконференції)

від відповідача (боржника): Дробот Д.М.

від приватного виконавця: не з`явився

від банку: Іванчук В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали скарги Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Велта" на дії приватного виконавця

у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтохімопт" (28001, Кіровоградська область, місто Олександрія, вулиця Студентська, будинок 50; ідентифікаційний код 45172208)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Велта" (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Глинки, будинок 7, поверх 6; ідентифікаційний код 30912734)

про стягнення заборгованості за договором поставки №26/12/2023-1 від 26.12.2023 у загальному розмірі 26 773 976,60 грн

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтохімопт" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Велта" заборгованості за договором поставки №26/12/2023-1 від 26.12.2023 у загальному розмірі 26 773 976,60 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2025 затверджено мирову угоду, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтохімопт" та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Велта", закрито провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання зазначеної ухвали відкрито виконавче провадження №80439653.

До господарського суду 12.03.2026 від представника відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла скарга (вх. суду №11694/26 від 12.03.2026) на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макушева Євгена Петровича, відповідно до якої заявник просить суд:

- на час розгляду скарги зупинити стягнення на підставі ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2025 у справі №904/1330/25, з примусового виконання якої приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макушевим Є.П. відкрито виконавче провадження №80439653, у межах суми заборгованості 22 595 264,32 грн та розміру нарахованої основної винагороди приватного виконавця 2 259 526,43 грн;

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макушева Євгенія Петровича, які полягали у вчиненні виконавчої дії - винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №80439653 з урахуванням загальної суми стягнення включно з платежами, строк сплати яких не настав, згідно ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2025 у справі №904/1330/25;

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 06.03.2026 ВП №80439653, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макушевим Євгенієм Петровичем на виконання ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2025 у справі №904/1330/25;

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макушева Євгенія Петровича, які полягали у вчиненні виконавчої дії - винесення постанови від 06.03.2026 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП № 80439653 з урахуванням загальної суми стягнення включно з платежами, строк сплати яких не настав згідно ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2025 у справі №904/1330/25;

- скасувати постанову арешт коштів боржника, винесену 06.03.2026 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макушевим Євгенієм Петровичем у виконавчому провадженні ВП № 80439653.

Ухвалою господарського суду від 13.03.2026 прийнято до розгляду скаргу відповідача на дії приватного виконавця виконавчого у судовому засіданні на 16.03.26 о 16:00 год. Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макушева Євгена Петровича надати до господарського суду до судового засідання включно матеріали виконавчого провадження № 80439653 та належним чином й належної якості його завірені копії для долучення до матеріалів справи.

До господарського суду 16.03.2026 від представника позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшли заперечення (вх. суду №12161/26 від 16.03.2026) на скаргу відповідача на дії приватного виконавця.

Також 16.03.206 до господарського суду від представника позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшло клопотання (вх. суду №12163/26 від 16.03.2026) про відкладення розгляду скарги на дії приватного виконавця.

Крім того, до господарського суду 16.03.2026 від приватного виконавця за допомогою засобів електронного зв`язку надійшло клопотання про відкладення розгляду скарги на дії приватного виконавця.

Разом з тим 16.03.2026 до господарського суду від представника позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. суду №4-1062/26 від 16.03.2026) про відвід судді.

Ухвалою господарського суду від 16.03.2026 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтохімопт" (вх.суду №4-1062/26 від 16.03.2026) про відвід судді.

У судове засідання 16.03.2026 з`явилися повноважні представники позивача (в режимі відеоконференції) та відповідача. Приватний виконавець (його представник) у призначене судове засідання не з`явився; про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, зокрема, шляхом надсилання ухвали суду на його електронну адресу, а також повідомленням останнього за допомогою телефонограми суду.

Ухвалою господарського суду від 16.03.2026 відкладено розгляд скарги відповідача на дії приватного виконавця у судовому засіданні до 19.03.2026 о 10:20 год., повторно зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макушева Євгена Петровича надати до господарського суду до 18.03.2026 включно матеріали виконавчого провадження № 80439653 та належним чином й належної якості його завірені копії для долучення до матеріалів справи.

До господарського суду 17.03.2026 від представника відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшли письмові доповнення (вх. суду №12373/26 від 17.03.2026) до скарги на дії приватного виконавця.

Також 17.03.2026 до господарського суду від представника відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшло клопотання (вх. суду №12618/26 від 17.03.2026) про долучення до матеріалів справи фотокопій матеріалів виконавчого провадження №80439653.

