ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року Справа № 924/903/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Першко А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідачів: Цапів І.М.

прокурор: Безпалов А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства "Мотор Січ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Топаз - Агро" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 07 січня 2026 року у справі №924/903/25 (повний текст складено 19 січня 2026 року, суддя Гладій С.В.)

за позовом виконуючого обов`язки керівника Волочиської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Волочиської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Топаз - Агро" (відповідач 1)

та до Акціонерного товариства "Мотор Січ" (відповідач 2)

про визнання недійсним договору сумісної діяльності №1611-20-К від 16 жовтня 2020 року, укладеного між ПАТ "Мотор Січ" та товариством з обмеженою відповідальністю "Топаз - Агро"

про зобов`язання товариство з обмеженою відповідальністю "Топаз - Агро" усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельними ділянками сільськогосподарського призначення загальною площею 281,9974 га з кадастровими номерами: :02:012:0607 площею 91,0846 га, :07:032:0016 площею 47,5762 га, :07:036:0001 площею 55,7726 га, :02:012:0002 площею 12,4134 га, :07:039:0015 площею 11,6253 га, :07:038:0006 площею 51,7936 га, :07:037:0113 площею 11,7317 га шляхом їх звільнення та повернення власнику - територіальній громаді в особі Волочиської міської ради

ВСТАНОВИВ:

Виконуючий обов`язки керівника Волочиської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Волочиської міської ради звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Топаз - Агро" та до Акціонерного товариства "Мотор Січ" про визнання недійсним договору сумісної діяльності №1611-20-К від 16 жовтня 2020 року, укладеного між ПАТ "Мотор Січ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Топаз - Агро" та про зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю "Топаз - Агро" усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельними ділянками сільськогосподарського призначення загальною площею 281,9974 га з кадастровими номерами: :02:012:0607 площею 91,0846 га, :07:032:0016 площею 47,5762 га, :07:036:0001 площею 55,7726 га, :02:012:0002 площею 12,4134 га, :07:039:0015 площею 11,6253 га, :07:038:0006 площею 51,7936 га, :07:037:0113 площею 11,7317 га шляхом їх звільнення та повернення власнику - територіальній громаді в особі Волочиської міської ради.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 07 січня 2026 року у справі №924/903/25 задоволено позов виконуючого обов`язки керівника Волочиської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Волочиської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Топаз - Агро" та до Акціонерного товариства "Мотор Січ" про визнання недійсним договору сумісної діяльності №1611-20-К від 16 жовтня 2020 року, укладеного між ПАТ "Мотор Січ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Топаз - Агро" про зобов`язання товариство з обмеженою відповідальністю "Топаз - Агро" усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельними ділянками сільськогосподарського призначення загальною площею 281,9974 га з кадастровими номерами: :02:012:0607 площею 91,0846 га, :07:032:0016 площею 47,5762 га, :07:036:0001 площею 55,7726 га, :02:012:0002 площею 12,4134 га, :07:039:0015 площею 11,6253 га, :07:038:0006 площею 51,7936 га, :07:037:0113 площею 11,7317 га шляхом їх звільнення та повернення власнику - територіальній громаді в особі Волочиської міської ради.

Визнано недійсним договір сумісної діяльності №1611-20-К від 16 жовтня 2020 року, укладений між ПАТ "Мотор Січ" (69068, м. Запоріжжя, проспект Моторобудівників, 15, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Топаз - Агро" (с. Купіль, Хмельницького району, Хмельницької області, вул. Набережна, 3, ).

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Топаз - Агро" (с. Купіль, Хмельницького району, Хмельницької області, вул. Набережна, 3, ) усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельними ділянками сільськогосподарського призначення загальною площею 281,9974 га з кадастровими номерами: :02:012:0607 площею 91,0846 га, :07:032:0016 площею 47,5762 га, :07:036:0001 площею 55,7726 га, :02:012:0002 площею 12,4134 га, :07:039:0015 площею 11,6253 га, :07:038:0006 площею 51,7936 га, :07:037:0113 площею 11,7317 га шляхом їх звільнення та повернення власнику - територіальній громаді в особі Волочиської міської ради (31200, м. Волочиськ, Хмельницького району, Хмельницької області, площа Центральна, 1, ).

Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Мотор Січ" (69068, м. Запоріжжя, проспект Моторобудівників, 15, ) на користь Хмельницької обласної прокуратури (м. Хмельницький, провулок Військоматський, 3, , р/р UA 0002814, в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, код класифікації видатків бюджету 2800) - 3028 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Топаз - Агро" (с. Купіль, Хмельницького району, Хмельницької області, вул. Набережна, 3, ) на користь Хмельницької обласної прокуратури (м. Хмельницький, провулок Військоматський, 3, , р/р UA 0002814, в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, код класифікації видатків бюджету 2800) - 3028 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що прокурором належно обґрунтовано підстави для представництва інтересів держави в особі Волочиської міської ради, а укладений 16 жовтня 2020 року між ПАТ "Мотор Січ" та ТОВ "Топаз-Агро" договір сумісної діяльності №1611-20-К за своїм змістом не є договором про спільну діяльність, оскільки фактично передбачає передачу земельних ділянок у користування відповідачу для самостійного обробітку за плату, визначену у фіксованому розмірі за 1 га, з набуттям ТОВ "Топаз-Агро" права власності на вирощену продукцію, тобто приховує правовідносини оренди землі. Суд виходив з того, що постійний землекористувач не наділений правом розпоряджатися земельними ділянками комунальної власності шляхом передачі їх іншій особі у платне користування, а тому спірний правочин суперечить вимогам земельного та цивільного законодавства і підлягає визнанню недійсним. Окрім цього, місцевий господарський суд встановив, що після припинення права постійного користування АТ "Мотор Січ" ТОВ "Топаз-Агро" продовжувало їх фактичний обробіток, чим створювало перешкоди власнику у користуванні та розпорядженні такими ділянками, у зв`язку з чим вимога про їх звільнення та повернення власнику є обґрунтованою.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Акціонерне Товариство "Мотор Січ" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 07 січня 2026 року ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованим, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, а також прийняте без належної оцінки доказів та доводів відповідача, чим порушено вимоги статей 86, 237 Господарського процесуального кодексу України.

Апелянт наголошує, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору про спільну діяльність, оскільки фактичні обставини свідчать про відсутність передачі земельних ділянок у користування ТОВ "ТОПАЗ-АГРО", адже відповідно до умов договору з урахуванням Додаткової угоди №1 земельні ділянки та речові права на них не передавались у спільну діяльність, а залишались у постійному користуванні АТ "Мотор Січ", що виключає кваліфікацію правовідносин як прихованої оренди.

Також скаржник зазначає, що суд першої інстанції неправильно витлумачив зміст договору, оскільки у мотивувальній частині рішення використано положення договору, які втратили чинність після укладення додаткової угоди, що призвело до викривлення фактичного змісту правовідносин сторін та помилкових висновків щодо їх правової природи.

Апелянт звертає увагу, що укладений між сторонами договір відповідає вимогам статей 1130, 1131 Цивільного кодексу України, оскільки сторони діяли в межах правового регулювання договору про спільну діяльність, об`єднуючи зусилля (техніку, виробничі можливості, організаційні ресурси) для досягнення спільної господарської мети без створення юридичної особи, а тому відсутні підстави для застосування положень статті 215 ЦК України щодо недійсності правочину.

Крім того, апелянт зазначає, що висновки прокуратури про незаконне зайняття земельних ділянок та неможливість органу місцевого самоврядування розпоряджатися ними спростовуються матеріалами справи, зокрема рішеннями Волочиської міської ради від 06 червня 2025 року та від 09 жовтня 2025 року, якими відповідні земельні ділянки передано у постійне користування комунальним підприємствам та здійснено їх поділ, що свідчить про реальне здійснення повноважень власника та відсутність перешкод у користуванні і розпорядженні.

Апелянт також вказує, що на момент розгляду справи право постійного користування АТ "Мотор Січ" на спірні земельні ділянки було припинено (скасовано 14 квітня 2025 року), а самі земельні ділянки повернуті територіальній громаді, що виключає наявність предмета спору та будь-яких порушень прав Волочиської міської ради, в інтересах якої заявлено позов.

Окремо скаржник наголошує на відсутності належних та допустимих доказів незаконного використання земельних ділянок ТОВ "ТОПАЗ-АГРО", оскільки, навпаки, з матеріалів справи вбачається, що орган місцевого самоврядування фактично погодився із завершенням сільськогосподарського циклу та не вживав заходів щодо негайного звільнення земельних ділянок, що спростовує доводи про порушення права власника.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно оцінив обставини щодо правового статусу земельних ділянок, безпідставно погодившись із твердженнями прокуратури про незаконність набуття права постійного користування АТ "Мотор Січ", тоді як таке право виникло на підставі рішень органів влади ще у 1983 та 1988 роках, а відтак товариство діяло добросовісно та мало легітимні очікування щодо стабільності набутого права.

