ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2026 р. Справа № 911/3678/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Євсікова О.О.

Ходаківської І.П.

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Обухівської окружної прокуратури

на ухвалу Господарського суду Київської області від 18.12.2025 (ухвала складена та підписана 18.12.2025)

про повернення позовної заяви (суддя Третьякова О.О.)

у справі № 911/3678/25 Господарського суду Київської області

за позовом Заступника керівника Обухівської окружної прокуратури в інтересах держави

в особі Фонду державного майна України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стріт-Інвест"

про відновлення становища, яке існувало до порушення

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.12.2025 у справі № 911/3678/25 повернуту Заступнику керівника Обухівської окружної прокуратури позовну заяву від 04.12.2025 в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стріт-Інвест" про відновлення становища, яке існувало до порушення.

Ухвала суду мотивована тим, що прокурором порушено правила об`єднання позовних вимог, оскільки останній у позовній заяві об`єднав дві позовні вимоги, одну з яких належить розглядати в порядку цивільного судочинства (а саме вимогу про відновлення становища, яке існувало до порушення, у визначені в позовній заяві способи), а іншу (про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном) - у порядку господарського судочинства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з ухвалою Господарського суду Київської області від 18.12.2025 у справі № 911/3678/25, Обухівська окружна прокуратура звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Зокрема, скаржник зазначає, що судом першої інстанції передчасно зроблено висновок про об`єднання прокурором двох позовних вимог, одну з яких належить розглядати в порядку цивільного судочинства, в той час, коли позовні вимоги у даному випадку співвідносяться як основна і пов`язана з нею (похідна), а їх об`єднання навпаки сприятиме всебічному розгляду справи, об`єктивному з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін, комплексному захисту і повному відновленню порушених інтересів держави, дасть можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права.

Скаржник наголошує на тому, що належним відповідачем у даному спорі є виключно Товариство з обмеженою відповідальністю "Стріт-Інвест"; право власності на неіснуючий об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 231 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 ніколи не набувалось, позовних вимог до останнього не заявлено, підстави залучати його як відповідача або третю особу, або ж звертатись до нього з окремим позовом відсутні; відтак, з огляду на суб`єктний склад сторін у даних спірних правовідносинах у частині наведених вище позовних вимог, їх правового характеру, вони віднесені до юрисдикції господарських судів; суд першої інстанції міг самостійно за правилами ч. 6 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) роз`єднати позовні вимоги.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.01.2026 (колегія суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого, Владимиренко С.В., Ходаківської І.П.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Обухівської окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду Київської області від 18.12.2025 у справі № 911/3678/25; постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 19.01.2026.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 відмовлено у задоволенні клопотання Обухівської окружної прокуратури про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У зв`язку з перебуванням судді Владимиренко С.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у довготривалій відпустці з 04.02.2026 по 16.02.2026 та з 17.02.2026 по 18.03.2026, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2026 для розгляду справи № 911/3678/25 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді: Євсіков О.О., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 апеляційну скаргу Обухівської окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду Київської області від 18.12.2025 у справі № 911/3678/25 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Ходаківська І.П.

Зважаючи на воєнний стан в Україні, тривалі повітряні тривоги, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій та забезпечення можливості реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

Позиції учасників справи

Відповідач не скористався своїм правом, відзив на апеляційну скаргу не подав, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом пункту 2 частини п`ятої статті 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Згідно із частиною першою статті 173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Під вимогою розуміють матеріально-правову вимогу, тобто предмет позову, який одночасно є способом захисту порушеного права. При цьому об`єднані можуть бути вимоги, пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Таким чином, позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Об`єднаними можуть бути позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того самого відповідача. Однорідними позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Схожі за змістом висновки викладені в пункті 5.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 911/414/18 та в постановах Верховного Суду від 19.12.2022 у справі № 921/318/22, від 12.08.2022 у справі № 911/2401/21, від 22.01.2021 у справі № 904/4376/20, від 22.04.2019 у справі № 914/2191/18, від 27.03.2019 у справі № 910/15326/18.

За змістом частини першої статті 173 ГПК України порушення правил об`єднання позовних вимог має місце у випадках, якщо заявлені в одній позовній заяві вимоги:

(1) не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними);

(2) не співвідносяться між собою як основна та похідна.

Крім цього, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які можуть і відповідати критеріям, наведеним у частині першій статті 173 ГПК України, проте підпадають під заборони, прямо визначені в частинах четвертій, п`ятій вказаної статті (об`єднані вимоги, (1) які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом; (2) щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам).

Саме встановлення господарським судом наведених обставин, які свідчать про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, є підставою для повернення позовної заяви з посиланням на пункт 2 частини п`ятої статті 174 ГПК України.

Водночас аналіз пункту 2 частини п`ятої статті 174 ГПК України у системному співвідношенні з положеннями статті 173 цього Кодексу свідчить про те, що у разі порушення правил об`єднання позовних вимог суд з метою виконання завдання господарського судочинства може не повертати позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою самостійно роз`єднати позовні вимоги за правилами частини шостої статті 173 ГПК України і розглянути кожну із заявлених вимог окремо.

