ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 918/1068/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К.,

за участю секретаря судового засідання - Амірханяна Р. К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія»

на рішення Господарського суду Рівненської області від 12.02.2025 (суддя Мовчун А. І.)

і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2025 (головуючий суддя Василишин А. Р., судді Бучинська Г. Б., Філіпова Т. Л.)

у справі № 918/1068/24

за позовом керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Городоцької сільської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія»

про визнання недійсною додаткової угоди та стягнення коштів,

(у судовому засіданні взяли участь: прокурор - Ковальчук О. І., представники відповідача - Панчук І.В., Патраков О.І.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Узагальнений зміст позовних вимог та підстав заявленого позову

1. Керівник Рівненської окружної прокуратури (далі - Прокурор) звернувся до Господарського суду Рівненської області в інтересах держави в особі Городоцької сільської ради з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» (далі - ТОВ «РОЕК») про визнання недійсною додаткової угоди б/н від лютого 2021 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 12306-ВЦ від 4 лютого 2021 року, якою встановлено ціну за одиницю товару 2,97616 грн/кВт*год та стягнення 62769,49 грн.

2. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04 лютого 2021 року Городоцька сільська рада та ТОВ «РОЕК» уклали договір № 12306-ВЦ (далі - Договір) про постачання електричної енергії споживачу, в подальшому сторони уклали ряд додаткових угод, якими збільшили ціну за одиницю товару, посилаючись на коливання ціни такого товару на ринку. Прокурор зауважує, що за період дії договору ціна на електричну енергію збільшувалась з 2,82 (2,81667) грн без ПДВ за 1 кВт/год до 4,48440 грн без ПДВ за 1 кВт/год, тобто на 59%. На переконання Прокурора, додаткова угода б/н від лютого 2021 року укладена всупереч Закону України «Про публічні закупівлі», а тому її необхідно визнати недійсною в судовому порядку. Крім того, з позиції Прокурора, оскільки додаткова угода підлягає визнанню недійсною, то розрахунок за поставлену електроенергію повинен здійснюватися за ціною, вказаною за умовами Договору, а саме 2,82 грн за 1 кВт/год без ПДВ.

Узагальнений зміст і обґрунтування судових рішень, ухвалених у цій справі

3. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 12.02.2025 у справі № 918/1068/24 зазначений позов задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду № б/н від лютого 2021 року до договору про постачання електричної енергії споживачу № 12306-ВЦ від 04.02.2021, укладеного між Городоцькою сільською радою та ТОВ «РОЕК». Стягнуто з ТОВ «РОЕК» на користь Городоцької сільської ради кошти у розмірі 62 769,49 грн.

4. Ухвалюючи це рішення, місцевий господарський суд виснував, що прокуратурою обґрунтовано правомірність звернення з даним позовом в інтересах саме компетентного органу - Городоцької сільської ради як учасника договору закупівлі з використанням бюджетних коштів. В даному випадку Городоцька сільська рада виконує функцію розпорядника бюджетних коштів шляхом проведення закупівлі електричної енергії за кошти місцевого бюджету, з метою забезпечення належного функціонування територіальної громади та реалізації покладених на неї завдань.

5. Укладення додаткової угоди до договору всупереч вимогам чинного законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання вимог законодавства у цій сфері становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора

6. Крім того, суд першої інстанції виснував, що при укладенні спірної додаткової угоди не дотримано вимоги статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», у результаті чого безпідставно змінено істотні умови договору, оскільки постачальником належним чином не обґрунтовано та документально не підтверджено коливання ціни на електроенергію після укладення договору. Оскільки спірна додаткова угода укладена з порушенням вимог статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», то відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України, вказана додаткова угода підлягає визнанню недійсною.

7. Ураховуючи, що внаслідок виконання Городоцькою сільською радою своїх зобов`язань фінансового характеру за оспорюванню угодою ТОВ «РОЕК» було отримано грошові кошти на загальну суму 62 769,49 грн, які є такими, що були безпідставно одержані відповідачем (підстава їх набуття відпала), то місцевий господарський суду дійшов висновку, що ТОВ «РОЕК» зобов`язаний повернути їх позивачу, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України.

8. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2025 рішення Господарського суду Рівненської області від 12 лютого 2025 року по справі № 918/1068/24 - залишено без змін.

9. Погоджуючись з висновками місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції серед іншого також зазначив, що Прокурор правомірно визначив орган місцевого самоврядування позивачем у цій справі. Городоцька сільська рада не звернулась до суду про стягнення вказаної суми коштів, чим завдається шкода інтересам держави в особі територіальної громади, що вказує на бездіяльність позивача в цій частині. Крім цього, саме позивачем допущено неналежне використання бюджетних коштів.