У цьому контексті апелянт посилається на принцип належного урядування та практику Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі "Рисовський проти України"), зазначаючи, що держава не може покладати негативні наслідки власних помилок або недоліків діяльності органів влади на добросовісного користувача, а виправлення таких помилок не повинно порушувати прав та законних очікувань суб`єкта господарювання.

Крім того, апелянт стверджує, що прокуратура, звертаючись із позовом, фактично не врахувала актуальний правовий режим спірних земельних ділянок та наявність зареєстрованих речових прав за іншими користувачами, що ставить під сумнів обґрунтованість представництва інтересів держави у цій справі та свідчить про відсутність реального порушення прав відповідного органу місцевого самоврядування.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09 лютого 2026 року у справі №924/903/25 залишено без руху апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Мотор Січ" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 07 січня 2026 року у справі №924/903/25. Зобов`язано апелянта протягом 10 днів із дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки: надати докази надсилання копії апеляційної скарги Волочиській окружній прокуратурі та Волочиській міській раді.

16 лютого 2026 року від Акціонерного товариства "Мотор Січ" надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено докази надсилання копії апеляційної скарги Волочиській окружній прокуратурі та Волочиській міській раді.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23 лютого 2026 року у справі №924/903/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Мотор Січ" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 07 січня 2026 року у справі №924/903/25 та призначено розгляд апеляційної скарги на "25" березня 2026 р. об 10:40год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №2.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Топаз - Агро" також звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 07 січня 2026 року ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування обставин справи та належної оцінки доказів, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Апелянт вказує на відсутність у прокурора правових підстав для звернення до суду в інтересах держави, оскільки на момент подання позову спірні земельні ділянки вже були передані рішеннями Волочиської міської ради від 06 червня 2025 року у постійне користування комунальним підприємствам, а відповідні речові права були зареєстровані у Державному реєстрі речових прав, зокрема за КП ВКГ "Джерело" 03 вересня 2025 року, що виключало можливість представництва прокурором інтересів такого суб`єкта. Суд першої інстанції безпідставно не застосував положення частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України та не повернув позовну заяву, хоча вона була подана особою без належних повноважень, з огляду на зміну суб`єкта речового права на земельні ділянки ще до відкриття провадження у справі.

Крім того, апелянт наголошує на відсутності належного обґрунтування підстав для представництва прокурором інтересів держави, оскільки позов подано фактично одразу після направлення повідомлення органу місцевого самоврядування (28 серпня 2025 року), без надання останньому реальної можливості самостійно захистити свої права, що свідчить про передчасність звернення до суду та недотримання вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру", як це розтлумачено у рішенні Конституційного Суду України від 03 грудня 2025 року.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про наявність порушення інтересів держави, не врахувавши, що ТОВ "Топаз-Агро" сплатило на користь Волочиської міської ради кошти за користування земельними ділянками за період фактичного використання, що підтверджується матеріалами справи, а відтак відсутній як факт збитків, так і порушення прав власника.

Скаржник окремо звертає увагу на те, що суд не врахував обставини, пов`язані із моментом припинення права постійного користування АТ "Мотор Січ", яке відповідно до законодавства настало з моменту внесення запису до Державного реєстру речових прав у березні - квітні 2025 року, а також не дослідив вплив ухвал Верховного Суду про зупинення виконання рішень у пов`язаних справах, що призвело до неправильного визначення періоду користування земельними ділянками.

Крім того, апелянт зазначає, що на момент подання позову інтереси держави фактично не були порушені, оскільки між Волочиською міською радою та ТОВ "Топаз-Агро" існувала домовленість щодо тимчасового користування земельними ділянками до збору врожаю, що підтверджується виставленням рахунку та його оплатою, а отже, користування землею відбувалося за згодою власника і не створювало перешкод у реалізації прав територіальної громади.

Апелянт також заперечує висновок суду про удаваність договору сумісної діяльності, зазначаючи, що суд неправильно визначив правову природу спірного правочину, оскільки не встановив фактичних обставин, які б свідчили про приховування договору оренди, та не врахував правові позиції Верховного Суду щодо критеріїв відмежування договору про спільну діяльність від інших видів правочинів, зокрема необхідність дослідження реальної волі сторін та змісту їх прав та обов`язків.

Скаржник наголошує, що спірний договір відповідає вимогам статей 1130, 1131 Цивільного кодексу України, містить істотні умови саме договору про спільну діяльність (координація дій, розподіл результатів, покриття витрат), не передбачає істотних умов договору оренди землі, визначених Законом України "Про оренду землі", а тому не може бути кваліфікований як удаваний правочин у розумінні статті 235 ЦК України.

Крім того, апелянт зазначає, що на момент звернення з позовом ТОВ "Топаз-Агро" не перебувало у володінні спірними земельними ділянками як користувач на самостійному речовому праві, а здійснювало лише тимчасове використання земель за погодженням із власником, що виключає наявність перешкод у користуванні та підстав для застосування способу захисту у вигляді витребування чи звільнення земельних ділянок.

Узагальнюючи наведене, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави, неправильно визначив наявність порушення прав власника та безпідставно визнав спірний договір недійсним, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2026 року у справі №924/903/25 залишено без руху апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Топаз - Агро" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 07 січня 2026 року у справі №924/903/25 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 07 січня 2026 року у справі №924/903/25. Зобов`язано апелянта протягом 10 днів із дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки: надати докази надсилання копії апеляційної скарги Волочиській міській раді.

02 березня 2026 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Топаз - Агро" надійшов лист з яким подано докази про усунення недоліків, докази надсилання копії апеляційної скарги Волочиській міській раді.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03 березня 2026 року у справі №924/903/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Топаз - Агро" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 07 січня 2026 року у справі №924/903/25. Об`єднано апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Топаз - Агро" та Акціонерного товариства "Мотор Січ" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 07 січня 2026 року у справі №924/903/25 для спільного розгляду в межах апеляційного провадження.

19 березня 2026 року від Волочиської окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційні скарги, відповідно до якого остання вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційних скарг просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін.

Заперечуючи доводи апеляційних скарг прокурор зазначає, що на момент звернення до суду спірні земельні ділянки перебували у комунальній власності та не були передані у користування чи оренду, що підтверджується даними державних реєстрів, а тому існували правові підстави для звернення прокурора до суду в інтересах територіальної громади, при цьому вимоги процесуального закону щодо направлення копій позову сторонам були дотримані належним чином.

Крім того, прокурор спростовує доводи апелянтів щодо відсутності бездіяльності органу місцевого самоврядування, зазначаючи, що Волочиська міська рада була обізнана про самовільне використання земель ще з квітня 2025 року, однак не вжила належних заходів щодо захисту прав територіальної громади, обмежившись лише нарахуванням безпідставно збережених коштів, що й обумовило необхідність звернення прокуратури до суду після попереднього повідомлення органу місцевого самоврядування про намір представництва інтересів держави.

Також у відзиві наголошується на помилковості доводів апелянтів щодо неправильного визначення періоду використання земельних ділянок та пов`язаних із цим нарахувань, оскільки встановлено факт використання земель без правовстановлюючих документів, що підтверджується актами органу місцевого самоврядування, а добровільна сплата відповідачем відповідних сум свідчить про фактичне визнання такого використання, при цьому предметом спору є не стягнення коштів, а усунення порушень права власника та визнання недійсним правочину.

Окремо прокурор заперечує доводи відповідача щодо відсутності перешкод у користуванні земельними ділянками, вказуючи, що на момент звернення до суду відповідач фактично здійснював обробіток спірних земель (зокрема, вирощування соняшника), чим обмежував право власника на розпорядження ними, а твердження про відсутність володіння спростовуються як матеріалами справи, так і власними поясненнями відповідача про використання земель для збору врожаю.

Щодо правової природи оспорюваного договору прокурор зазначає, що укладений між відповідачами договір про спільну діяльність є удаваним правочином, оскільки фактично спрямований на передачу земельних ділянок у користування на платній основі, що відповідає ознакам договору оренди, при цьому одна зі сторін - постійний землекористувач - не наділена правом розпоряджатися земельною ділянкою шляхом її передачі у користування іншим особам, а сама передача відбулася без проведення земельних торгів та без рішення уповноваженого органу, що суперечить вимогам земельного законодавства.

Крім того, спростовуючи доводи апелянтів щодо відсутності предмета спору у зв`язку із припиненням права постійного користування земельними ділянками, прокурор наголошує, що наявність чи відсутність такого права після укладення договору не впливає на можливість визнання його недійсним, оскільки правова оцінка правочину здійснюється станом на момент його укладення, а сам факт припинення відповідного права не усуває порушень, які існували на момент виникнення спірних правовідносин.