До господарського суду 18.03.2026 від приватного виконавця за допомогою системи "Електронний суд" надійшли заперечення (вх. суду №12785/26 від 18.03.2026) на скаргу відповідача на дії приватного виконавця.

До господарського суду 19.03.2026 від представника відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла уточнена скарга (вх. суду №12839/26 від 19.03.2026) на дії приватного виконавця.

Крім того, 19.03.2026 від представника відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла додаткова уточнена скарга (вх. суду №12864/26 від 19.03.2026) на дії приватного виконавця.

Також 19.03.2026 до господарського суду від приватного виконавця за допомогою засобів електронного зв`язку надійшло клопотання (вх. суду №12943/26 від 19.03.2026) про долучення до матеріалів справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

До господарського суду 19.03.2026 від представника позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. суду №12822/26 від 19.03.2026) про призначення семантико-текстуальної експертизи.

У призначене судове засідання 19.03.2026 з`явились повноважні представники сторін та приватний виконавець. В судовому засіданні оголошено перерву до 16:00, однак через знеструмлення приміщення Господарського суду Дніпропетровської області проведення судового засідання було унеможливлено.

Ухвалою господарського суду від 19.03.2026 відкладено розгляд скарги відповідача на дії приватного виконавця у судовому засіданні до 24.03.2026 о 11:30 год., запропоновано стягувачу (позивачу) та приватному виконавцю подати до суду до призначеного судового засідання письмову позицію по суті скарги.

Між тим, 19.03.2026 до господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтохімопт" за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. суду №12828/26 від 19.03.2026) про винесення окремої ухвали суду щодо Акціонерного товариства "ВСТ Банк".

До господарського суду 20.03.2026 від представника Акціонерного товариства "ВСТ Банк" за допомогою засобів електронного зв`язку надійшло клопотання (вх. суду №13128/26 від 20.03.2026) про розгляд заяви щодо винесення окремої ухвали з викликом представника.

Крім того, 20.03.2026 до господарського суду від представника Акціонерного товариства "ВСТ Банк" за допомогою системи "Електронний суд" надійшов відзив (вх. суду №1323/26 від 20.03.2026) на заяву про винесення окремої ухвали суду.

Ухвалою господарського суду від 20.03.2026 прийнято до розгляду заяву позивача (вх. суду №12828/26 від 19.03.2026) про винесення окремої ухвали суду у судовому засіданні на 24.03.2026 о 11:40 год., запропоновано сторонам подати до суду до призначеного судового засідання письмову позицію по суті заяви.

У судове засідання 24.03.2026 з`явилися повноважні представники позивача (в режимі відеоконференції) та відповідача, а також представник Акціонерного товариства "ВСТ Банк". Приватний виконавець (його представник) у призначене судове засідання не з`явився; про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Розглянувши у судовому засіданні 24.03.2026 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтохімопт" (вх. суду №12828/26 від 19.03.2026) про винесення окремої ухвали, господарський суд зазначає наступне.

Згідно із частинами 1-3 статті 246 Господарського процесуального кодексу України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких входить притягнення вказаних осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність у діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.

Таким чином, окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому.

Суд також зазначає, що окрема ухвала суду це рішення, яким суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону, причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Окрема ухвала є формою профілактичного впливу судів на правопорушників.

Необхідність винесення окремої ухвали зумовлена завданнями господарського судочинства, захистом прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері господарювання.

Підставою для винесення окремої ухвали, як вказано вище, є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення.

Юридична кваліфікація правопорушення судом не здійснюється. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для винесення окремої ухвали немає.

При цьому, господарський суд зауважує, що постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 05.11.2020 року у справі №855/87/20.

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.04.2018 у справі №761/32388/13-ц (провадження № 61-3251св18) зазначено, що при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком (аналогічний висновок міститься у пункті 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 171/2124/18, у пункті 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2018 у справі № 521/18287/15-ц, у п. 102 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 у справі №921/357/20).

Окрім того, суд звертає увагу на те, що суд не постановляє окремих ухвал за клопотаннями сторін (аналогічний висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01.02.2022 у справі №750/3192/14, від 18.12.2024 у справі №921/357/20).

Враховуючи вищевикладене, господарський суд доходить висновку відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтохімопт" (вх. суду №12828/26 від 19.03.2026) про винесення окремої ухвали.

