ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"31" березня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/351/18

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Мірошниченка Д.Є., за участю секретаря судового засідання Мельник І.В.,

розглянувши подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Лазаревої Альони Ігорівни від 27.03.2026 (вх.№ 02.3.1-02/2830/26 від 27.03.2026) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника Публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "УКРГАЗБАНК", м. Київ

до відповідача-1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Маркет-плюс", м. Мукачево

третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача-1 Товариство з обмеженою відповідальністю "Полістар", м. Мукачево

до відповідача-2 - Публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево", м. Мукачево

до відповідача-3 - Товариства з обмеженою відповідальністю "БРУКО", с. Зубівка Мукачівського району,

про дострокове солідарне стягнення з відповідачів заборгованості на суму 345 541 303,74 грн за кредитним договором про надання кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії № 08/280/13 від 25.09.2013 із змінами та доповненнями до нього

Представник органу ДВС не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Закарпатської області перебувала справа за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Маркет-плюс", Публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" та до Товариства з обмеженою відповідальністю "БРУКО" про дострокове солідарне стягнення кредитної заборгованості на загальну суму 345 541 303,74 грн. (в т.ч.: 74 564 262,60 грн - строкова заборгованість по кредиту; 166 807 608,00 грн прострочена заборгованість по кредиту; 2 598 688,80 грн поточна заборгованість по процентах; 64 636 730,77 грн - прострочена заборгованість по процентах; 25 851 552,21 грн заборгованість з пені за несвоєчасне погашення кредиту; 11 077 739,97 грн заборгованість з пені за несвоєчасну сплату процентів; 4 721,39 грн заборгованість з пені за несвоєчасну сплату комісії) за кредитним договором про надання кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії № 08/280/13 від 25.09.2013 із змінами та доповненнями до нього.

Під час розгляду зазначеної справи, між її сторонами було укладено мирову угоду, яка затверджена судом відповідно до ухвали Господарського суду Закарпатської області від 01.10.2018, а провадження у справі № 907/351/18 закрито.

27.03.2026 за вх.№ 02.3.1-02/2830/26 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшло подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Лазаревої Альони Ігорівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника Публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" Мирошниченка Руслана Володимировича.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 30.03.2026 суд постановив призначити подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Лазаревої Альони Ігорівни від 27.03.2026 (вх.№ 02.3.1-02/2830/26 від 27.03.2026) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника Публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" до розгляду у судовому засіданні на 31.03.2026 о 16:00 год., про що повідомив старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

В судове засідання 31.03.2026 представник органу ДВС не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Розглянувши матеріали подання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України обґрунтоване обставинами, за яких боржник ухиляється від виконання покладених на нього обов`язків, будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду не здійснює, на виклики виконавця не з`являється, необхідні документи, витребувані виконавцем не надає, причини нез`явлення та ненадання документів не наводить

З посиланням на вжиті виконавцем заходи з примусового виконання ухвали суду від 01.10.2018 в цій справі доводить, що керівник боржника є особою, яка повинна забезпечити виконання зобов`язань цього підприємства, а відтак, вважає що така крайня міра примусового заходу як обмеження у праві виїзду за межі України змусить керівника боржника - юридичної особи виконати свої зобов`язання за судовим рішенням.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 4 статті 337 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до пунктів 14, 18, 19 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

У разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно з частиною 5 статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в країну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

У листі Верховного Суду України від 01.02.2013 "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" зазначено, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного встановлення усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

При цьому ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Відповідно до висновків, викладених Верховним Судом України, при проведенні аналізу судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається на державного/приватного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Як зазначено в постановах Верховного суду від 19.08.2020 у справі № 910/8130/17, від 26.09.2024 у справі № 908/314/18 наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку про те, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин заявник повинен надати достатньо підтверджені відомості про те, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

За таких обставин, відсутність у боржника будь-яких активів, за рахунок яких можна було б виконати судове рішення a priori не може бути доказом ухилення керівника товариства від виконання судового рішення та, відповідно, слугувати підставою для обмеження його виїзду за кордон.

Відповідно до частини 1 статті 74, частини 1 статті 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У зв`язку з цим з метою забезпечення повного і всебічного з`ясування всіх обставин справи при розгляді заяви приватного виконавця суд виходить з того, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі чи частково.

Тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення.

Статтею 33 Конституції України гарантовано кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26.11.2009 у справі "Гочев проти Болгарії" сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині 3 статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Відповідно до статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування.

Частиною 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (частина 3 статті 2 ГПК України).

Водночас статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Белеш та інші проти Чеської Республіки").