Безпосередньо в судовому засіданні представник відповідачів та прокурор повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника відповідачів та прокурора, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 16 жовтня 2020 року між ПАТ "Мотор Січ" (Сторона 1) та ТОВ "ТОПАЗ АГРО" (Сторона 2) укладено договір сумісної діяльності №1611-20-К(ОСиСР), згідно пункту 1.1 якого сторони зобов`язуються шляхом об`єднання зусиль сумісно діяти в сфері сільського господарства для досягнення слідуючої господарської мети - вирощування зернових і технічних культур на площі 281,9974 га згідно плану роботи. Для виконання умов договору ПАТ "Мотор Січ" передає земельні ділянки з кадастровими номерами :07:038:0006, :07:039:0015, :07:037:0113, :07:036:0001, :07:032:0016, :02:012:0002, :02:012:0607.

Відповідно до пункту 2.1 договору сумісна діяльність сторін буде здійснюватися згідно узгоджених дій, в яких сторони визначають порядок, терміни, етапи та інші умови організації робіт.

До визначених дій можуть вноситись зміни, доповнення і уточнення в порядку, що визначається договором при письмовій згоді сторін (пункт 2.2 договору).

Відповідно до пункту 3.1 договору сторона 1 зобов`язується передати земельну ділянку під сумісну діяльність в стані, що відповідає умовам договору і придатну для використання за цільовим призначенням.

Згідно пункту 3.2 Договору Сторона 2 зобов`язується розпочати діяльність після отримання землі і при настанні сприятливих погодніх умов; виконувати роботи по Договору власними силами; обробляти землю згідно технології. Після закінчення дії цього договору сторона 2 повертає земельну ділянку в тому ж стані, в якому вона передавалась по акту.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що внесок сторони 1 - послуги по наданню земельної ділянки площею 281,9974 га.

Відповідно до пункту 5.2 договору внески сторони 2 фактичні затрати по обробці землі.

При зміні об`єму робіт, сторони вносять власні зміни та доповнення по договору при письмовій згоді сторін (пункт 5.3 договору).

Відповідно до пункту 6.1 договору підведення підсумків сумісної діяльності між Сторонами здійснюється в термін до 15 жовтня звітного року на основі балансу складеного "Стороною-2".

Реалізація сільськогосподарської продукції, що є результатом сумісної діяльності здійснюється "Стороною -2" (пункт 6.2 договору).

Згідно пункту 6.3 договору усі доходи, що отримуються за договором у результаті сумісної діяльності, використовуються в першу чергу на відшкодування матеріальних та фінансових витрат Сторін.

Відповідно до пункту 6.4 договору дохід, що є результатом сумісної діяльності має розподілятись: Сторона-1 - відшкодування витрат та прибутку по 2736,00 грн/за 1га наданої земельної ділянки. Всього 777 544,89 грн./рік; Сторона-2 - відшкодування фактичних витрат і прибутку - придбання права власності на вирощену сільськогосподарську продукцію.

Згідно пункту 7.1 договору строк дії договору встановлюється з моменту його підписання і до 15 жовтня 2027 року.

Даний договір підписаний сторонами та скріплений печатками.

21 серпня 2022 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору сумісної діяльності №1611/20-К від 16 жовтня 2020 року про внесення змін до даного договору.

Рішенням Волочиської міської ради №28-26/2023 від 05 квітня 2023 року "Про здійснення державного контролю за використанням та охороною земель в межах Волочиської міської територіальної громади" вирішено здійснити державним контроль за використанням та охороною земель в межах Волочиської міської територіальної громади відповідно у межах та порядку встановлених законом.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 30 квітня 2024 року у справі №924/46/24 задоволено позов Волочиської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волочиської міської ради про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками шляхом скасування державної реєстрації права постійного користування та повернення земельних ділянок. Скасовано державну реєстрацію права постійного користування ПАТ "Мотор Січ" на земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:033:0182 (площа 0,0880 га), :02:012:0603 (площа 1,8782 га), :02:012:0605 (площа 0,322 га), :02:012:0606 (площа 7,4299 га), :02:012:0607 (площа 91,0846 га), :02:014:0020 (площа 0,7171 га). Зобов`язано ПАТ "Мотор Січ" повернути Волочиській міській раді земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:033:0182 (площа 0,0880 га), :02:012:0603 (площа 1,8782 га), :02:012:0605 (площа 0,322 га), :02:012:0606 (площа 7,4299 га), :02:012:0607 (площа 91,0846 га), :02:014:0020 (площа 0,7171 га).

Рішення набрало законної сили 10 жовтня 2024 року.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 08 травня 2024 року у справі №924/45/24 задоволено позов Волочиської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волочиської міської ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні земельними ділянками шляхом скасування державної реєстрації права постійного користування та повернення земельних ділянок. Скасовано державну реєстрацію права постійного користування ПАТ "Мотор Січ" на земельні ділянки з кадастровими номерами: :07:032:0016, площею 47,5762 га; :07:036:0001, площею 55,7726 га; :02:012:0002, площею 12,4134 га, :07:039:0015 площею 11,6253 га; :07:038:0006 площею 51,7936 га; :07:037:0113 площею 11,7317 га. Зобов`язано ПАТ "Мотор Січ" повернути Волочиській міській раді земельні ділянки з кадастровими номерами: :07:032:0016, площею 47,5762 га; :07:036:0001, площею 55,7726 га; :02:012:0002, площею 12,4134 га, :07:039:0015 площею 11,6253 га; :07:038:0006 площею 51,7936 га; :07:037:0113 площею 11,7317 га.

Рішення набрало законної сили 28 жовтня 2024 року.

07 березня 2025 року АТ "Мотор Січ" листом №604/юр ТОВ "Топаз Агро" надіслало для розгляду та підписання додаткову угоду №3 від 07 березня 2025 року до договору сумісної діяльності №1611/20-К(ОСиСР) від 16 жовтня 2020 року.

07 березня 2025 року між сторонами укладено додаткову угоду №3, згідно пункту 1 якої сторони прийшли до згоди внести зміни в пункт 1.1. Договору та викласти його у наступній редакції: "1.1. Сторони по договору зобов`язуються шляхом об`єднання зусиль сумісно діяти в сфері сільського господарства для досягнення слідуючої господарської мети - вирощування зернових технічних культур на площі 190,9128 га згідно плану робіт. Для виконання умов даного Договору "Сторона-1" надає доступ до наступних земельних ділянок, яким присвоєно наступні кадастрові номера: :07:038:0006, :07:039:0015, :07:037:0113, :07:036:0001; :07:032:016; :02:012:0002".

Згідно пункту 2 додаткової угоди сторони прийшли до згоди доповнити статтю 1 Договору пунктом 1.2 і викласти його у наступній редакції: "1.2. Земельні ділянки та/або речові права на неї в сумісну діяльність не передаються, а земля залишається в постійному користуванні в "Сторони-1".

Відповідно до пункту 3 додаткової угоди сторони прийшли до згоди внести зміни в пункт 5.1 Договору та викласти його у наступній редакції: "5.1. Внесок "Сторони-1" - виражається: надання доступу та спільного обробітку земельних ділянок загальною площею 190,9128 га, надання техніки (у разі необхідності) для здійснення сумісної діяльності, виконання замовлення один одного з предмету сумісної діяльності, проводити спільні консультації для обговорення питань сумісної діяльності".

Згідно пункту 4 додаткової угоди сторони прийшли до згоди внести зміни в пункт 6.4 Договору та викласти його у наступній редакції: "6.4 Дохід, що є результатом сумісної діяльності має розподілятись: "Сторона-1' - відшкодування витрат та прибутку по 5000 грн/за 1 га наданої земельної ділянки. Всього 954 564 грн/рік; "Сторона-2" - відшкодування фактичних витрат прибутку- придбання права власності на вирощену сільськогосподарську продукцію".

Пунктом 5 додаткової угоди передбачено, що всі інші умови Договору сумісної діяльності № 1611/20-К(ОСиСР) від 16 жовтня 2020 року є незмінними та діють до закінчення строку дії Договору.

Відповідно до пункту 6 додаткової угоди дана додаткова угода №3 набирає чинності та стає невід`ємною частиною договору сумісної діяльності з моменту підписання її Сторонами.

Дана додаткова угода підписана сторонами та скріплена печатками.

27 березня 2025 року та 22 квітня 2025 року Волочиська міська рада листами №1021/11-12/19в та №1369/11-12/19в повідомила відокремлений підрозділ Волочиського машинобудівного заводу ПАТ "Мотор Січ" про необхідність звернення уваги на недопустимість подальшого користування земельними ділянками АТ "Мотор Січ".

09 травня 2025 року виконувач обов`язків керівника Волочиської окружної прокуратури звернувся з листом №51-1816ВИХ-25 до Волочиської міської ради, в якому просить повідомити чи передавались земельні ділянки в оренду або користування, та чи здійснює хтось їх обробіток, долучивши копії відповідних документів.