Розглянувши у судовому засіданні 24.03.2026 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтохімопт" (вх. суду №12822/26 від 19.03.2026) про призначення семантико-текстуальної експертизи, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 99 Господарського процесуального кодексу України суд призначає експертизу лише у разі, якщо для встановлення обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері, іншій ніж право. Таким чином, процесуальною передумовою призначення експертизи є наявність фактичних обставин, з`ясування яких неможливе без залучення спеціальних знань.

Зі змісту заяви вбачається, що заявник просить призначити семантико-текстуальну експертизу з метою встановлення значення формулювання "сума невиконаного боржником", використаного у пункті 8 мирової угоди, посилаючись на різне розуміння сторонами відповідної умови.

Водночас предметом розгляду у даному провадженні є скарга на дії приватного виконавця, в межах якої суд перевіряє правомірність прийнятих виконавцем рішень та вчинених ним дій на підставі наявних у справі матеріалів.

За таких обставин встановлення змісту умов мирової угоди та визначення їх правового значення не є питанням, яке потребує спеціальних знань, а належить до оцінки судом доказів та застосування норм права при вирішенні скарги по суті.

Поставлені заявником питання не спрямовані на з`ясування нових фактичних обставин, а фактично зводяться до надання висновку щодо змісту умов правочину, що виходить за межі завдань судової експертизи.

Крім того, враховуючи характер даного провадження, призначення експертизи призвело б до необґрунтованого розширення предмета розгляду та затягування вирішення скарги, що суперечить його процесуальній природі.

Суд також враховує, що доводи заявника по суті зводяться до необхідності усунення неясності у формулюванні мирової угоди, що за наявності відповідних підстав вирішується у порядку роз`яснення судового рішення, а не шляхом призначення експертизи.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд доходить висновку відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтохімопт" (вх. суду №12822/26 від 19.03.2026) про призначення семантико-текстуальної експертизи.

Розглянувши у судовому засіданні 24.03.2026 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Велта" (вх. суду №11694/26 від 12.03.2026) на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макушева Євгена Петровича, з урахуванням доповнення (вх. суду №12373/26 від 17.03.2026) та уточнених скарг (вх. суду №12839/26 від 19.03.2026 та вх. суду №12943/26 від 19.03.2026), господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи приватного виконавця під час виконання судового рішення порушено їхні права.

Згідно з частиною третьою статті 343 Господарського процесуального кодексу України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними та зобов`язує відповідну особу усунути порушення.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду від 24.06.2025 затверджено мирову угоду, укладену між сторонами, якою визначено порядок та строки виконання боржником грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 193 Господарського процесуального кодексу України виконання мирової угоди здійснюється сторонами у порядку і строки, визначені цією угодою, а ухвала суду про її затвердження є виконавчим документом.

Аналіз умов мирової угоди свідчить, що сторони погодили виконання грошового зобов`язання шляхом встановлення окремих строків виконання кожного платежу, що свідчить про самостійність таких зобов`язань у межах погодженого графіка.

Зокрема, пунктом 4 затвердженої судом мирової угоди сторони погодили виконання боржником грошового зобов`язання шляхом здійснення платежів відповідно до визначеного графіка, зокрема:

- 2 500 000,00 грн у строк до 15.07.2025 (пункт 4.1. мирової угоди);

- 2 500 000,00 грн у строк до 15.08.2025 (пункт 4.2. мирової угоди);

- 2 500 000,00 грн у строк до 15.09.2025 (пункт 4.3. мирової угоди);

- 2 000 000,00 грн у строк до 15.10.2025 (пункт 4.4. мирової угоди);

- 2 000 000,00 грн у строк до 15.11.2025 (пункт 4.5. мирової угоди);

- 2 000 000,00 грн у строк до 15.12.2025 (пункт 4.6. мирової угоди);

- 2 000 000,00 грн у строк до 15.01.2026 (пункт 4.7. мирової угоди);

- 2 000 000,00 грн у строк до 15.02.2026 (пункт 4.8. мирової угоди);

- 2 000 000,00 грн у строк до 15.03.2026 (пункт 4.9. мирової угоди);

- 2 000 000,00 грн у строк до 15.04.2026 (пункт 4.10. мирової угоди);

- 2 000 000,00 грн у строк до 15.05.2026 (пункт 4.11. мирової угоди);

- 2 000 000,00 грн у строк до 15.06.2026 (пункт 4.12. мирової угоди);

- 1 595 264,32 грн у строк до 15.07.2026 (пункт 4.13. мирової угоди).

Отже, сторони погодили поетапне виконання грошового зобов`язання, визначивши самостійні строки виконання кожної частини боргу.

