ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/2177/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Желєзної С.П., розглянувши у порядку письмового провадження справу №916/2177/24

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут»

до відповідача: комунального закладу Херсонської обласної ради «Олешківський

психоневрологічний будинок-інтернат»

про стягнення 60 289,05 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (далі по тексту ТОВ «Львівгаз збут») звернулось до господарського суду з позовною заявою до комунального закладу Херсонської обласної ради «Олешківський психоневрологічний будинок-інтернат» (далі по тексту Заклад) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 60 289,05 грн., яка складається із заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 59 535,00 грн, збитків від інфляції у розмірі 417,34 грн, 3 % річних у розмірі 336,71 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про постачання електричної енергії споживачу №60СВ797-2432-22 від 01.03.2022 в частині оплати поставленої протягом періоду з 01.03.2022 по 31.08.2022 електричної енергії.

Ухвалою суду від 22.05.2024 дана позовна заява була залишена без руху з наданням позивачу 10-денного строку з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви в частині надання доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме: повного тексту договору, в тому числі, сторінки з підписами сторін.

29.05.2024 до суду від ТОВ «Львівгаз збут» надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, по тексту якої позивачем було повідомлено, що відповідачем не було повернуто підписаного договору, у зв`язку з чим позивач не має можливості надати для огляду оригінал договору. Поряд з цим позивачем було вказано, що суду надано копію договору, завантажену відповідачем 02.03.2022 в електронній системі публічних закупівель за посиланням https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2022-03-02-000663-c.

Ухвалою суду від 31.05.2024 дана справа була призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 10.07.2024 провадження у цій справі було зупинено до перегляду у касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах у справі №908/1162/23.

Ухвалою суду від 27.10.2025 провадження у даній справі було поновлено у зв`язку з усуненням обставин, які стали підставою для зупинення провадження у справі, встановлено учасникам даного судового процесу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання письмових пояснень щодо даного спору з урахуванням висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 03.10.2025 у справі №908/1162/23.

24.11.2025 до суду від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №280/5808/23 з метою дотримання єдності судової практики.

Ухвалою суду від 24.11.2025 провадження у цій справі було зупинено до перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №280/5808/23.

Ухвалою суду від 23.02.2026 провадження у даній справі було поновлено у зв`язку з поверненням ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2026 справи №280/5808/23 відповідній колегії Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для розгляду.

Заклад згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань знаходиться за адресою: 75100, Херсонська обл., Олешківський р-н, м. Олешки, вул. Першотравнева, буд. 42.

Поряд з цим Олешківська міська територіальна громада згідно з наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 включена до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, датою початку тимчасової окупації є 24.02.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014 якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

На виконання вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Заклад був повідомлений про розгляд судом даного спору шляхом публікації на офіційному вебсайті суду відповідних оголошень.

З огляду на викладене, господарський суд доходить висновку про належне повідомлення відповідача про розгляд судом даної справи.

Закладом не було надано суду відзиву на позов у зв`язку з чим дана справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив наступне.

01.03.2022 Закладом було підписано заяву-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу, відповідно до якої Заклад, ознайомившись з умовами договору про постачання електричної енергії споживачу на вебсайті Постачальника в мережі інтернет за адресою: https://lvgaszbut.104.ua/ua/, з персоніфікованими даними, зазначеними у цій заяві. Початком постачання є 01.03.2022.

У комерційній пропозиції, яка є додатком №2 до договору постачання електричної енергії споживачу, яка була підписана Закладом (Споживач) та ТОВ «Львівгаз збут» (Постачальник), сторонами було визначено, зокрема, наступні умови постачання електричної енергії:

1) ціна: граничний розмір тарифу за 1кВт*год не може перевищувати 3,50 грн.

2) спосіб оплати: безготівкова форма оплати на рахунок Постачальника із спеціальним режимом використання.