13 травня 2025 року та 07 липня 2025 року ГУ ДПС у Хмельницькій області листами №6347/5/22-01-04-01-13 та №9404/5/22-01-04-04-13 повідомило Волочиську окружну прокуратуру про те, що ТОВ "ТОПАЗ АГРО" задекларувало податкові декларації платника єдиного податку четвертої групи на 2025 рік. Згідно вказаних декларацій проведено оподаткування земельних ділянок загальною площею 632,711 га та задекларовано податкові зобов`язання в сумі 1121850,16 грн. При цьому, земельні ділянки з кадастровими номерами :07:038:0006, :07:039:0015, :07:037:0113, :07:036:0001, :02:012:0002, :02:012:0607, :07:032:0016, :02:014:0020 включені до оподаткування.

14 травня 2025 року АТ "Мотор Січ" листом №1216/юр надіслало ТОВ "Топаз Агро" для розгляду та підписання додаткову угоду №4 від 08 квітня 2025 року про розірвання договору сумісної діяльності №1611/20-К(ОСиСР) від 16 жовтня 2020 року та акт взаєморозрахунків за договором.

17 квітня 2025 року між сторонами оформлено текст додаткової угоди №4 про розірвання договору сумісної діяльності №1611/20-К (ОСиСР) від 16 жовтня 2020 року, відповідно до пункту 1 якої у зв`язку з набранням законної сили рішеннями судів у справах №924/45/24 та №924/46/24 сторони передбачили припинення дії зазначеного договору.

Відповідно до пункту 2 додаткової угоди сторони погоджували провести звірку розрахунків згідно договору сумісної діяльності №1611/20-К (ОСиСР) від 16 жовтня 2020 року шляхом оформлення акту взаєморозрахунків за договором та провести відповіді відшкодування витрат Стороні-1 протягом 14 календарних днів з моменту підписання Акту.

Пунктом 3 додаткової угоди передбачено, що земельні ділянки з кадастровими номерами: :07:038:0006, :07:039:0015; :07:037:0113; :07:036:0001; :07:032:0016, :02:012:0002; :02:012:0607; :02:014:0020 повертаються за актом приймання-передачі, який є невід`ємним додатком до додаткової угоди №4 до Договору сумісної діяльності №1611/20-К (ОСиСР) від 16 жовтня 2020 року.

Відповідно до пункту 4 додаткової угоди дана додаткова угода №4 набирає чинності з моменту підписання її сторонами.

Наявний у матеріалах справи примірник додаткової угоди №4 підписаний лише АТ "Мотор Січ", підпис ТОВ "Топаз-Агро" відсутній.

14 травня 2025 року Волочиська міська рада листом ВИХ №1652/11-12/10в повідомила Волочиську окружну прокуратуру, про те, що на сьогоднішній день земельні ділянки не передавались в оренду чи користування. Волочиська міська рада неодноразово направляла листи АТ "Мотор Січ" про недопустимість використання земельних ділянок на які припинено право постійного користування. Також стало відомо, що ТОВ "ТОПАЗ-АГРО" обробляє земельні ділянки: площею 91,0846 га за кадастровим номером :02:012:0607, площею 55,7726 га за кадастровим номером :07:036:0001, площею 47,5762 га за кадастровим номером :07:032:0016, площею 11,7317 га за кадастровим номером :07:037:0113, площею 51,7936 га за кадастровим номером :07:038:0006, площею 11,6253 га за кадастровим номером :07:039:0015, площею 12,4134 га за кадастровим номером :02:012:0002. ТОВ "Топаз Агро" направлено лист про надання інформації щодо підстав для обробітку зазначених земельних ділянок.

22 травня 2025 року Волочиська міська рада листом №1369/11-12/19в повідомила відокремлений підрозділ Волочиського машинобудівного заводу ПАТ "Мотор Січ" про необхідність звернути увагу на недопустимість подальшого користування земельними ділянками АТ "Мотор Січ".

28 травня 2025 року за фактом незаконного захоплення земельних ділянок Волочиською окружного прокуратурою розпочато досудове розслідування за частиною 2 статті 197-1 КК України, про що внесено відомості до ЄРДР за №0000008.

04 червня 2025 року слідчим СВ ВП №2 Хмельницького ГУНП в Хмельницькій області складено протокол огляду матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000008 від 28 травня 2025 року, який проведено у присутності понятих, сертифікованого інженера-землевпорядника Фільчука О.М. та начальника відділу земельних відносин та екології Волочиської міської ради Дашок В.П.

Під час проведення огляду земельних ділянок з кадастровими номерами :02:012:0607 площею 91,0846 га, :07:032:0016 площею 47,5762 га, :07:036:0001 площею 55,7726 га, :02:012:0002 площею 12,4134 га, :07:039:0015 площею 11,6253 га, :07:038:0006 площею 51,7936 га, :07:037:0113 площею 11,7317 га, які розташовані поблизу с. Вільшани Волочиської міської територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області, встановлено, що зазначені земельні ділянки, які перебувають у комунальній власності Волочиської міської ради, повністю засіяні посівами соняшника.

Постановою від 09 червня 2025 року про визнання юридичної особи потерпілою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000008 від 28 травня 2025 року, визнано Волочиську міську раду потерпілою юридичною особою.

20 червня 2025 року Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області листом №10-22-0.502-2518/2-25 надано СВ ВП №2 Хмельницького ГУНП в Хмельницькій області інформацію про нормативно грошову оцінку земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:012:0002 - 594798,68 грн., :07:037:0113 - 550205,92 грн., :07:039:0015 - 623866,95 грн., :07:032:0016 - 1812743,97 грн., :07:036:0001 - 2239903,73 грн., :07:038:0006 - 2807307,79 грн., :02:012:0607 - 4129598,00 грн.

11 липня 2025 року Волочиська міська рада листом №2358/11-12/13в повідомила СВ ВП №2 Хмельницького ГУНП в Хмельницькій області про те, що комісією розглянуті матеріали про розрахунок суми безпідставно збережених коштів за використання земельних ділянок комунальної власності ТОВ "Топаз Агро" за кадастровими номерами :02:012:0607, :07:036:0001, :07:032:0016, :07:037:0113, :07:038:0006, :07:039:0015, :02:012:0002, та запропоновано ТОВ "Топаз Агро" у термін до 15 жовтня 2025 року добровільно перерахувати в повному обсязі суму безпідставно збережених коштів (725133,03 грн.) шляхом їх сплати на рахунок Волочиської міської ради.

15 липня 2025 року АТ "Мотор Січ" листом №1784/юр повідомила СВ ВП №2 Хмельницького ГУНП в Хмельницькій області про те, що земельні ділянки сумісно оброблялися АТ "Мотор Січ" разом з ТОВ "Топаз Агро", відповідно до договору сумісної діяльності №1611/20-К (ОСиСР) від 16 жовтня 2020 року. Відповідно до рішень господарських судів у справах №924/45/24 та №924/46/24 скасовано державну реєстрацію права постійного користування АТ "Мотор Січ" та земельні ділянки повернуто Волочиській міській раді. АТ "Мотор Січ" відповідно до рішень судів не використовує земельні ділянки.

18 липня 2025 року Волочиська окружна прокуратура листом №51-2776ВИХ-25 звернулася до Волочиської міської ради, в якій просить повідомити чи відшкодовані ТОВ "Топаз - Агро" нараховані безпідставно збережені кошти в добровільному порядку, чи вживались міською радою заходи (зокрема шляхом звернення до суду) щодо їх стягнення та повернення у володіння територіальної громади земельних ділянок з кадастровими номерами :02:012:0607, :07:032:0016, :07:036:0001, :02:012:0002, :07:039:0015, :07:038:0006, :07:037:0113, що розташовані за межами населених пунктів сіл Ожигівці та Користова Хмельницького району.

14 серпня 2025 року Волочиська міська рада листом №2744/04-12-10в повідомила Волочиську окружну прокуратуру про те, що станом на 14 серпня 2025 року безпідставно збережені кошти за період 10 жовтня 2024 року по 31 травня 2025 року, у сумі, яка вказана в Акті про нарахування від 10 червня 2025 року (725 133,03 грн), були у повному обсязі перераховані на рахунок Волочиської міської ради боржником ТОВ "ТОПАЗ-АГРО" трьома окремими платежами. На даний момент потреби у вжитті заходів щодо звільнення вказаних у листі земельних ділянок комунальної власності немає. На підтвердження факту сплати вищевказаних коштів долучаємо копію платіжної інструкції та витяг зі звіту про рух грошових коштів на рахунки Волочиської міської ради.

21 серпня 2025 року Волочиська окружна прокуратура листом №51-3276ВИХ-25 звернулася до Волочиської міської ради, в якій просить повідомити окружну прокуратуру, чи вживались міською радою заходи (зокрема шляхом звернення до суду) щодо визнання недійсним договору сумісної діяльності, укладеного 16 жовтня 2020 року між ПАТ "Мотор Січ" та ТОВ "ТОПАЗ АГРО", та повернення у володіння територіальної громади земельних ділянок з кадастровими номерами :02:012:0607, :07:032:0016, :07:036:0001, :02:012:0002, :07:039:0015, :07:038:0006, :07:037:0113, що розташовані за межами населених пунктів сіл Ожигівці та Користова Хмельницького району.