Як вбачається з доданих до подання документів, 23.07.2021 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Ліаною Олегівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Господарського суду Закарпатської області від 01.10.2018 у справі № 907/351/18, в якій боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

В ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем встановлено наступні обставини:

- згідно з відповіддю з банківських установ кошти на рахунках в боржника відсутні;

- згідно з відповіддю від Держгеокадастру у Закарпатській області встановлено, що за боржником зареєстрована земельна ділянка, кадастровий номер :01:005:0002, площею 0,55 га, розташована за адресою Закарпатська область, Виноградівський район, Пийтерфолвівська сільська рада;

- згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна наявний запис, а саме заборона на нерухоме майно № 10315169 підставою обтяження є розпорядження голови Виноградівської райдержадміністрації № 372 від 27.09.2010, об`єктом обтяження є земельна ділянка площею 0,55 га, розташована у безпосередній близькості до автодороги у напрямку в`їзду на території України з території Румунії МАПП "Дякове" за межами Пийтерфолівської сільської ради у контурі № 63, кадастровий номер :01:005:0002;

- інше нерухоме майно згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна за боржником не зареєстроване;

- згідно з відповіддю з Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів встановлено, що транспортні засоби за боржником не зареєстровані;

- згідно з відповіддю з Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства встановлено про відсутність відомостей щодо зареєстрованих суден за боржником. Відповідно до відповіді з Держпродспоживслужби в м. Києві встановлено, що сільськогосподарська техніка, машини та механізми за боржником не зареєстровані;

- згідно з відповіддю від Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України встановлено, про відсутність відомостей щодо зареєстрованих суден за боржником.

06.01.2026 старшим державним виконавцем надіслано виклик керівнику Публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" Мирошниченку Руслану Володимировичу, згідно з яким останнього зобов`язано з`явитися до державного виконавця 27.01.2026 з метою надання пояснень за фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання (докази надіслання до матеріалів подання старшим державним виконавцем не надано).

Також, державним виконавцем встановлено, що згідно з відповіддю Державної прикордонної служби України, щодо перетину керівником Публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" Мирошниченком Русланом Володимировичем державного кордону - останнім неодноразово перетинався кордон.

Втім, матеріали подання не містять відомостей щодо здійснення Публічним акціонерним товариством "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" господарської діяльності та отримання від такої прибутку, так як і не містять відомостей щодо вжиття заходів для з`ясування такої інформації.

Окрім цього, матеріали подання не містять доказів перешкоджання керівником Публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" проведенню дій з примусового виконання судового рішення, боржником за яким є саме юридична особа, не містять обґрунтувань, яким чином обмеження у праві виїзду за межі України керівника Публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" забезпечить виконання ухвали суду у справі № 907/351/18 від 01.10.2018.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Натомість, доказів, які б свідчили про свідоме ухилення боржника від виконання рішення суду, до матеріалів справи виконавцем не долучено.

Неявка боржника на виклик виконавця та ненадання витребуваних відомостей не є безумовною підставою для застосування до боржника такого виключного заходу як обмеження керівника боржника виїзду за кордон.

Інших доказів, які б могли свідчити про ухиляння боржника від виконання ним своїх боргових зобов`язань за рішенням суду виконавцем не надано.

Окрім того, у поданні не зазначено, яким чином обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи боржника реально забезпечить виконання рішення суду у даній справі, адже застосування судом норми щодо обмеження фізичної особи у перетині кордону України не є за своєю правовою природою видом юридичної санкції чи покарання за невиконання боржником рішення, а має на меті саме забезпечення виконання цього рішення суду.

Даючи оцінку аргументам старшого державного виконавця, суд враховує, що такі зводяться виключно до власного тлумачення функціоналу керівника боржника, як відповідальної за виконання судового рішення особи. В той же час, жодних доказів на підтвердження саме ухилення керівника Публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт" від виконання судового рішення у цій справі старшим державним виконавцем суду не надано.

Отже враховуючи те, що наявність лише самого зобов`язання не є підставою для тимчасового обмеження керівника боржника у праві виїзду за кордон, а старшим державним виконавцем не надано доказів того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду та не доведено, що саме такий захід сприятиме погашенню заборгованості у даній справі, тому подання старшого держаного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника не підлягає задоволенню.

За таких обставин, суд дійшов висновку про передчасність заяви старшого державного виконавця, оскільки останнім не доведено наявності обставин, які б свідчили про необхідність вжиття судом виключного заходу забезпечення виконання судового рішення.

Керуючись статтями 234, 337 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Лазаревої Альони Ігорівни від 27.03.2026 (вх.№ 02.3.1-02/2830/26 від 27.03.2026) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника Публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" Мирошниченка Руслана Володимировича - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України до Західного апеляційного господарського суду.

Ухвалу складено та підписано 31.03.2026.

Суддя Д. Є. Мірошниченко