3) строк надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати: Постачальник до 12 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим, оформлює рахунок на оплату за фактично спожиту електричну енергію та акт купівлі-продажу електричної енергії та в цей же строк надає їх Споживачу. Якщо Споживач не повернув підписаний акт купівлі-продажу Постачальнику протягом 5-ти робочих днів або не надав повідомлення про наявність розбіжностей, такий акт вважається погодженим сторонами. Оплата рахунку за фактично спожиту електричну енергію має бути здійснена Споживачем протягом 5-ти робочих днів від дня його отримання.

В матеріалах справи наявний договір постачання електричної енергії №60СВ797-2432-22 від 01.03.2022, на якому наявні відмітки про знаходження оригіналу договору у позивача. Водночас суду було надано лише 8 сторінок договору, які містять розділи 1-7 та частково 8 розділ, сторінка з підписами сторін договору в матеріалах справи відсутня.

Господарським судом враховано, що копія договору постачання електричної енергії №60СВ797-2432-22 від 01.03.2022, а також заява-приєднання від 01.03.2022 та комерційна пропозиція, які були надані позивачем суду, були 02.03.2022 опубліковані відповідачем 02.03.2022 в електронній системі публічних закупівель за посиланням https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2022-03-02-000663-c.

31.03.2022 ТОВ «Львівгаз збут» було складено акт приймання-передачі електричної енергії до договору №60СВ797-2432-22 від 01.03.2022, відповідно до якого відповідачем у березні 2022 року було спожито електричну енергію обсягом 3352 кВт/год на суму 11 732,00 грн.

30.04.2022 ТОВ «Львівгаз збут» було складено акт приймання-передачі електричної енергії до договору №60СВ797-2432-22 від 01.03.2022, відповідно до якого відповідачем у квітні 2022 року було спожито електричну енергію обсягом 3621 кВт/год на суму 12 673,50 грн.

31.05.2022 ТОВ «Львівгаз збут» було складено акт приймання-передачі електричної енергії до договору №60СВ797-2432-22 від 01.03.2022, відповідно до якого відповідачем у травні 2022 року було спожито електричну енергію обсягом 2300 кВт/год на суму 8050,00 грн.

30.06.2022 ТОВ «Львівгаз збут» було складено акт приймання-передачі електричної енергії до договору №60СВ797-2432-22 від 01.03.2022, відповідно до якого відповідачем у червні 2022 року було спожито електричну енергію обсягом 2264 кВт/год на суму 7924,00 грн.

31.07.2022 ТОВ «Львівгаз збут» було складено акт приймання-передачі електричної енергії до договору №60СВ797-2432-22 від 01.03.2022, відповідно до якого відповідачем у липні 2022 року було спожито електричну енергію обсягом 2951 кВт/год на суму 10328,50 грн.

31.08.2022 ТОВ «Львівгаз збут» було складено акт приймання-передачі електричної енергії до договору №60СВ797-2432-22 від 01.03.2022, відповідно до якого відповідачем у серпні 2022 року було спожито електричну енергію обсягом 2522 кВт/год на суму 8827,00 грн.

Крім того, ТОВ «Львівгаз збут» було виставлено Закладу рахунки на оплату електричної енергії №64000077 від 28.02.2024 (за березень 2022) на суму 11 732,00 грн; №64000078 від 28.02.2024 (за квітень 2022) на суму 12 673,50 грн; №64000079 від 28.02.2024 (за травень 2022) на суму 8050,00 грн; №64000080 від 28.02.2024 (за червень 2022) на суму 7924,00 грн; №64000081 від 28.02.2024 (за липень 2022) на суму 10328,50 грн; №64000082 від 28.02.2024 (за серпень 2022) на суму 8827,00 грн.

29.02.2024 ТОВ «Львівгаз збут» було направлено на електронного пошту, на яку є посилання по тексту договору, акти приймання-передачі електричної енергії за березень 2022 року серпень 2022 року та рахунки на оплату за відповідний період.