10. Доводи відповідача про те, що Прокурор мав звертатися в особі Управління Західного офісу держаудитслужби в Рівненській області, суд апеляційної інстанції відхилив з огляду на те, що у зв`язку із закінченням строку дії Договору на момент виявлення порушення, підстави для проведення органами Держаудислужби моніторингу закупівлі UA-2020-12-30-001652-b за предметом: «Електрична енергія» були відсутні.

11. Суд апеляційної інстанції виснував, що при укладенні спірної Додаткової угоди не дотримано вимоги статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», у результаті чого безпідставно змінено істотні умови Договору, оскільки ТОВ «РОЕК» належним чином не обґрунтовано та документально не підтверджено коливання ціни на електроенергію після укладення Договору. Відтак, Додаткова угода без номеру за лютий 2021 року до Договору суперечить вищенаведеним нормам Цивільного кодексу України та Закону України «Про публічні закупівлі», а тому підлягає визнанню недійсною.

Касаційна скарга

12. Не погодившись у повній мірі із ухваленими у цій справі судовими рішеннями, ТОВ «РОЕК» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 12.02.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2025, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Узагальнені доводи касаційної скарги

13. У поданій касаційній скарзі скаржник як на підставу касаційного оскарження посилається на пункти 1 і 3 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи:

про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» в частині збільшення ціни товару у разі коливання ціни такого товару на ринку, а саме щодо відсутності механізму (методики, способу) визначення відсотку коливання ціни товару на ринку (застосовуваний період для порівняння, ціни на ринку, ціни договору для порівняння тощо) для можливості реалізації висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 по справі № 922/2321/22;

про помилковість висновків про визнання додаткової угоди недійсною (неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме положень статей 203, 215, частини третьої статті 632 ЦК України без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19, Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 362/2159/15);

про неврахування судами попередніх інстанцій наявності рішення суду, що набрало законної сили у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав у справі № 918/639/23;

про недоведення прокурором права для здійснення представництва інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування (неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме положень пункту 14 частини першої статті 92, статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 910/34333/17, від 25.11.2021 у справі № 917/269/21, від 07.12.2021 у справі № 903/865/20, від 14.07.2022 у справі № 909/1285/21, від 29.08.2023 у справі № 910/5958/20).

Позиція інших учасників справи

14. У межах встановленого Верховним Судом строку Рівненська окружна прокуратура подала відзив на касаційну скаргу ТОВ «РОЕК», у якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

15. Суди попередніх інстанцій з`ясували, що Городоцькою сільською радою проведено закупівлю UA-2020-12-30-001652-b за предметом: «Електрична енергія». Відповідно до оголошення про закупівлю - фінансування здійснюється за рахунок місцевого бюджету.

16. Між Городоцькою сільською радою (споживач) та ТОВ «РОЕК» (постачальник) укладено договір № 12306-ВЦ про постачання електричної енергії від 04.02.2021 (далі - договір), згідно з умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу (за кодом ДК 021:2015 - 09310000-5 Електрична енергія) для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії (пункт 2.1 договору).

17. Відповідно до пункту 2.3 Договору, загальна кількість електричної енергії за цим Договором становить: 676 470 кВт*год.

18. Згідно з пунктом 3.1 Договору, початком постачання електричної енергії Городоцькій сільській раді є дата, зазначена в заяві - приєднанні, яка є додатком 1 до цього Договору. Відповідно до додатку 1 датою початку постачання електричної енергії є 4 лютого 2021 року.

19. При цьому, відповідно до пункту 3.4 Договору ТОВ «РОЕК» зобов`язався поставляти Городоцькій сільській раді електричну енергію цілодобово до 31 грудня 2021 року включно.

20. Пунктом 5.1 Договору визначено, що позивач розраховується з відповідачем за електричну енергію включно із тарифом на розподіл за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору.

21. У відповідності до пункту 5.2 Договору загальна вартість всього обсягу поставки електричної енергії складає 2 286 468,60 грн з урахуванням ПДВ 381 078,10 грн.

22. Відповідно до пункту 5.5 Договору умови про закупівлю не повинні відрізнятись від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі за ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», зокрема зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю. Зміни ціни за одиницю електричної енергії в сторону збільшення відбувається у разі зміни у бік збільшення перемінних тарифів на підставі відповідних постанов НКРЕКП, які встановлюють тариф на послуги з передачі електричної енергії, тариф на послугу з розподілу електричної енергії та інші тарифи, з дня введення їх в дію.