При цьому пунктом 8 мирової угоди сторони передбачили, що у випадку порушення боржником положень пункту 4 цієї мирової угоди (у тому числі порушення хоча б одного з підпунктів пунктів 4 цієї мирової угоди), стягувач має право стягнути з боржника у примусовому порядку відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" суму невиконаного боржником зобов`язання.

Аналіз наведеного положення мирової угоди свідчить про те, що сторони погодили право стягувача звернутися до примусового виконання у разі порушення боржником графіка платежів, однак у зазначеному пункті відсутня умова про дострокове настання строку виконання всього зобов`язання.

Інакше кажучи, положення пункту 8 мирової угоди визначає момент виникнення права стягувача на звернення до примусового виконання, однак не встановлює акселерації боргу, тобто дострокового настання строку сплати/стягнення всієї суми заборгованості.

Таким чином, зі змісту мирової угоди не вбачається, що сторони погодили умови про дострокове настання строку виконання/сплати боржником всієї суми заборгованості у разі порушення окремого платежу.

Вказане також підтверджується пунктом 8 ухвали суду про затвердження мирової угоди від 24.06.2025 у справі №904/1330/25, яка не оскаржувалася та набула законної сили.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України зобов`язання підлягає виконанню у встановлений строк.

Отже, у суду відсутні підстави вважати, що строк виконання всієї суми боргу настав достроково, в той час, як пункт 8 мирової угоди визначає лише право стягувача на звернення до примусового виконання, не змінюючи при цьому погоджені сторонами строки виконання окремих зобов`язань.

За таких обставин під поняттям "сума невиконаного боржником зобов`язання" у контексті умов мирової угоди слід розуміти лише ту частину зобов`язання, строк виконання якої настав та яка фактично не виконана боржником.

Відповідно до статті 326 Господарського процесуального кодексу України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний здійснювати примусове виконання рішень у спосіб і в межах, визначених виконавчим документом і законом.

Отже, приватний виконавець не наділений повноваженнями змінювати зміст виконавчого документа або визначати інший обсяг зобов`язання, ніж передбачений мировою угодою.

Господарський суд зазначає, що у вказаному розумінні діє принцип res judicata вирішена справа (res judicata pro veritate habetur! судове рішення слід визначати за істину) означає остаточність рішення суду, яке набрало чинності і не може бути переглянуте. Принцип res judicata визнано на міжнародному рівні та зафіксовано, в тому числі, у пункті 1 статті 44 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принцип остаточності рішення є складовою частиною верховенства права.

Суд також зазначає, що ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2025, якою затверджено мирову угоду, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтохімопт" та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Велта" в апеляційному порядку не оскаржена, а отже є законною та остаточною.

Як встановлено судом, на момент звернення стягувача до приватного виконавця частина платежів була виконана боржником (платежі за пунктами 4.1. та 4.8. мирової угоди), частина платежів є простроченою (платежі за пунктами 4.2. - 4.7. мирової угоди), тоді як інша частина (платежі за пунктами 4.9. - 4.13. мирової угоди) є такою, строк виконання якої на момент відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження не настав.

Разом з тим приватним виконавцем при відкритті виконавчого провадження визначено суму стягнення, яка включає всю суму зобов`язань відповідача за мировою угодою, у тому числі платежі, строк виконання яких на момент відкриття виконавчого провадження не настав (платежі за пунктами 4.9. - 4.13. мирової угоди).

Таким чином, приватний виконавець, визначивши суму стягнення у такому обсязі, вийшов за межі виконавчого документа, що свідчить про неправомірність його дій у відповідній частині.

З огляду на встановлене судом порушення боржником строків виконання окремих платежів (платежі за пунктами 4.2. - 4.7. мирової угоди), відкриття виконавчого провадження в цій частині є таким, що відповідає вимогам закону.

Водночас визначення суми, що підлягає стягненню, є неправомірним у частині включення до неї платежів, строк виконання яких не настав (платежі за пунктами 4.9. - 4.13. мирової угоди).

Суд встановив, що постановою про відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем визначено до стягнення основну винагороду у розмірі 10 відсотків від загальної суми, визначеної до стягнення.

Відповідно до частини 3 статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" основна винагорода приватного виконавця становить 10 відсотків від суми, що підлягає примусовому стягненню.

Оскільки визначення суми, що підлягає стягненню, здійснено з порушенням умов виконавчого документа, визначення розміру винагороди у постанові про відкриття виконавчого провадження, виходячи з такої суми, також є неправомірним.