Отже, наявність підстав для роз`єднання позовних вимог за правилами частини шостої статті 173 ГПК України та розгляду кожної з вимог окремо унеможливлює повернення судом позовної заяви незалежно від того, чи суд застосував надані йому повноваження.

Тоді як підставою для повернення позовної заяви з посиланням на пункт 2 частини п`ятої статті 174 ГПК України є встановлення господарським судом обставин, які свідчать про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, наведених саме в частинах четвертій, п`ятій статті 173 ГПК України.

Тобто, коли заявлені в одному позові вимоги є однорідними або співвідносяться як основна та похідна та не підпадають під заборони, визначені у частинах четвертій, п`ятій статті 173 ГПК України, у суду відсутні підстави для повернення позовної заяви, незалежно від того, чи заявлено позивачем клопотання про об`єднання позовних вимог. У цьому разі суд має керуватися змістом самої позовної заяви, обставинами та доказами, якими обґрунтовано позов.

Схожі за змістом правові висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 902/434/19, від 02.12.2020 у справі № 908/420/20, від 24.12.2021 у справі № 911/2291/21, від 12.08.2022 у справі № 911/2401/21, від 19.12.2022 у справі № 921/318/22.

Отже, з урахуванням конкретних обставин суд має право застосувати положення частини шостої статті 173 ГПК України як у разі дотримання правил об`єднання позовних вимог, так і в разі їх порушення. Проте в будь-якому випадку, коли заявлені в одному позові вимоги є однорідними або співвідносяться як основна та похідна та не підпадають під заборони, визначені у частинах четвертій, п`ятій статті 173 ГПК України, в суду відсутні підстави для повернення позовної заяви незалежно від того, чи заявлено позивачем клопотання про об`єднання позовних вимог. У цьому разі суд має керуватися змістом самої позовної заяви, обставинами та доказами, якими обґрунтовується позов.

Як зазначалось, повертаючи позовну заяву, місцевий господарський суд виходив із того, що прокурором у порушення ч. 4 ст. 173 ГПК України об`єднано в одне провадження дві позовні вимоги, одну з яких належить розглядати в порядку цивільного судочинства (а саме вимогу про відновлення становища, яке існувало до порушення, у визначені в позовній заяві способи), а іншу (про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном) - у порядку господарського судочинства.

Відтак, вказані висновки виключали можливість суду першої інстанції роз`єднати позовні вимоги, у зв`язку із чим колегією суддів відхиляються доводи скаржника про наявність підстав для роз`єднання позовних вимог за правилами ч. 6 ст. 173 ГПК України.

Перевіряючи доводи скаржника щодо передчасних висновків місцевого господарського суду про об`єднання прокурором двох позовних вимог, одну з яких належить розглядати в порядку цивільного судочинства, колегія суддів встановила таке.

За змістом статей 124, 125 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) суд "встановлений законом" має бути утворений безпосередньо на підставі закону, діяти в законному складі в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У пункті 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.08.2019 у справі № 646/6644/17 зроблено висновок, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

Розмежовуючи юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо розгляду цивільних спорів та інших справ, визначених Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України), з юрисдикцією та повноваженнями господарських судів, Верховний Суд у розрізі спірного в цій справі питання звертає увагу на таке.

Частина перша статті 19 ЦПК України встановлює, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У свою чергу, юрисдикція та повноваження господарських судів, порядок здійснення судочинства у господарських судах визначаються ГПК України (стаття 1 Кодексу).

Ознаками господарського спору, підвідомчого господарському суду, є: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського та цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, яка передбачає вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що встановлює вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Перелік справ, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначений у статті 20 ГПК України.

Частиною першою статті 173 ГПК України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який є одночасно способом захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги (постанова Верховного Суду від 09.11.2023 у справі № 910/130/21).

Фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, є підставою позову. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

Таким чином, позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог до відповідачів, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів), або різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів (постанова Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/7186/19).

Так, згідно із частиною четвертою статті 173 ГПК України, що корелюється зі статтею 21 ГПК України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Суд першої інстанції виснував, що за змістом позовної заяви скаржник об`єднав дві позовні вимоги, одну з яких належить розглядати в порядку цивільного судочинства (а саме вимогу про відновлення становища, яке існувало до порушення, у визначені в позовній заяві способи), а іншу (про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном) - у порядку господарського судочинства.