23. Пунктом 5.8 Договору встановлено, що у випадку коливання ціни електричної енергії на ринку в бік збільшення, постачальник має письмово звернутись до споживача з відповідною пропозицією, при цьому, така пропозиція в кожному окремому випадку, коли на ринку відбувається об`єктивне коливання ціни за одиницю товару в бік збільшення, повинна бути обґрунтована і документально підтверджена. Відповідач разом з письмовою пропозицією щодо внесення змін до Договору надає документ, що підтверджує збільшення ціни за одиницю товару в тих межах, на які Відповідач пропонує змінити ціну товару. Документ, що підтверджує збільшення ціни товару, повинен бути наданий у формі належним чином оформленої довідки (висновку), виданої торгово-промисловою палатою України, регіональною торгово-промисловою палатою, органами державної статистики, ДП «Держзовнішінформ», біржами та іншими уповноваженими органами та організаціями. Згідно із частиною шостою статті 67 Закону України «Про ринок електричної енергії», з урахуванням листа Мінекономрозвитку України від 14 серпня 2019 року № 3304-04/33869-06 «Щодо зміни ціни у договорах постачання електричної енергії», сторони також можуть використовувати інформацію з веб-сайту ДП «Оператор ринку» (https//www.oree.com.ua) для документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку.

24. Згідно з додатком № 2 до Договору, ціна за спожиту електричну енергію за 1 кВт/год, становить 2,82 (2,81667) грн/кВт*год без ПДВ.

25. В подальшому, на підставі даних з веб-сайту ДП «Оператор ринку» та висновків Рівненської торгово - промислової палати між сторонами укладено ряд додаткових угод, за наслідками яких ціну за одиницю товару збільшено на 59%, а саме:

додаткову угоду б/н від лютого 2021 року - ціна за одиницю товару становить 2,97616 грн/кВт*год без ПДВ (збільшено ціну на 5,66%); вказана ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з лютого 2021 року;

додаткову угоду № 1 від 21 вересня 2021 року - 3,15159 грн/кВт*год без ПДВ (збільшено ціну на 11,7%); вказана ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 1 серпня 2021 року;

додаткову угоду № 2 від 22 вересня 2021 року - 3,34454 грн/кВт*год без ПДВ (збільшено ціну на 18,6%); вказана ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 1 серпня 2021 року;

додаткову угоду № 3 від 23 вересня 2021 року - 3,76683 грн/кВт*год без ПДВ (збільшено ціну на 33,5%, у порівнянні з ціною за додатковою угодою № 2 - на 12%); вказана ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 1 вересня 2021 року;

додаткову угоду № 4 від 24 вересня 2021 року - 3,94296 грн/кВт*год без ПДВ (збільшено ціну на 39,8%); вказана ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 14 вересня 2021 року;

додаткову угоду № 5 від 22 жовтня 2021 року - 4,18646 грн/кВт*год без ПДВ (збільшено ціну на 48,4%); вказана ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 15 вересня 2021 року;

додаткову угоду № 6 від 25 жовтня 2021 року - 4,48440 грн/кВт*год без ПДВ (збільшено ціну на 59 %); вказана ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 1 жовтня 2021 року.

26. Актами приймання - передавання та відповідними платіжними дорученнями підтверджено, що на виконання Договору ТОВ «РОЕК» поставив 474 446 кВт*год електричної енергії, яка була оплачена Городоцькою сільською радою на суму 2 021 115,64 грн, а саме:

акт приймання-передачі за січень 2021 року - 32 913 кВт*год на суму 111 246,03 грн з ПДВ, (платіжні доручення № 51, № 52 від 16 лютого 2021 року);

акт приймання-передачі за лютий 2021 року - 36 711 кВт*год на суму 109 373,17 грн з ПДВ (платіжне доручення № 91 від 25 лютого 2021 року);

акт приймання-передачі за лютий 2021 року - 71 485 кВт*год на суму 255 300,87 грн з ПДВ (платіжні доручення № 135, № 136 від 15 березня 2021 року);

акт приймання-передачі за березень 2021 року - 27 127 кВт*год па суму 96 881,09 грн з ПДВ (платіжні доручення № 160, № 179 від 15 квітня 2021 року);

акт приймання-передачі за квітень 2021 року - 37 039 кВт*год на суму 132 280,80 грн з ПДВ (платіжні доручення № 197, № 201 від 14 травня 2021 року);

акт приймання-передачі за травень 2021 року - 28 307 кВт*год на суму 101 095,33 грн з ПДВ (платіжні доручення № 228, № 243 від 09 червня 2021 року);

акт приймання-передачі за червень 2021 року - 21 333 кВт*год на суму 76 188,43 грн з ПДВ (платіжні доручення № 254, № 261 від 12 липня 2021 року);