Листом від 12.03.2024 АТ «Херсонобленерго» у відповідь на адвокатський запит представника ТОВ «Львівгаз збут» було повідомлено обсяги споживання Закладом електричної енергії за період з 01.03.2022 по 31.08.2022, які покладені на постачальника ТОВ «Львівгаз збут». Водночас у листі АТ «Херсонобленерго» було зазначено, що для підтвердження об`ємів споживання електричної енергії за вказані періоди необхідно зняти фактичні показники лічильників, що неможливо на даний час, так як точки обліку Споживача знаходяться на окупованій території Херсонської області; достовірну інформацію можливо надати тільки після деокупації захоплених територій.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Предметом заявленого ТОВ «Львівгаз збут» позову є вимоги до Закладу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у березні-серпні 2022 року у розмірі 59 535,00 грн, а також нарахованих збитків від інфляції та 3% річних.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1,2 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 №2019-VIII (зі змінами) постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; надавати постачальникам послуг комерційного обліку, з якими він уклав договір, доступ до своїх електроустановок для здійснення монтажу, технічного обслуговування та зняття показників з приладів обліку споживання електричної енергії.

ТОВ «Львівгаз збут» обґрунтовує заявлені позовні вимоги неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором про постачання електричної енергії споживачу №60СВ797-2432-22 від 01.03.2022.

Проте в процесі вирішення даного спору судом було встановлено, що повний текст договору, в тому числі, сторінка з підписами сторін, позивачем наданий не був; оригінал договору у позивача відсутній, хоча разом з позовом суду було надано копії сторінок з відмітками про перебування оригіналу договору у позивача.

Водночас на підставі відомостей з електронної системи публічних закупівель за посиланням https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2022-03-02-000663-c судом було встановлено, що закупівля електричної енергія відбулася без використання електронної системи.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає Закон України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 № 922-VIII (зі змінами, в редакції на дату оприлюднення відомостей про укладення договору).

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про публічні закупівлі» у разі здійснення закупівель товарів, робіт і послуг, вартість яких не перевищує 50 тисяч гривень, замовник повинен дотримуватися принципів здійснення публічних закупівель та може використовувати електронну систему закупівель, у тому числі електронні каталоги для закупівлі товарів. У разі здійснення таких закупівель без використання електронної системи закупівель замовник обов`язково оприлюднює в електронній системі закупівель відповідно до статті 10 цього Закону звіт про договір про закупівлю, укладений без використання електронної системи закупівель. Звіт про договір про закупівлю, укладений без використання електронної системи закупівель, повинен містити інформацію, передбачену Законом.

Відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України «Про публічні закупівлі» у разі здійснення закупівлі у випадках, передбачених цією частиною, замовник обов`язково оприлюднює в електронній системі закупівель відповідно до статті 10 цього Закону звіт про договір про закупівлю, укладений без використання електронної системи закупівель.

Враховуючи передбачений Законом України «Про публічні закупівлі» обов`язок замовника опублікувати звіт про договір про закупівлю, укладений без використання електронної системи закупівель, господарський суд доходить висновку, що незважаючи на відсутність повного тексту договору про постачання електричної енергії споживачу №60СВ797-2432-22 від 01.03.2022, такий договір слід вважати укладеним з огляду на виконання Закладом вимог ст. 3 Закону України «Про публічні закупівлі».

З урахуванням викладеного суд доходить висновку про укладення між Закладом та ТОВ «Львівгаз збут» договору про постачання електричної енергії споживачу №60СВ797-2432-22 від 01.03.2022.

На підтвердження виконання прийнятих на себе зобов`язань за договором про постачання електричної енергії споживачу №60СВ797-2432-22 від 01.03.2022 ТОВ «Львівгаз збут» було надано суду акти приймання-передачі електричної енергії за березень-серпень 2022 року, а також АТ «Херсонобленерго» від 12.03.2024 про обсяги спожитої відповідачем у спірному періоді електричної енергії.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» було постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

Відповідач згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань знаходиться за адресою: 75100, Херсонська обл., Олешківський р-н, м. Олешки, вулиця Першотравнева, буд. 42.