При цьому суд зазначає, що у межах розгляду скарги на дії виконавця суд перевіряє правомірність його дій, однак не вирішує самостійний спір щодо визначення розміру винагороди.

У даному випадку оцінка правомірності нарахування винагороди здійснюється судом виключно як похідна від оцінки правомірності визначення суми стягнення.

Аналогічний підхід щодо необхідності перевірки розміру винагороди приватного виконавця викладений у постанові Верховного Суду від 26.01.2024 у справі №580/192/23, в якій зазначено, що суди мають перевіряти механізм розрахунку, застосованого виконавцем при визначенні суми основної винагороди та наведеного ним у постанові про стягнення основної винагороди, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Суд не наділений повноваженнями вносити зміни до винесеної приватним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, у зв`язку із чим постанова про відкриття виконавчого провадження, з огляду на встановлені судом порушення, підлягає скасуванню, як така, що винесена з порушенням закону.

Крім того судом також встановлено, що приватним виконавцем здійснено арешт коштів та майна боржника (відповідача у справі), як захід забезпечення виконання рішення.

Частинами 1-3 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

При цьому дії приватного виконавця щодо накладення арешту є неправомірними у частині, що перевищує фактичний обсяг зобов`язання, який підлягав примусовому виконанню, оскільки арешт коштів та майна є заходом забезпечення виконання рішення та має похідний характер від визначеної суми стягнення, яка невірно була розрахована приватним виконавцем з огляду на те, що, як було встановлено судом, приватний виконавець до суми стягнення включив платежі за мировою угодою, строк виконання яких на момент відкриття виконавчого провадження не настав.

За таких обставин постанови про арешт коштів боржника та арешт майна боржника підлягають скасуванню, як похідні від постанови про відкриття виконавчого провадження, про необхідність скасування якої суд дійшов висновку.

Щодо вимоги про зобов`язання повернути стягнуті кошти суд зазначає, що такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки питання повернення коштів вирішується у порядку повороту виконання судового рішення відповідно до статті 333 Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд, перевіривши доводи стягувача та приватного виконавця, викладені у запереченнях на скаргу, вважає їх такими, що не підлягають прийняттю з огляду на наступне.

Доводи стягувача та приватного виконавця про те, що пункт 8 мирової угоди передбачає дострокове настання строку виконання всього зобов`язання, суд не приймає, оскільки зазначене положення не містить прямої вказівки на зміну строків виконання зобов`язання, а визначає лише право стягувача на звернення до примусового виконання.

Саме по собі встановлення права на звернення до примусового виконання не свідчить про погодження сторонами дострокового настання строку виконання всієї суми боргу, оскільки відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України зобов`язання підлягає виконанню у встановлений строк, а зміна такого строку має бути прямо передбачена умовами правочину.

Доводи про те, що інше тлумачення умов мирової угоди нівелює зміст її пункту 8, суд також відхиляє, оскільки зазначений пункт має самостійне правове значення як підстава для звернення до примусового виконання у разі порушення графіка платежів, однак не змінює погоджених сторонами строків виконання зобов`язання.

Посилання стягувача на те, що ухвала суду про затвердження мирової угоди є єдиним виконавчим документом і підлягає виконанню у повному обсязі, суд не приймає, оскільки обсяг зобов`язання, що підлягає виконанню, визначається умовами мирової угоди, якими встановлено поетапне виконання зобов`язання з визначенням окремих строків для кожного платежу.

Отже, сам факт існування єдиного виконавчого документа не змінює характеру зобов`язання як такого, що виконується частинами у різні строки.

Доводи приватного виконавця про те, що він не наділений повноваженнями тлумачити судове рішення та діяв виключно на підставі виконавчого документа і заяви стягувача, суд оцінює критично, оскільки відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний здійснювати примусове виконання рішень у спосіб і в межах, визначених виконавчим документом.

Обов`язок діяти в межах виконавчого документа передбачає, зокрема, необхідність врахування змісту такого документа та фактичного стану виконання зобов`язання, а тому не звільняє виконавця від обов`язку правильно визначити обсяг зобов`язання, що підлягає примусовому виконанню. У випадку складності тлумачення змісту судового рішення останній не позбавлений права звернення до суду з відповідною заявою про роз`яснення судового рішення.

Доводи приватного виконавця щодо правомірності визначення суми стягнення у розмірі всієї непогашеної заборгованості суд відхиляє, оскільки такі дії суперечать умовам мирової угоди, якими передбачено поетапне виконання зобов`язання та встановлено окремі строки виконання кожного платежу.