Натомість скаржник вважає наведені висновки помилковими та передчасними; зазначає, що спір підлягає розгляду в порядку господарської юрисдикції.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, прокурор, звертаючись до суду з позовом, просив відновити становище держави в особі Фонду державного майна України, яке існувало до порушення вимог реєстраційного законодавства, що спричинило перешкоди у здійсненні права розпоряджання та користування державним майном - базою відпочинку "Мрія", загальною площею 764,1 кв.м, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, селище Козин, вул. Набережно-Лугова, 5, з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31, шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Стріт-Інвест" на неіснуючий об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 231 - будівлю, загальною площею 627 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, закриття розділу Державного реєстру прав щодо цього об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 231 як відкритого безпідставно та зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Стріт-Інвест" звільнити незаконно зайняті приміщення вищевказаного державного майна - бази відпочинку "Мрія", загальною площею 764,1 кв.м, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, селище Козин, вул. Набережно-Лугова, 5.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор вказав, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000161 від 24.03.2020 встановлено, що 09.08.2019 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вперше було здійснено реєстрацію об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 231 під назвою "будівля", загальною площею 627, кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, а власником цього об`єкта указано ОСОБА_1 .

Підставою для первісної державної реєстрації вказаного об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 231 був біржовий контракт від 21.07.2003 № 1109 про купівлю-продаж нерухомості, укладений ОСОБА_1 як покупцем на товарній біржі "Українська біржа "Десятинна".

Надалі, на підставі рішення єдиного учасника (засновника) ОСОБА_1 14.08.2019 була проведена державна реєстрація створення юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Стріт-Інвест", а вже 23.08.2019 в ДРРП зареєстровано відомості про перехід права власності на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 231 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стріт-Інвест" на підставі акта приймання-передачі майна від ОСОБА_1 до статутного капіталу вказаного товариства від 22.08.2019 та рішення засновника ( ОСОБА_1 ) від 14.08.2019.

Прокурор з посиланням на надані ним докази стверджує, що біржовий контракт від 21.07.2003 № 1109 про купівлю-продаж нерухомості, покупцем за яким є ОСОБА_1 , є підробкою, рішення про присвоєння будь-якому об`єкту нерухомого майна поштової адреси: АДРЕСА_1 , не приймалось, будь-які правові підстави для здійснення державної реєстрації права приватної власності на неіснуюче в дійсності нерухоме майно за ОСОБА_1 з відкриттям розділу ДРРП та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 231, а в подальшому і для державної реєстрації переходу цього права до відповідача відсутні.

Колегія суддів зауважує, що в апеляційній скарзі прокурор твердить, що належним відповідачем у даному спорі є виключно Товариство з обмеженою відповідальністю "Стріт-Інвест".

Натомість прокурором заявлено вимогу про закриття розділу Державного реєстру прав щодо цього об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 231, відкритого попереднім власником - ОСОБА_1 , як відкритого, за твердженням прокурора, безпідставно, з тих мотивів, що, як стверджує прокурор в обґрунтування цієї вимоги, біржовий контракт від 21.07.2003 № 1109 про купівлю-продаж нерухомості, за яким покупцем був ОСОБА_1 , є підробкою, що в такому разі безпосередньо зачіпає права та інтереси самого ОСОБА_1 , навіть якщо ОСОБА_1 не вказаний відповідачем за цією вимогою.

Оскільки, як посилається прокурор, порушення права державної власності було допущено як самим ОСОБА_1 (при державній реєстрації вперше за самим ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 231), так і Товариством з обмеженою відповідальністю "Стріт-Інвест" (при подальшій перереєстрації права власності на цей об`єкт на Товариство з обмеженою відповідальністю "Стріт-Інвест"), і розділ Державного реєстру прав щодо цього об`єкта нерухомого майна був вперше відкритий, за твердженням прокурора, безпідставно, а поданий прокурором позов у цій частині є не віндикацією, а спрямований на відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом усунення наслідків такого порушення, то позов у цій частині безпосередньо стосується прав та інтересів самого ОСОБА_1 як попереднього володільця цього об`єкта та суб`єкта стверджуваного у позові порушення.

Відтак, проаналізувавши предмет та підставу позову в цій справі, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки місцевого господарського суду про те, що прокурор звернувся до господарського суду з позовною заявою, в якій, заявлено, зокрема, вимогу про відновлення становища, яке існувало до порушення, не в порядку віндикації майна у Товариства з обмеженою відповідальністю "Стріт-Інвест", і ця позовна вимога безпосередньо стосується також прав та інтересів самого ОСОБА_1 як попереднього володільця спірного майна та одного із суб`єктів стверджуваного у позові порушення, а тому такий спір за суб`єктним складом сторін у цій частині підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов`язки фізичної особи.

Отже, висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви, оскільки прокурор об`єднав в ній дві позовні вимоги, одну з яких належить розглядати в порядку цивільного судочинства (а саме вимогу про відновлення становища, яке існувало до порушення, у визначені в позовній заяві способи), а іншу (про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном) - у порядку господарського судочинства, є правильним.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, проте по суті їх не спростовують, підстав для скасування чи зміни судового рішення не містять.

Разом із тим, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції слушно звернув увагу позивача, що відповідно до ч. 8 ст. 174 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учаснику справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення (ухвали) відсутні.

За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за її розгляд відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 271, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Обухівської окружної прокуратури залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 18.12.2025 у справі № 911/3678/25 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді О.О. Євсіков

І.П. Ходаківська