акт приймання-передачі за липень 2021 року - 22 577 кВт*год на суму 80 631,31 грн з ПДВ (платіжні доручення № 291, № 292 від 10 серпня 2021 року);

акт приймання-передачі за серпень 2021 року - 28 074 кВт*год на суму 119 833,22 грн з ПДВ (платіжні доручення № 319, № 329 від 13 вересня 2021 року);

акт приймання-передачі за вересень 2021 року - 30 792 кВт*год на суму 147 672,43 грн з ПДВ (платіжні доручення .№ 336, № 344 від 11 жовтня 2021 року);

акт приймання-передачі за жовтень 2021 року - 40 981 кВт*год на суму 229 874,35 грн з ПДВ (платіжні доручення № 366, № 281 від 9 листопада 2021 року);

акт приймання-передачі за листопад 2021 року - 53 314 кВт*год на суму 307 864,02 грн з ПДВ (платіжні доручення № 383, № 417 від 8 грудня 2021 року);

акт приймання-передачі за грудень 2021 року - 43 793 кВт*год на суму 252 884,59 грн з ПДВ (платіжні доручення № 408, № 444 від 23 грудня 2021 року).

27. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 23 квітня 2024 року, яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20 серпня 2024 року, у справі № 918/639/23 визнано недійсними додаткові угоди № 1 - 6 до Договору; стягнуто з ТОВ «РОЕК» на користь Городоцької сільської ради кошти у розмірі 354 718,67 грн; у задоволенні позовних вимог про стягнення 62 769,49 грн відмовлено.

28. Суди першої та апеляційної інстанції встановили, що в обґрунтування укладення такої додаткової угоди відповідач посилався на збільшення ціни за одиницю електричної енергії по Договору на 5,66% та що в переліку додатків міститься роздруківка з веб - сайту оприлюднених результатів роботи РДН/ВДР і діяльності ДП «Оператор ринку» за лютий 2021 року (при порівняні лютого з січнем 2021 року). Зазначена угода не містить дати, підпису уповноваженого представника та відтиску печатки Позивача.

29. В ході судового розгляду справи № 918/693/23 судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що супровідним листом від 23 лютого 2021 року за № 661/51 відповідач звернувся до позивача з пропозицією підвищення вартості електроенергії, до якого товариство долучило два примірника додаткової угоди про встановлення ціни за одиницю товару - 2,97616 грн./кВт*год. Як вбачається з даної додаткової угоди, ціна 2,97616 грн./кВт*год застосовується з лютого 2021 року.

30. Факт отримання супровідного листа № 661/51 від 23 лютого 2021 року Позивач підтвердив, проте пояснив про подальшу втрату даних документів.

31. В той же час, судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи № 918/639/23 встановлено, що акти приймання - передачі за період з лютого по липень 2021 року містили ціну відмінну від 2,82 грн без ПДВ за 1 кВт*год та відповідали ціні 2,976159 грн без ПДВ за 1 кВт*год, встановленій у додатковій угоді, яка отримана Городоцькою сільською радою.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій

32. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

33. Дослідивши в межах вимог касаційної скарги ТОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» наведені в ній доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та перевіривши з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи, правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

34. Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом України від 25.12.2015 № 922-VIII «Про публічні закупівлі» (далі - Закон № 922-VIII, у редакції, чинній станом на час укладення договору про закупівлю та оспорюваної додаткової угоди до нього).

35. Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону № 922-VIII відносини, пов`язані зі сферою публічних закупівель, регулюються виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом.

36. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 цього Закону договір про закупівлю визначається як господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі / спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

37. Основні вимоги до договору про закупівлю та внесення змін до нього урегульовані статтею 41 Закону № 922-VIII, частиною першою якої визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

38. Відповідно до частини першої статті 651 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

39. Згідно із частиною першою статті 652 ЦК України разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

40. Частиною четвертою статті 41 Закону № 922-VIII визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції / пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції / пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

41. Як слідує із оскаржених рішень, суди попередніх інстанцій встановили, що за результатами проведення оголошеної позивачем процедури закупівлі переможцем було визнано ТОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» з остаточною пропозицією за результатами аукціону з урахуванням пониження ціни предмета закупівлі - 2 286 468,60 грн з ПДВ (1,5965 грн за одиницю товару), з яким 04 лютого 2021 року укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 12306-ВЦ.

42. Внаслідок підписання додаткових угод ціну за одиницю товару було збільшено на 59% від початкової ціни товару, визначеної відповідачами при укладенні договору про закупівлю, що суперечить пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

43. Питання щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII неодноразово досліджувалась Великою Палатою Верховного Суду, яка надала відповідні висновки у постановах від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, від 21.11.2025 у справі № 920/19/24.