Посилання приватного виконавця на правомірність визначення основної винагороди виходячи з усієї суми боргу також не приймаються судом, оскільки відповідно до частини третьої статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" така винагорода визначається від суми, що підлягає примусовому стягненню, яка у даному випадку визначена неправомірно.

Доводи щодо правомірності накладення арешту на кошти та майно боржника суд відхиляє, оскільки такі заходи мають похідний характер від визначеної суми стягнення, а тому їх правомірність безпосередньо залежить від правильності визначення обсягу зобов`язання, що підлягає виконанню.

Інші доводи учасників справи не спростовують встановлених судом обставин та не впливають на правильність висновків суду, у зв`язку з чим відхиляються як безпідставні.

Крім того, господарський суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття судового рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункту 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку задовольнити частково скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Велта" (вх. суду №11694/26 від 12.03.2026) на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макушева Євгена Петровича, з урахуванням доповнення (вх. суду №12373/26 від 17.03.2026) та уточнених скарг (вх. суду №12839/26 від 19.03.2026 та вх. суду №12943/26 від 19.03.2026).

Керуючись статтями 234, 235, 339 - 343, 344 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтохімопт" (вх. суду №12828/26 від 19.03.2026) про винесення окремої ухвали - відмовити.

2. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтохімопт" (вх. суду №12822/26 від 19.03.2026) про призначення семантико-текстуальної експертизи - відмовити.

3. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Велта" (вх. суду №11694/26 від 12.03.2026) на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макушева Євгена Петровича, з урахуванням доповнення (вх. суду №12373/26 від 17.03.2026) та уточнених скарг (вх. суду №12839/26 від 19.03.2026 та вх. суду №12943/26 від 19.03.2026) - задовольнити частково.

4. Визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макушева Євгенія Петровича, які полягали у вчиненні виконавчої дії - винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №80439653 з примусового виконання ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2025 у справі №904/1330/25 в частині відкриття виконавчого провадження щодо стягнення сум за визначеними мировою угодою платежами, строк виконання яких на момент відкриття виконавчого провадження не настав.

3. Скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 06.03.2026 ВП №80439653, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макушевим Євгенієм Петровичем з примусового виконання ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2025 у справі №904/1330/25.

4. Визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макушева Євгенія Петровича, які полягали у вчиненні виконавчої дії - винесення постанови від 06.03.2026 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП № 80439653 в частині суми за визначеними мировою угодою платежами, строк виконання яких на момент відкриття виконавчого провадження не настав.

5. Скасувати постанову про арешт коштів боржника, винесену 06.03.2026 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макушевим Євгенієм Петровичем у виконавчому провадженні ВП № 80439653.

6. Визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макушева Євгенія Петровича, які полягали у вчиненні виконавчої дії - винесення постанови від 11.03.2026 про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП № 80439653, якою накладено арешт на транспортні засоби, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Велта", в частині суми за визначеними мировою угодою платежами, строк виконання яких на момент відкриття виконавчого провадження не настав.

7. Скасувати постанову про арешт майна боржника, винесену 11.03.2026 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макушевим Євгенієм Петровичем у виконавчому провадженні ВП № 80439653, якою накладено арешт на транспортні засоби, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Велта", а саме:

- HYUNDAI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 ;

- ПАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 ;

- HYUNDAI, реєстраційний номер НОМЕР_5 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_6 ;

- CHANGJIANG, реєстраційний номер НОМЕР_7 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_8 ;

- КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_9 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_10 ;

- HYUNDAI, реєстраційний номер НОМЕР_11 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_12 ;

- ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_13 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_14 ;

- УАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_15 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_16 ;

- MITSUBISHI, реєстраційний номер НОМЕР_17 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_18 ;

- HYUNDAI, реєстраційний номер НОМЕР_19 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_20 ;

- HYUNDAI, реєстраційний номер НОМЕР_21 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_22 ;

- МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_23 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_24 ;

- ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_25 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_26 ;

- HYUNDAI, реєстраційний номер НОМЕР_27 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_28

- ПАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_29 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_30

- ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_31 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_32

- HYUNDAI, реєстраційний номер НОМЕР_33 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_34

- КРАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_35 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_36

- ЗИЛ, реєстраційний номер НОМЕР_37 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_38 .

8. В іншій частині скарги на дії приватного виконавця - відмовити.

Ухвала набирає законної сили - 24.03.2026 та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повну ухвалу складено - 25.03.2026.

Суддя Т.В. Іванова