22 серпня 2025 року Волочиська міська рада листом №2826/04-12-10в повідомила Волочиську окружну прокуратуру про те, що ТОВ "ТОПАЗ АГРО" було у повному обсязі сплачено безпідставно збережені кошти за користування земельними ділянками з кадастровими номерами: :02:012:0607, :07:032:0016, :07:036:0001, :02:012:0002, :07:039:0015, :07:038:0006, :07:037:0113, нараховані за період з моменту припинення права постійного користування ними ПАТ "Мотор Січ" (з 10 жовтня 2024 року) по 31 травня 2025 року. Вищевказані земельні ділянки комунальної власності наразі перебувають у володінні Волочиської міської ради, тоді як користування чи розпорядження ними є тимчасово обмеженим (до моменту закінчення збору на цих ділянках урожаю сільськогосподарських культур ТОВ "ТОПАЗ АГРО"). Відповідно, передбачається також нарахування безпідставно збережених коштів ТОВ "ТОПАЗ АГРО" за користування переліченими земельними ділянками за період з 01 червня 2025 року до дати закінчення збору урожаю у поточному році. Разом із цим, ПАТ "Мотор Січ" й ТОВ "ТОПАЗ АГРО" були проінформовані про неприпустимість подальшого безпідставного використання земельних ділянок комунальної власності. У випадку встановлення нових фактів безпідставного використання земельних ділянок комунальної власності третіми особами, відповідні суми безпідставно збережених коштів будуть нараховуватися й стягуватися з таких осіб і в майбутньому. Заходи щодо визнання недійсним договору сумісної діяльності між ПАТ "Мотор Січ" й ТОВ "ТОПАЗ АГРО", а також щодо повернення у володіння територіальної громади перелічених у листі земельних ділянок, Волочиською міською радою не вживалися.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29 серпня 2025 року земельні ділянки з кадастровими номерами :07:037:0113 (площа 11,7317 га), :02:012:0607 (площа 91,0846 га), :07:032:0016 (площа 47,5762 га), :02:012:0002 (площа 12,4134 га), :07:036:0001 (площа 55,7726 га), га:07:039:0015 (площа 11,6253 га), :07:038:0006 (площа 51,7936 га) перебувають у комунальній власності Волочиської міської ради, в оренду чи користування третім особам не передані.

28 серпня 2025 року виконувач обов`язків керівника Волочиської окружної прокуратури направив листа Волочиській міській раді, в якому повідомив про намір здійснювати представництво інтересів держави в суді шляхом подання позову про визнання недійсним договору сумісної діяльності №1611-20-К від 16 жовтня 2020 року та зобов`язання ТОВ "ТОПАЗ-АГРО" усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельними ділянками сільськогосподарського призначення загального площею 281,9974 га з кадастровими номерами: :02:012:0607 площею 91,0846 га, :07:032:0016 площею 47,5762 га, :07:036:0001 площею 55,7726 га, :02:012:0002 площею 12,4134 га, :07:039:0015 площею 11,6253 га, :07:038:0006 площею 51,7936 га, :07:037:0113 площею 11,7317 га шляхом їх звільнення та повернення власнику - територіальній громаді в особі Волочиської міської ради Хмельницького району Хмельницької області.

29 серпня 2025 року АТ "Мотор Січ" листом №2185/юр звернулося до Волочиської міської ради, в якому просить надати у постійне користування земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:012:0002 площею 12,4134 га, :02:033:0182 площею 0,0880 га, :02:012:0605 площею 0,3022 га, :02:012:0606 площею 7,4299 га, :02:012:0607 площею 91,0846 га, :02:014:0020 площею 0,7171 га, :02:012:0603 площею 1,8782 га, :07:037:0113 площею 11,7317 га, :07:038:0006 площею 51,7936 га, :07:036:0001 площею 55,7726 га, :07:039:0015 площею 11,6253 га, :07:032:0016 площею 47,5762 га.

29 вересня 2025 року Волочиська міська рада листом №3177/11-12/19в повідомила відокремлений підрозділ Волочиського машинобудівного заводу АТ "Мотор Січ" про те, що відповідно до статей 123 - 126, 134 Земельного кодексу України, необхідно звернутися до Волочиської міської ради із відповідним клопотанням щодо надання земельних ділянок у користування площею 0,3022 за кадастровим номером :02:012:0605, площею 1,8782 га, :02:012:0603.

До матеріалів справи також долучено постанову від 09 червня 2025 року про визнання юридичної особи потерпілою, відповідно до якої Волочиську міську раду визнано потерпілою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000008 від 28 травня 2025 року.

Крім того, у матеріалах справи міститься протокол допиту свідка - директора ТОВ "ТОПАЗ-АГРО" ОСОБА_1 від 04 серпня 2025 року, в якому підтверджено факт обробітку відповідачем спірних земельних ділянок комунальної власності.

Також долучено розрахунок безпідставно збережених коштів ТОВ "Топаз Агро", акт про нарахування суми безпідставно збережених коштів за використання земельних ділянок комунальної власності від 10 червня 2025 року, а також повідомлення Волочиської міської ради про необхідність сплати відповідачем вказаних коштів.

До матеріалів справи також долучено ухвали слідчого судді Волочиського районного суду у справі №671/1061/25 від 24 червня 2025 року та від 18 липня 2025 року, а також подані представником ТОВ "ТОПАЗ-АГРО" заперечення, відповідно до яких у судових засіданнях підтверджено факт обробітку відповідачем спірних земельних ділянок комунальної власності.

Крім того, у матеріалах справи міститься рішення Волочиської міської ради №61-57/2025 від 06 червня 2025 року "Про надання у постійне користування земельних ділянок для ведення підсобного сільського господарства за межами населеного пункту с. Користова та с. Ожигівці Хмельницького району Волочиському КП ВКГ "Джерело", відповідно до якого зазначеному підприємству надано у постійне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення із цільовим використанням для ведення підсобного сільського господарства (код 01.04), зокрема: площею 91,0846 га (кадастровий номер :02:012:0607), площею 12,4134 га (кадастровий номер :02:012:0002) та площею 47,5762 га (кадастровий номер :07:032:0016).

Також долучено рішення Волочиської міської ради №60-57/2025 від 06 червня 2025 року "Про надання у постійне користування земельних ділянок для ведення підсобного сільського господарства за межами населеного пункту с. Вочківці Хмельницького району ВКПТМ "Тепловик", згідно з яким у постійне користування передано земельні ділянки сільськогосподарського призначення із цільовим використанням для ведення підсобного сільського господарства (код 01.04), а саме: площею 11,6253 га (кадастровий номер :07:039:0015), площею 55,7726 га (кадастровий номер :07:036:0005), площею 11,7317 га (кадастровий номер :07:037:0113) та площею 51,7936 га (кадастровий номер :07:038:0006).

Окрім цього, у матеріалах справи наявний проект рішення Волочиської міської ради №815 "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки за межами населеного пункту с. Користова Хмельницького району КП ВКГ "Джерело", яким передбачено надання дозволу на розробку технічної документації щодо поділу земельної ділянки площею 91,0846 га (кадастровий номер :02:012:0607) на чотири земельні ділянки площею 54,0111 га, 16,2561 га, 6,5319 га та 14,2856 га.

Також долучено рішення Волочиської міської ради №88-64/2025 від 08 жовтня 2025 року "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки за межами населеного пункту с. Користова Хмельницького району КП ВКГ "Джерело", яким повторно надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу зазначеної земельної ділянки площею 91,0846 га (кадастровий номер :02:012:0607) на чотири частини відповідної площі.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо представництва прокурором інтересів держави у справі.

Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (стаття 4 ГПК України).

Відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частинами третьою - п`ятою статті 53 ГПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18).

Так, з матеріалів справи вбачається, що 21 серпня 2025 року Волочиська окружна прокуратура листом №51-3276ВИХ-25 звернулася до Волочиської міської ради з вимогою повідомити, чи вживались останньою заходи, зокрема шляхом звернення до суду, щодо визнання недійсним договору сумісної діяльності від 16 жовтня 2020 року, укладеного між ПАТ "Мотор Січ" та ТОВ "ТОПАЗ-АГРО", а також щодо повернення у володіння територіальної громади земельних ділянок сільськогосподарського призначення із зазначеними кадастровими номерами.

У відповідь на вказане звернення, листом від 22 серпня 2025 року №2826/04-12-10в Волочиська міська рада повідомила, що ТОВ "ТОПАЗ-АГРО" у повному обсязі сплачено безпідставно збережені кошти за користування спірними земельними ділянками за період з 10 жовтня 2024 року по 31 травня 2025 року, а також зазначила, що на даний час такі земельні ділянки перебувають у володінні територіальної громади, однак їх фактичне використання є тимчасово обмеженим до завершення збору врожаю сільськогосподарських культур відповідачем. Разом із тим, міська рада вказала на відсутність вжитих нею заходів щодо визнання недійсним договору сумісної діяльності та повернення земельних ділянок у судовому порядку, обмежившись нарахуванням та отриманням відповідних платежів за фактичне користування землею.