Водночас Олешківська міська територіальна громада знаходиться на території, яка згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 (із змінами), включена до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, датою початку тимчасової окупації є 24.02.2022.

Відповідно до ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII (далі - Закон № 1207-VII) тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Водночас, виходячи зі ст. 2 Закону №1207-VII, метою цього закону є визначення статусу території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Частиною 2 ст. 13 Закону №1207-VII передбачено, що здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України. Правочин, стороною якого є суб`єкт господарювання, місцезнаходженням (місцем проживання) якого є тимчасово окупована територія, є нікчемним. На такі правочини не поширюється дія положення абзацу другого частини другої статті 215 Цивільного кодексу України.

Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Верховний Суд у постанові від 10.03.2026 у справі № 916/3666/22 дійшов висновку про наявність у всіх суб`єктів господарювання, які, у тому числі тимчасово окуповані з 24.02.2022, обов`язку вжити заходів з перереєстрації юридичних адрес на підконтрольну територію України для того, щоб продовжувати свою діяльність на законних підставах. Системний аналіз наведених положень законодавчих та підзаконних актів дає підстави для висновку, що перш за все абзац перший частини другої статті 13 Закону № 1207-VII стосується усіх юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, поширюється також і на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування. Юридична логіка прийнятого Закону № 1207-VII, яка викладена у положеннях його преамбули, полягає у нормуванні правил поведінки усіх суб`єктів, які проводять, зокрема, публічні закупівлі, та до початку введення в країні воєнного стану провадили свою діяльність на територіях, які нині є тимчасово окупованими.

Враховуючи висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 10.03.2026 у справі №916/3666/22, господарський суд доходить висновку, що незважаючи на відсутність у Закладу статусу суб`єкта господарювання, правовим наслідком укладення відповідачем договору до зміни юридичної адреси на іншу територію України, є нікчемність укладеного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 13-1 Закону №1207-VII на період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено.

Наведені положення Закону №1207-VII дозволяють господарському суду зробити висновок також і про заборону здійснення господарської діяльності з переміщення товарів лініями електропередач на тимчасово окуповану територію України.

В процесі вирішення даного спору судом були встановлені підстави для зупинення провадження до перегляду у касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі також Об`єднана палата) судового рішення у подібних правовідносинах у справі №908/1162/23, висновки щодо застосування норм права у межах якої мають бути застосовані під час вирішення даного спору.

Предметом розгляду Об`єднаною палатою у межах справи №908/1162/23 було питання застосування ч. 2 ст. 13 та ч. 2 ст. 13-1 Закону № 1207-VII до правовідносин, які виникли у період з лютого 2022 року до грудня 2022 року, тобто до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 06.12.2022 № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» та затвердження Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказу № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією».

Відповідно п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1207-VII для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях (пункт 1); інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку (пункт 3).

Так, у справі № 908/1162/23 Верховний Суд постановою від 03.10.2025, залишаючи постанову суду апеляційної інстанції про відмову в позові без змін, зокрема виснував, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» щодо деяких питань визначення правового статусу тимчасово окупованих територій України в умовах воєнного стану» від 16.11.2022 № 2764-ІХ частину третю статті 1 Закону № 1207-VII було викладено в редакції, за якою дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, передбачених пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Чинна редакція цієї норми (у відповідності до змін, внесених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» № 3050-IX від 11.04.2023) вказує, що дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, які передбачені у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Як зазначила Об`єднана палата, з 07.05.2022 ані пункт 7 частини першої статті 1-1, ані пункт 1 частини третьої статті 3 Закону № 1207-VII не містили (і зараз також не містять) жодних посилань на те, що статус тимчасово окупованих території набувають залежно від наявності чи відсутності (а так само і дати ухвалення) будь-якого рішення того чи іншого повноважного органу державної влади України - РНБО, Кабінету Міністрів України чи іншого органу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

06.12.2022 Кабінет Міністрів України затвердив постанову «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», відповідно до якої перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони України з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за №1668/39004, датою окупації Олешківської міської територіальної громади є 24.02.2022.