44. Так у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

45. Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у разі зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, у порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

46. У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинне перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

47. Отже, згідно з пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) зміна ціни в договорі закупівлі допускається за таких умов:

- збільшення ціни за одиницю товару до 10%;

- збільшення ціни має бути пропорційне збільшенню ціни цього товару на ринку в разі коливання його ціни на ринку;

- така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

- така зміна може відбуватися не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю;

- обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

48. До того ж, застосована законодавцем при формулюванні цієї норми конструкція «не частіше ніж один раз на 90 днів» фактично надає можливість вносити зміни до ціни товару неодноразово, але лише в межах дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10%.

49. Отже, пункт 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII визначає правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону № 922-VIII.

50. Інший підхід до розуміння положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, який передбачає щоразу з кожним внесення змін можливість збільшення ціни договору до 10%, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10% ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої.

51. Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статті 5 Закону № 922-VIII.

52. До того ж застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10% пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.

53. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, щодо застосування наведеної норми права. Велика Палата Верховного Суду вважала, що зміна тлумачення цієї норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10% при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує власне зміну цієї норми та, як наслідок, порушуватиме принцип правової визначеності.

54. Велика Палата Верховного Суду у наведеній постанові також виклала правовий висновок щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII у редакції Закону № 1530-ІХ та зазначила, що такі зміни стосуються лише встановлення альтернативного варіанта визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару.

55. Водночас положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII у редакції Закону № 1530-ХІ також не містять змін щодо максимально можливого збільшення розміру ціни за одиницю товару, погодженої сторонами договору закупівлі, визначеної попередньою редакцією цієї норми на рівні не більше 10%. У будь-якому випадку загальний розмір збільшення ціни не може перевищувати 10% ціни, встановленої в договорі закупівлі.

56. Касаційне провадження у справі № 918/1068/24, що розглядається, зупинялося до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі № 920/19/24.

57. У силу частини четвертої статті 300 ГПК України Верховний Суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24.

58. Як слідує із оскаржених рішень, суди попередніх інстанцій встановили, що внаслідок підписання додаткових угод, зокрема, і спірної додаткової угоди б/н від лютого 2021 року, ціну за одиницю товару було збільшено на 59 % від початкової ціни товару, визначеної відповідачами при укладенні договору про закупівлю, що суперечить пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

59. Зазначені висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду у справі у справі № 920/19/24 щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» про те, що зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % не допускається.

Щодо доводів скаржника про помилковість визнання додаткової угоди б/н від лютого 2021 року недійсною

60. У постанові Велика Палата Верхового Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 дійшла таких висновків:

«Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам….

Велика Палата Верховного Суду враховує, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 912/1580/18, від 02 грудня 2020 року у справі № 913/368/19, від 11 травня 2023 року у справі № 910/17520/21).

Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.

При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.

Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

Законом № 922-VIII не передбачено форму / вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2025 року у справі № 916/747/24).

Параграфом 1 глави 5 розділу І ГПК України унормовані основні положення про докази. При цьому Велика Палата Верховного Суду виходить із того, що спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.

Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести, Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ від 10 вересня 2014 року № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків», яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові / товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І ГПК України.

Таким чином, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку статті 86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2023 року у справі № 926/3244/22).

Суди попередніх інстанцій установили, що для обґрунтування підвищення ціни ТОВ «Енергетичне партнерство» на власний розсуд обирались періоди для порівняння середніх цін на електричну енергію, дослідження яких не відображало їх динаміку, а також не могло бути належним обґрунтуванням для висновків про коливання цін у бік збільшення. Крім того, у наданих ТОВ «Енергетичне партнерство» документах не міститься доказів на підтвердження пропорційного зростання ціни на товар на ринку з урахуванням періоду дії попередньої додаткової угоди.

Водночас наведені документи не містять відомостей щодо динаміки ціни на електричну енергію, пропорційності їх зростання, у них відсутній аналіз вартості ціни електричної енергії на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни електричної енергії на ринку, у зв`язку із чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII.

За наведеного суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що необхідність внесення зазначених змін не можна вважати обґрунтованим та такою, що підтверджена належними доказами.

Доводи скаржника про те, що він належним чином документально довів коливання ціни на ринку за одиницю товару електроенергії у бік збільшення, зазначених висновків судів не спростовують, адже фактично зводяться до переоцінки Великою Палатою Верховного Суду наявних у матеріалах справи доказів, які були досліджені судом апеляційної інстанції та яким суд надав відповідну оцінку, що є недопустимим, зважаючи на положення частини другої статті 300 ГПК України».

61. Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 зазначав, що будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

62. Також Верховний Суд у вищезазначеній постанові вказав, що передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим.

63. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону України Про публічні закупівлі, нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів.

64. Постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

65. Суди попередніх інстанцій встановили, що пунктом 5.5.2 Договору передбачено, що істотні умови договору не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема - збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю. Умовами договору зокрема передбачено, що сторони також можуть використовувати інформацію з веб - сайту ДП «Оператор ринку» (https//www.oree.com.ua) для документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку.

66. Необхідність укладення додаткової угоди б/н від лютого 2021 року до договору обґрунтовано відповідачем - ТОВ «РОЕК» - збільшенням ціни за одиницю електричної енергії, документальним підтвердженням якого є роздруківка з веб - сайту ДП «Оператор ринку», а саме «Порівняльний аналіз роботи ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку за лютий 2021 року».

67. Судами попередніх інстанцій встановлено, що роздруківка не містить відомостей щодо динаміки ціни на електроенергію, відсутній аналіз вартості ціни на дату укладення договору № 12306-ВЦ про постачання електричної енергії від 04.02.2021 та додаткової угоди, чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни електроенергії на ринку, у зв`язку з чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов, передбачених договором, на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII. Крім того, матеріали справи не містять при ініціюванні питання щодо укладення Додаткової угоди б/н від лютого 2021 обґрунтування ТОВ «РОЕК» чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання Договору по ціні, запропонованій під час участі в тендері, і не навів причини, через які виконання укладеного Договору стало для нього вочевидь невигідним за короткий період між датою укладення Договору та датою укладення спірної додаткової угоди.

68. Отже, будь-яких інших доказів на підтвердження коливання цін матеріали справи - не містять, і таких доказів відповідачем в розумінні статей 76-79 ГПК України не надано ні суду першої інстанції під час розгляду справи, ні суду апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду справи.

69. Таким чином, оцінивши наявні у справі докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що при укладенні спірної Додаткової угоди не дотримано вимоги статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», у результаті чого безпідставно змінено істотні умови Договору, оскільки Відповідачем належним чином не обґрунтовано та документально не підтверджено коливання ціни на електроенергію після укладення Договору. Відтак, Додаткова угода без номеру за лютий 2021 року до Договору 12306-ВЦ суперечить вищенаведеним нормам Цивільного кодексу України та Закону України «Про публічні закупівлі», а тому підлягає визнанню недійсною.

70. Посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19, від 10.10.2018 у справі № 362/2159/15 на обґрунтування відповідних доводів не можуть бути прийняті Верховним Судом, оскільки їх ухвалено у справах з неподібними правовідносинами.

71. Так, у справі № 125/2157/19 предметом спору є вимоги про визнання договорів недійсними та поділ спільного майна подружжя.

72. У справі № 362/2159/15-ц предметом позову є розірвання договору купівлі-продажу меблів та стягнення коштів.

73. Отже зазначені судові рішення, на які вказує скаржник, не є подібними до справи, що розглядається, за предметом, підставами позову та матеріально правовим регулюванням, та встановленими судами обставинами справи, що відповідно вплинуло на правозастосування. А тому такі доводи касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень, а тому відхиляються судом касаційної інстанції.

Щодо посилання скаржника на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» в частині збільшення ціни товару у разі коливання ціни такого товару на ринку

74. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

75. Зміст наведеної норми свідчить про те, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

76. При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

77. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, окрім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору, з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

78. У такому випадку з`ясуванню підлягає як відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, так і наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

79. Верховний суд вбачає, що у даному випадку наведені у касаційній скарзі ТОВ «РОЕК» доводи на обґрунтування передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України підстави касаційного оскарження вищевикладеному не відповідають.

80. Предметом цього позову є визнання недійсною додаткової угоди до договору про постачання електричної енергії споживачу як такої, що укладена всупереч вимог пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону «Про публічні закупівлі», а також стягнення з постачальника за договором безпідставно одержаних грошових коштів.

81. Висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24, а зазначені ж у касаційній скарзі посилання скаржника на необхідність формування висновку Верховного Суду мають суто декларативний характер, та свідчать по суті про незгоду із судовими рішеннями.

Щодо доводів про межі для здійснення представництва прокурором інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування

82. Відповідно до статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

83. Частиною третьою статті 23 Закону «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

84. Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

85. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

86. Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі №3-рн/99, визначено, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

87. Відповідно до пункту 2 резолютивної частини вказаного вище рішення під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

88. Пунктом 5 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган державної влади чи місцевого самоврядування, на який покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах.