В подальшому, 28 серпня 2025 року виконувач обов`язків керівника Волочиської окружної прокуратури направив Волочиській міській раді повідомлення про намір здійснювати представництво інтересів держави в суді шляхом подання позову про визнання недійсним договору сумісної діяльності №1611-20-К від 16 жовтня 2020 року та зобов`язання ТОВ "ТОПАЗ-АГРО" усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельними ділянками загальною площею 281,9974 га шляхом їх звільнення та повернення територіальній громаді.

Колегія суддів звертає увагу, що наведене листування свідчить про обізнаність органу місцевого самоврядування щодо фактичного використання спірних земельних ділянок без належних правових підстав, а також про відсутність з його боку належних заходів реагування, спрямованих на судовий захист інтересів територіальної громади, зокрема шляхом оскарження правочину, який став підставою такого використання.

При цьому сам факт нарахування та отримання безпідставно збережених коштів за користування земельними ділянками, а також визнання тимчасового використання таких земель до завершення сільськогосподарського циклу не свідчить про усунення порушення прав власника, оскільки не вирішує питання правомірності підстав такого користування та не відновлює повною мірою можливість вільного володіння, користування та розпорядження земельними ділянками територіальною громадою.

За таких обставин, невжиття Волочиською міською радою заходів щодо судового захисту порушених інтересів протягом розумного строку після того, як їй стало відомо про відповідні порушення, у поєднанні з наявністю повідомлення прокурора про намір здійснювати представництво інтересів держави, свідчить про наявність передбачених статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" підстав для звернення прокурора до суду з даним позовом.

У підтвердження дотримання встановленого законом порядку реалізації представницьких повноважень прокурором до матеріалів справи долучено відповідне повідомлення від 28 серпня 2025 року, адресоване Волочиській міській раді, що узгоджується з вимогами чинного законодавства та спростовує доводи апелянтів про відсутність у прокурора підстав для представництва інтересів держави.

Посилання скаржників на те, що на момент звернення прокурора до суду спірні земельні ділянки були передані у постійне користування комунальним підприємствам, а відтак прокурор нібито здійснював представництво не уповноваженого органу, є необґрунтованими, оскільки предметом захисту у даному спорі є інтереси територіальної громади як власника земельних ділянок, функції щодо реалізації яких здійснює саме Волочиська міська рада, незалежно від подальшої передачі таких земель у користування іншим суб`єктам.

Доводи апелянтів про те, що прокурор не мав права звертатися до суду у зв`язку із відсутністю бездіяльності органу місцевого самоврядування, спростовуються встановленими обставинами справи, з яких убачається, що Волочиська міська рада, будучи обізнаною про фактичне використання земельних ділянок без належних правових підстав, не вжила заходів судового захисту, обмежившись лише нарахуванням та отриманням коштів за таке використання, що саме по собі не свідчить про належне здійснення захисту інтересів держави.

При цьому твердження скаржників про передчасність звернення прокурора до суду у зв`язку із коротким строком між направленням повідомлення про намір представництва та поданням позову є безпідставними, оскільки закон не визначає строку для реагування компетентного органу, а критерієм є саме відсутність ефективних заходів захисту інтересів держави, що у даному випадку підтверджується поведінкою органу місцевого самоврядування.

Також колегія суддів відхиляє доводи апелянтів про те, що відсутнє порушення інтересів держави у зв`язку зі сплатою відповідачем безпідставно збережених коштів, оскільки отримання таких платежів не надає підстав саме для користування земельними ділянками та не усуває необхідності захисту права власності територіальної громади у встановлений законом спосіб.

Інші доводи апелянтів у цій частині зводяться до формального тлумачення обставин справи та не спростовують встановленого судом першої інстанції факту неналежного здійснення уповноваженим органом захисту інтересів держави, у зв`язку з чим не впливають на правильність висновку суду про наявність у прокурора підстав для звернення до суду в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Щодо суті спору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (статті 626, 627 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину (господарського договору).

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України.

Як передбачено статтею 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 Цивільного кодексу України).

За визначенням, наведеним у статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор зазначає, що укладений між сторонами договір сумісної діяльності за своїм змістом та правовою природою не відповідає ознакам договору про спільну діяльність, натомість фактично спрямований на передачу земельних ділянок у користування іншій особі на платній основі, що притаманно договору оренди землі.

Відповідно до статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Оскільки воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які ним передбачені, вирішенню підлягають питання правової природи оспорюваного правочину (правочинів) та характер спірних правовідносин сторін.

У постанові від 23 січня 2019 року у справі №522/14890/16-ц Верховний Суд зазначив, що за удаваним правочином (стаття 235 Цивільного кодексу України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 Цивільного кодексу України має визначити, який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним.

За удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою прикриває реальний правочин. Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №923/658/19.

Так, згідно зі статтею 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників у просте товариство або без об`єднання вкладів учасників.

Договір про спільну діяльність відповідно до статті 1131 Цивільного кодексу України укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 1134 Цивільного кодексу України внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном.

Як убачається з матеріалів справи, між відповідачами укладено договір сумісної діяльності №1611-20-К(ОСиСР) від 16 жовтня 2020 року, відповідно до умов якого сторони домовились шляхом об`єднання зусиль спільно діяти у сфері сільського господарства з метою вирощування зернових і технічних культур на площі 281,9974 га.

Водночас, згідно з пунктом 5.1 договору внеском сторони 1 визначено надання земельних ділянок, тоді як відповідно до пункту 5.2 договору внеском сторони 2 є виключно фактичні витрати, пов`язані з обробітком землі, що свідчить про відсутність реального об`єднання внесків сторін у спільну діяльність.

При цьому відповідно до пункту 3.1 договору сторона 1 зобов`язується передати земельні ділянки у стані, придатному для використання за цільовим призначенням, тоді як згідно з пунктом 3.2 договору сторона 2 після отримання земельних ділянок самостійно здійснює їх обробіток власними силами, розпочинає діяльність за настання сприятливих умов та повертає земельні ділянки після завершення дії договору, що за своїм змістом відповідає передачі майна у строкове платне користування.

Крім того, відповідно до пункту 4.4 договору керівництво сумісною діяльністю, а також ведення та облік її результатів покладено на сторону 2, а згідно з пунктом 4.6 усі фінансові операції здійснюються через рахунок сторони 2, що виключає спільний характер управління діяльністю сторін.

Відповідно до пункту 6.2 договору реалізація сільськогосподарської продукції здійснюється стороною 2, а згідно з пунктом 6.4 договору сторона 1 отримує фіксований дохід у розмірі 2736,00 грн за 1 га наданої земельної ділянки, тоді як сторона 2 набуває право власності на вирощену продукцію та фактично отримує весь економічний результат від її реалізації; при цьому пунктом 11.3 договору передбачено, що сума доходу сторони 1 не може бути меншою за визначений розмір, що свідчить про гарантований характер такої виплати та відсутність для сторони 1 підприємницького ризику.

Наведені умови договору у їх сукупності свідчать про те, що фактичне користування земельними ділянками здійснюється стороною 2 з метою самостійного ведення господарської діяльності та отримання прибутку, тоді як участь сторони 1 обмежується наданням земельних ділянок та отриманням визначеної договором грошової винагороди.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що спірний договір за своєю правовою природою не є договором про спільну діяльність, оскільки не передбачає спільного управління діяльністю, об`єднання внесків у розумінні статті 1130 Цивільного кодексу України та розподілу результатів спільної діяльності між сторонами, а фактично встановлює правовідносини з передачі земельних ділянок у користування на платній основі, тобто за своєю суттю відповідає правовій конструкції договору оренди землі.

Судами враховано, що засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності, є правом оренди земельної ділянки, що визначено частиною 1 статті 93 Земельного кодексу України.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Таким чином, договір оренди землі укладається саме для отримання можливості користуватися земельною ділянкою та вилучення внаслідок такого користування корисних властивостей землі.

При цьому, правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) отримання плати за надане у користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) - використання майна (земельної ділянки).

Так, порівняльний аналіз змісту спірного договору з положеннями статті 13 Закону України "Про оренду землі", якою визначено поняття договору оренди землі, дає підстави для висновку, що між відповідачами фактично склалися правовідносини оренди землі. Зокрема, за своєю суттю передбачене договором використання земельних ділянок відповідачем 2 полягає у їх обробітку, тобто у здійсненні фактичного користування земельними ділянками з метою вирощування сільськогосподарської продукції, яка є результатом господарської діяльності та належить користувачу таких ділянок. Водночас для відповідача 1 правовим наслідком укладення спірного договору є отримання визначеної грошової винагороди за надання земельних ділянок у користування, що за своїм змістом відповідає орендній платі. За таких обставин, незалежно від найменування правочину, його умови свідчать про встановлення між сторонами саме орендних правовідносин, у межах яких одна сторона надає земельну ділянку у користування за плату, а інша здійснює її використання у власних господарських інтересах.