Однак у відповідності до регулювання, запровадженого Законом України від 21.04.2022 № 2217-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України» правовий статус тимчасово окупованої території РФ в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1207-VII не залежить від того, чи ухвалив (і якщо ухвалив - то коли саме) той чи інший повноважний орган державної влади України (РНБО, Кабінет Міністрів України чи інший орган в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України) рішення про визнання певної частини території України тимчасово окупованою. Таке рішення повноважного органу державної влади України (зокрема - і Кабінету Міністрів України) для територій, визначених у п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1207-VII, має не конститутивне, а лише інформативне значення, з публічною достовірністю підтверджуючи конкретну дату, з якої фактична окупація певної частини території України почалася чи припинилася.

Таким чином Об`єднана палата дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного Верховним Судом у постанові у справі №910/9680/23 про поширення положень ст. 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на території, тимчасово окуповані в період воєнного стану, лише з огляду на загальновідомий факт окупації таких територій за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України.

Об`єднана палата, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції у справі №908/1162/23 про відмову в позові, зазначила про те, що підставою для відмови в позові у цій справі, враховуючи положення ст. 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», є заборона передачі електроенергії відповідачу, оскільки факт тимчасової окупації міста Мелітополь є загальновідомим фактом, що не потребує окремого доказування у даному судовому провадженні.

Верховний Суд у постанові від 23.10.2025 у справі №916/1650/23, застосувавши висновки об`єднаної палати у справі №908/1162/23, залишив без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за період з березня до червня 2022 року, яка передавалася відповідачу на територію Херсонської області.

Суд зазначає, що на розгляд Об`єднаної палати у межах справи №908/1162/23 було передано питання про відступ від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 07.03.2024 у справі № 910/9680/23. Так, спірним періодом у справі № 910/9680/23 був лютий-серпень 2022 року.

За результатом розгляду справи №908/1162/23 Верховний Суд у постанові від 03.10.2025 залишив постанову суду апеляційної інстанції про відмову в позові без змін, а також не знайшов підстав для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.03.2024 у справі № 910/9680/23.

Підсумовуючи вищевикладені висновки Верховного Суду щодо застосування норм Закону №1207-VII у подібних правовідносинах, господарський суд доходить висновку про необхідність застосування положень Закону до правовідносин сторін у даному спорі з дати тимчасової окупації Олешківської міської територіальної громади, тобто з 24.02.2022, до серпня 2022 року.

Враховуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку, що укладений між ТОВ «Львівгаз збут» та Закладом договір про постачання електричної енергії №60СВ797-2432-22 від 01.03.2022 у силу вимог ч. 2 статті 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є нікчемним, тобто не створює для сторін будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю.

З огляду на нікчемність договору №60СВ797-2432-22 від 01.03.2022, а також заборону здійснення господарської діяльності з переміщення товарів лініями електропередач на тимчасово окуповану територію України, яка поширюється на період постачання електричної енергії у даному спорі, господарський суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні заявлених ТОВ «Львівгаз збут» позовних вимог до Закладу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 59 535,00 грн.

Відмова суду у задоволенні позовних вимог ТОВ «Львівгаз збут» про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 59 535,00 грн має наслідком відмову у задоволенні похідних вимог про стягнення збитків від інфляції у розмірі 417,34 грн, 3 % річних у розмірі 336,71 грн.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні заявлених товариством з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» до комунального закладу Херсонської обласної ради «Олешківський психоневрологічний будинок-інтернат» вимог про стягнення заборгованості у загальному розмірі 60 289,05 грн, яка складається із заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 59 535,00 грн, збитків від інфляції у розмірі 417,34 грн, 3 % річних у розмірі 336,71 грн.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на позивача у зв`язку з відмовою у задоволенні позову відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240, ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 26 березня 2026 р.

Суддя С.П. Желєзна