Частиною 2 статті 16 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною 1 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

За змістом приписів частини 1 статті 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням.

Статтею 92 Земельного Кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку, а також врегульовано, що права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набуває вичерпний перелік суб`єктів, серед яких є: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; заклади освіти незалежно від форми власності.

У постійного користувача відсутні повноваження на розпорядження земельною ділянкою, а земельна ділянка, яка надана на праві постійного користування, залишається у власності власника.

Аналогічний правовий висновок наведено у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №915/166/17, від 17 січня 2019 року у справі №923/241/18, від 21 травня 2019 року у справі №925/550/18, від 02 лютого 2022 року у справі №927/1099/20, від 03 листопада 2021 року у справі №918/1226/20.

Натомість, як убачається з матеріалів справи, Волочиська міська рада як власник спірних земельних ділянок будь-яких рішень щодо надання дозволу чи погодження на укладення спірного договору не приймала, відповідних повноважень відповідачу 1 не делегувала та волевиявлення на передачу земельних ділянок у користування іншим особам не вчиняла.

Відповідно до частини 1 статті 95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

З огляду на викладене, права на обробіток землі, здійснення посівів та їх набуття у власність, передбачені умовами спірного договору, являють собою реалізацію правомочностей землекористувача щодо володіння та користування, які згідно статті 92 Земельного кодексу України, складають титул права постійного користування.

Таким чином, земельним законодавством не передбачено право постійного користувача розпоряджатись земельною ділянкою комунальної власності шляхом передачі її іншим особам у платне користування.

За приписами частини 2 статті 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

З урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що наділений правом постійного користування земельними ділянками відповідач 1 фактично передав їх у користування відповідачу 2, не маючи повноважень на розпорядження такими земельними ділянками комунальної форми власності, за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування та без дотримання передбаченої законом процедури їх передачі в користування, зокрема без проведення земельних торгів.

Отже, відповідачами не було дотримано встановленого нормами земельного законодавства порядку набуття та реалізації права користування спірними земельними ділянками.

При цьому колегія суддів враховує, що свобода договору, закріплена статтею 627 Цивільного кодексу України, не є абсолютною та підлягає реалізації з урахуванням імперативних вимог законодавства. Натомість у даному випадку при укладенні спірного договору відповідачами не дотримано вимог земельного законодавства, зокрема положень статей 92, 93, 95, 96, 124 Земельного кодексу України, а також статей 1, 13, 15, 16 Закону України "Про оренду землі", якими визначено правову природу, порядок передачі земельних ділянок у користування, істотні умови договору оренди землі та вимоги до його укладення.

З огляду на викладене, враховуючи, що оспорюваний договір за своїм змістом є удаваним правочином, який приховує фактичні правовідносини оренди землі та укладений з порушенням імперативних норм чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог прокуратури щодо визнання недійсним договору сумісної діяльності №1611-20-К від 16 жовтня 2020 року та зобов`язання повернути спірні земельні ділянки їх власнику.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянтів про те, що за умовами спірного договору земельні ділянки не передавались у користування ТОВ "Топаз-Агро", а залишались у постійному користуванні АТ "Мотор Січ", зокрема з урахуванням Додаткової угоди №1 до договору сумісної діяльності №1611-20-К (ОСиСР) від 16 жовтня 2020 року, оскільки такі твердження спростовуються фактичним змістом прав та обов`язків сторін та порядком виконання договору. Як встановлено колегією суддів, саме відповідач 2 здійснював обробіток земельних ділянок, організовував виробничий процес, вирощував сільськогосподарську продукцію та набував право власності на неї, тоді як відповідач 1 фактично отримував фіксовану грошову винагороду за надані земельні ділянки, що свідчить про передачу їх у платне користування незалежно від формального закріплення такого факту у тексті додаткової угоди.

Доводи апелянтів про те, що суд першої інстанції поклав в основу рішення положення договору, які втратили чинність після укладення додаткової угоди, також не приймаються до уваги, оскільки навіть з урахуванням внесених змін правова природа спірних правовідносин не зазнала змін, а визначальні умови договору, які характеризують фактичне користування земельними ділянками відповідачем 2 та отримання відповідачем 1 фіксованої плати, залишились незмінними.

Посилання апелянтів на відповідність спірного договору вимогам статей 1130, 1131 Цивільного кодексу України та його правову природу як договору про спільну діяльність є безпідставними, оскільки аналіз умов договору свідчить про відсутність об`єднання внесків сторін у спільне майно, відсутність спільного управління діяльністю та відсутність розподілу результатів спільної діяльності між сторонами. Натомість судами встановлено, що сторона 2 самостійно здійснює господарську діяльність та отримує результат такої діяльності, тоді як сторона 1 отримує визначену договором грошову суму, що за своєю суттю є платою за користування земельними ділянками.

Доводи апелянтів щодо застосування принципу тлумачення сумнівів на користь дійсності правочину також відхиляються колегією суддів, оскільки такий принцип не підлягає застосуванню у випадках, коли встановлено, що правочин є удаваним у розумінні статті 235 Цивільного кодексу України та укладений з порушенням імперативних норм законодавства, що регулюють порядок передачі земельних ділянок у користування.

Посилання апелянтів на те, що сторони фактично здійснювали спільну діяльність, зокрема шляхом використання техніки, узгодження сівозмін та вирішення виробничих питань, не спростовують встановлених судом обставин, оскільки такі дії є характерними для виконання господарських робіт та не свідчать про наявність правовідносин спільної діяльності у розумінні статті 1130 Цивільного кодексу України за відсутності визначальних ознак такої діяльності.

Також колегія суддів відхиляє доводи апелянтів про те, що спірний договір не містить істотних умов договору оренди землі, а відтак не може бути кваліфікований як удаваний правочин, оскільки для встановлення удаваності правочину вирішальне значення має не формальне закріплення умов, а фактичний зміст правовідносин сторін, який у даному випадку свідчить про передачу земельних ділянок у платне користування.

З огляду на викладене, наведені апелянтами доводи щодо правової природи спірного договору та відсутності підстав для визнання його недійсним є необґрунтованими та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Щодо вимоги про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні земельними ділянками шляхом їх звільнення та повернення власнику - територіальній громаді в особі Волочиської міської ради, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори, правочини, інші юридичні факти.

За приписами статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині 1 статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою, право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 326 Цивільного кодексу України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина 3 цієї статті).

Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 Земельного кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Положення статті 391 Цивільного кодексу України, якою передбачено права власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, передбачають регулювання захисту права власності не в будь-якому випадку, а саме в разі його порушення шляхом вчинення перешкод у здійсненні власником його правомочностей з користування та (або) розпорядження майном. Цей спосіб захисту спрямований на усунення порушення прав власника, які не пов`язані з позбавленням володіння майном. Тобто передбачений вказаною правовою нормою негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати користування та розпорядження ним. Також характерною ознакою цього позову, як правило, є відсутність спорів з приводу належності позивачу майна на праві власності чи іншому титулі.

Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю (позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладена в пункті 4.26 постанови від 19 вересня 2019 року у справі №906/1063/18).

Негаторний позов подається у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є його спрямованість на захист права від порушень, не пов`язаних з позбавленням володіння майном, а саме у разі протиправного вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном. Отже, предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення (позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладена в пункті 47 постанови від 15 жовтня 2019 року у справі №902/1003/17).

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Якщо ж на час подання позову порушення припинилися, то й відпадає підстава для пред`явлення негаторного позову.

Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15, у якій зазначено, що передбачений статтею 391 Цивільного кодексу України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Зважаючи на викладене, позивачем із даними позовними вимогами може виступати власник або постійний землекористувач.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших відповідних реєстрів щодо об`єкта нерухомого майна від 29 серпня 2025 року, земельні ділянки з кадастровими номерами :07:037:0113 (площа 11,7317 га), :02:012:0607 (площа 91,0846 га), :07:032:0016 (площа 47,5762 га), :02:012:0002 (площа 12,4134 га), :07:036:0001 (площа 55,7726 га), :07:039:0015 (площа 11,6253 га), :07:038:0006 (площа 51,7936 га) перебувають у комунальній власності Волочиської міської ради, що підтверджує належність спірних земельних ділянок територіальній громаді.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до інформації Головного управління ДПС у Хмельницькій області за №6347/5/22-01-04-01-13 від 13 травня 2025 року та №9404/5/22-01-04-04-13 від 07 липня 2025 року, ТОВ "ТОПАЗ-АГРО" подало податкові декларації платника єдиного податку четвертої групи на 2025 рік, у яких задекларувало використання земельних ділянок загальною площею 632,711 га та визначило податкові зобов`язання у сумі 1 121 850,16 грн. При цьому до складу таких земель включено і спірні земельні ділянки з вищевказаними кадастровими номерами, що свідчить про фактичне використання їх відповідачем 2 у господарській діяльності.

Крім того, згідно з інформацією Волочиської міської ради від 14 травня 2025 року №1652/П-12/10в, орган місцевого самоврядування вказує на відсутність можливості здійснювати повноваження власника щодо розпорядження частиною зазначених земельних ділянок, оскільки ТОВ "ТОПАЗ-АГРО" фактично зайняло земельні ділянки загальною площею 281,9974 га та здійснює їх обробіток без належних правових підстав.

За таких встановлених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлена прокурором вимога про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками шляхом їх звільнення та повернення власнику є обґрунтованою, відповідає способам захисту, передбаченим законом, та підлягає задоволенню.

Щодо позовної давності.

Згідно зі статтею 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Суд зазначає, що наведені вище мотиви цього рішення свідчать про те, що прокурором пред`явлено негаторний позов, на який позовна давність не поширюється, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, допоки існують правовідносини та правопорушення.

Таким чином відповідні доводи відповідачів про пропуск строку позовної давності відхиляються судом як безпідставні і необґрунтовані.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта ТОВ "Топаз-Агро" про те, що на момент звернення до суду спірні земельні ділянки не перебували у його володінні, а відтак відсутні підстави для застосування способу захисту у вигляді усунення перешкод у користуванні та розпорядженні, оскільки такі твердження спростовуються належними та допустимими доказами, зокрема протоколом огляду місця події від 04 червня 2025 року, складеним слідчим СВ ВП №2 Хмельницького ГУНП в Хмельницькій області у межах кримінального провадження №0000008 від 28 травня 2025 року, яким зафіксовано, що спірні земельні ділянки засіяні посівами соняшника, а також протоколом допиту свідка - директора ТОВ "ТОПАЗ-АГРО" ОСОБА_1 від 04 серпня 2025 року, яким підтверджено факт обробітку таких земельних ділянок відповідачем.

Доводи апелянта про тимчасовий характер використання земельних ділянок та здійснення виключно збору раніше посіяного урожаю також не приймаються до уваги, оскільки такі обставини, навпаки, підтверджують фактичне користування земельними ділянками без належних правових підстав, що саме по собі свідчить про наявність перешкод у здійсненні власником правомочностей володіння, користування та розпорядження земельними ділянками.

Посилання апелянта АТ "Мотор Січ" на рішення Волочиської міської ради №61-57/2025 та №60-57/2025 від 06 червня 2025 року як на обставину, що спростовує наявність перешкод у розпорядженні земельними ділянками, відхиляється апеляційним судом, оскільки відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29 серпня 2025 року, тобто на момент звернення прокурора до суду з позовом, відомості про державну реєстрацію права постійного користування за відповідними підприємствами (ВКПТМ "Тепловик" та КП ВКГ "Джерело") були відсутні.

Враховуючи, що відповідно до статей 125, 126 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою виникає виключно з моменту його державної реєстрації, самі по собі рішення органу місцевого самоврядування без їх подальшої державної реєстрації не породжують речових прав та не свідчать про фактичну можливість реалізації власником повноважень щодо розпорядження земельними ділянками. Подальша державна реєстрація відповідних прав (у жовтні 2025 року) не спростовує наявності перешкод станом на час пред`явлення позову та не впливає на правильність висновків суду першої інстанції.

Крім того, у судовому засіданні 25 березня 2026 року представник відповідачів підтвердив, що врожай сільськогосподарських культур на спірних земельних ділянках було зібрано у вересні 2025 року, що узгоджується з встановленими у справі обставинами щодо фактичного використання відповідачем 2 земельних ділянок у період після припинення права постійного користування попереднім землекористувачем та станом на момент звернення прокурора до суду.

Водночас доводи представника відповідачів про користування земельними ділянками на підставі нібито усного договору з Волочиською міською радою колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки відповідно до статей 124, 125, 126 Земельного кодексу України та статей 13, 14 Закону України "Про оренду землі" передача земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється виключно на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, укладення письмового договору та його державної реєстрації. Жодних належних та допустимих доказів існування відповідного рішення ради, укладення договору у письмовій формі чи державної реєстрації права користування відповідачами суду не надано, що виключає можливість виникнення будь-яких правових підстав для користування спірними земельними ділянками та свідчить про їх самовільне використання.

Доводи апелянтів про відсутність перешкод у користуванні земельними ділянками з огляду на нарахування та сплату ТОВ "ТОПАЗ-АГРО" безпідставно збережених коштів також не приймаються до уваги, оскільки, як вбачається з акту про нарахування суми безпідставно збережених коштів за використання земельних ділянок комунальної власності від 10 червня 2025 року та інформації Волочиської міської ради №1652/П-12/10в від 14 травня 2025 року, факт незаконного використання земельних ділянок відповідачем не заперечується, а сплата відповідних коштів не усуває самого порушення права власності та не відновлює можливість власника вільно розпоряджатися земельними ділянками.

Посилання апелянтів на відсутність доказів фактичного використання земельних ділянок також спростовуються інформацією Головного управління ДПС у Хмельницькій області №6347/5/22-01-04-01-13 від 13 травня 2025 року та №9404/5/22-01-04-04-13 від 07 липня 2025 року, згідно з якими ТОВ "ТОПАЗ-АГРО" задекларувало використання, зокрема, і спірних земельних ділянок у складі земель сільськогосподарського призначення при поданні податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи на 2025 рік.

Таким чином, наведені апелянтами доводи щодо відсутності перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи з належними реквізитами доказів та не дають підстав для висновку про помилковість рішення суду першої інстанції у цій частині.

Також, колегія суддів враховує правову позицію, викладену в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 травня 2023 року у справі №905/77/21, а також у постанові від 15 березня 2024 року у справі №904/192/22, відповідно до якої позовна вимога про визнання правочину недійсним є ефективним способом захисту лише за умови її поєднання з вимогою про застосування наслідків недійсності такого правочину, зокрема повернення майна або витребування його з чужого незаконного володіння.

Як убачається з матеріалів справи, прокурором заявлено не лише вимогу про визнання недійсним договору сумісної діяльності №1611-20-К від 16 жовтня 2020 року, але й похідну вимогу про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками шляхом їх звільнення та повернення власнику, а саме територіальній громаді в особі Волочиської міської ради.

Отже, на відміну від доводів апелянтів, у даному випадку позовні вимоги спрямовані на реальне відновлення порушеного права власності територіальної громади, оскільки поєднують визнання правочину недійсним із фактичним поверненням спірних земельних ділянок з незаконного користування.

Таким чином, обраний прокурором спосіб захисту відповідає вимогам статті 16 Цивільного кодексу України, узгоджується з наведеними висновками Верховного Суду та є ефективним, що виключає обґрунтованість відповідних доводів апеляційних скарг.

Щодо заяви про застосування спливу строків позовної давності.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянтів про пропуск строку позовної давності як безпідставні, виходячи з різної правової природи заявлених прокурором вимог.

Так, як уже зазначалося, вимога про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками за своєю суттю є негаторною (стаття 391 Цивільного кодексу України), а відтак спрямована на припинення триваючого порушення права власності. У зв`язку з цим до такої вимоги позовна давність не застосовується, оскільки право на звернення з негаторним позовом існує протягом усього часу, поки триває відповідне порушення, що узгоджується з усталеною судовою практикою.

Водночас доводи апелянтів про пропуск строку позовної давності щодо вимоги про визнання недійсним договору сумісної діяльності також є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність становить три роки. Разом з тим, пунктом 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, який був доповнений Законом України від 30 березня 2020 року (набрав чинності 02 квітня 2020 року), встановлено, що під час дії карантину, запровадженого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені, зокрема, статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Зазначений карантин діяв до 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651.

Крім того, пунктом 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, введеним Законом України від 15 березня 2022 року №2120-IX (набрав чинності 17 березня 2022 року), передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності зупиняється на строк дії такого стану. Воєнний стан в Україні введено Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 та він триває станом на момент звернення прокурора до суду.

Отже, перебіг позовної давності у даному випадку підлягав як продовженню на період дії карантину, так і зупиненню на час дії воєнного стану, що виключає можливість висновку про її сплив.

З урахуванням викладеного, звернення прокурора до суду з вимогами про визнання недійсним договору сумісної діяльності здійснено в межах строку позовної давності, а тому доводи апелянтів у цій частині є безпідставними та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

У відповідності до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, в розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду Хмельницької області від 07 січня 2026 року у справі №924/903/25, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно зі статтею 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 272, 273, 275, 276, 277, 278, 279, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Мотор Січ" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 07 січня 2026 року у справі №924/903/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Хмельницької області від 07 січня 2026 року у справі №924/903/25 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Топаз - Агро" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 07 січня 2026 року у справі №924/903/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Хмельницької області від 07 січня 2026 року у справі №924/903/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №924/903/25 повернути до Господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "31" березня 2026 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.