89. Згідно зі статтею 23 Закону «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

90. Сам факт незвернення до суду уповноваженого суб`єкта з позовом свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження щодо повернення майна, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18).

91. Відповідно до частини третьої статті 26 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів в особі їх керівників організовують внутрішній контроль і внутрішній аудит та забезпечують їх здійснення у своїх установах і на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери управління таких розпорядників бюджетних коштів.

92. Суди попередніх інстанцій установили, що укладення неправомірних додаткових угод призвело до зайвих виплат із бюджету, шкоду у зв`язку з їх укладенням завдано територіальній громаді - Городоцькій сільській територіальній громаді Рівненського району Рівненської області в особі Городоцької сільської ради. Тому захист інтересів держави у спірних правовідносинах відповідно до законодавства має здійснювати Рівненська окружна прокуратура, яка є органом, уповноваженим державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах.

93. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 дійшла таких висновків:

бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк (пункт 77);

невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо (пункт 80).

94. Правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а незаконність укладення договору про закупівлю та/або незаконного внесення до нього змін, що спричинює надмірне витрачання бюджетних коштів, не відповідає такому інтересу.

95. Так, прокурор вказує, що порушення законодавства про публічні закупівлі при постачанні електричної енергії за договором призвели до безпідставного витрачання бюджетних коштів у сумі 127 843,98 грн, що порушило економічні інтереси держави, та свідчить про нераціональне та неефективне їх використання.

96. В оскаржуваних судових рішеннях суди встановили, що захист прокурором інтересів держави обґрунтовано тим, що Рівненською окружною прокуратурою на адресу Городоцької сільської ради керовано лист № 50-56-4365вих-24 від 17 травня 2024 року, яким повідомлено про порушення при підписанні додаткової угоди до договору постачання електричної енергії та наявність підстав для стягнення коштів.

97. У відповідь на цей лист Городоцька сільська рада листом вих. № 814/03-02-09/24 від 5 червня 2024 року повідомила Прокурора, що заходів реагування за наведеним фактом не вживалось

98. Наведені обставини, а також той факт, що уповноваженими органами не здійснюється захист порушених інтересів держави в передбаченому законом порядку, став підставою для звернення заступника керівника Рівненської окружної прокуратури з даним позовом до суду.

99. Відсутність звернення Городоцької сільської ради до суду з відповідним позовом свідчить про невиконання останньою покладених на неї повноважень щодо належного захисту інтересів держави, тому колегія суддів вважає обґрунтованими висновки судів про наявність підстав у спірних правовідносинах для представництва прокурором інтересів держави.

100. Такі висновки не суперечать викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, на яку посилається скаржник, оскільки у зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала про те, що однією з двох підстав представництва прокурором інтересів держави в суді є нездійснення або неналежне здійснення компетентним органом їх захисту. Це і мало місце за встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи, що переглядається.

101. Крім того, не заслуговують на увагу посилання відповідача у касаційній скарзі на правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки з незаконного володіння), від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 (про визнання недійсними розпоряджень та договорів оренди землі, зобов`язання повернути земельні ділянки), у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 (про визнання протиправним та скасування спеціального дозволу на користування надрами), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.11.2021 у справі № 917/269/21 (предмет спору стосувався питання звернення прокурора в інтересах держави в особі комунального підприємства та міської ради), від 07.12.2021 у справі № 903/865/20 (предмет спору стосувався питання звернення прокурора в інтересах держави в особі юридичної особи, яка не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування), від 14.07.2022 у справі № 909/1285/21 (предмет спору стосувався наявності в органів місцевого самоврядування повноважень здійснювати захист законних інтересів держави у правовідносинах, пов`язаних із закупівлею комунальними закладами товарів за бюджетні кошти), від 29.08.2023 у справі № 910/5958/20 (предмет спору стосувався оскарження укладеного контракту із посиланням на те, що він укладений унаслідок дій злочинної організації з метою реалізації єдиного злочинного плану по заволодінню коштами акціонерного товариств), позаяк правовідносини у цих справах не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається.

102. Також колегія суддів зазначає, що надати правову оцінку доводам скаржника щодо неврахування висновків Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.04.2018 у справі № 910/34333/17, не виявляється можливим, оскільки зазначена постанова Верховного Суду відсутня в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Щодо доводів скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій наявності рішення суду, що набрало законної сили у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав у справі № 918/639/23

103. Так судами попередніх інстанцій встановлено, що на розгляді Господарського суду Рівненської області перебувала справа № 918/639/23 за позовом керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Городоцької сільської ради до ТОВ «РОЕК» про визнання недійсними додаткових угод № 1 від 21.09.2021, № 2 від 22.09.2021, № 2 від 23.09.2021, № 4 від 23.09.2021, № 5 від 22.10.2021, № 6 від 25.10.2021 до Договору на постачання електричної енергії № 12306-ВЦ від 04.02.2021, а також про стягнення 417 488,16 грн - розміру переплати, що відбулась у зв`язку з неправомірним збільшенням ціни на електричну енергію.

104. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 23 квітня 2024 року у справі № 918/639/23, яке залишене без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20 серпня 2024 року, визнано недійсними додаткові угоди № 1 - 6 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 12306-ВЦ від 04.02.2021, укладеного між Городоцькою сільською радою та ТОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія». Стягнуто з Товариства обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» на користь Городоцької сільської ради кошти у розмірі 354718,67 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення 62769,49 грн відмовлено.

105. Відмовляючи у стягненні коштів у сумі 62769,49 грн суд першої інстанції виснував, що зазначена сума коштів була сплачена Городоцькою сільською радою на виконання умов укладеної з ТОВ «РОЕК» Додаткової угоди б/н від лютого 2021 року. Однак прокурором вимоги про визнання зазначеної угоди недійсною не заявлялись, оскільки він взагалі ставив під сумнів факт її підписання сторонами та вважав, що кошти в сумі 62769,49 грн мають бути стягнуті з ТОВ «РОЕК» з підстав неукладення Додаткової угоди б/н від лютого 2021 року.

106. Підставам укладення Додаткової угоди б/н від лютого 2021 року оцінка судом першої інстанції не надавалась, оскільки це не являлось предметом спору.

107. Отже, предметом спору у справі № 918/639/23 було визнання недійсними додаткових угод № 1 від 21.09.2021, № 2 від 22.09.2021, № 2 від 23.09.2021, № 4 від 23.09.2021, № 5 від 22.10.2021, № 6 від 25.10.2021 до Договору на постачання електричної енергії № 12306-ВЦ від 04.02.2021 з підстав з порушенням вимог частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а також стягнення коштів в 354 718,67 грн, переплачених на підставі недійсних додаткових угод № 1 від 21.09.2021, № 2 від 22.09.2021, № 2 від 23.09.2021, № 4 від 23.09.2021, № 5 від 22.10.2021, № 6 від 25.10.2021, та 62 769,49 грн - переплачених на підставі додаткової угоди б/н від лютого 2021 року, як такої яка неукладена.

108. Предметом спору у справі № 918/1068/24 є визнання недійсною додаткової угоди б/н від лютого 2021 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 12306-ВЦ від 04 лютого 2021 року з підстав невідповідності вимог частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а також стягнення коштів в сумі 62 769,49 грн, переплачених на недійсної додаткової угоди б/н від лютого 2021 року.

109. Колегія суддів враховує позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 170/499/23, відповідно до якої позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

110. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 виснувала, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна обсягу посилань на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні правові висновки містяться в постановах Верховного Суду від 05.08.2025 у справі № 916/3143/24, від 13.03.2018 у справі № 916/1764/17.

111. Отже, здійснивши аналіз підстав, предмету позову та суб`єктного складу сторін у справах № 918/639/23 та № 918/1068/24, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позови у справах № 918/639/23 та № 918/1068/24 не є тотожними, заявлені у даній справі позовні вимоги хоч і стосуються одного і того ж предмета позову щодо стягнення коштів в сумі 62 769,49 грн, проте підстави спорів у зазначених спорах не збігаються, а отже рішення у справі № 918/639/23 не є рішенням, яке ухвалене у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

112. Суд відхиляє посилання скаржника на справу № 918/923/23, наведену ним як підставу неоднакового застосування правової позиції, оскільки зазначена справа відрізняється за фактичними обставинами від справи, що розглядається.

Так у справі № 918/923/23 закриваючи провадження, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився Верховний суд у постанові від 15.08.2024, дійшов висновку про наявність рішення, яке набрало законної сили, з аналогічних підстав та предмета спору.

Отже, у наданій для порівняння справі не міститься протилежного правового висновку щодо застосування положення пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України.

113. Враховуючи викладене, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1 та 3 частини другої статті 287 ГПК України, не отримали підтвердження під час касаційного провадження.

114. Безвідносно до викладеного вище деталізованого аналізу доводів касаційної скарги Суд ще раз звертає увагу, що з урахуванням положень частини четвертої статті 300 ГПК України при ухваленні цієї постанови враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

115. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішенні судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

116. Згідно положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення ? без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

117. У цій справі, звертаючись із касаційною скаргою, скаржник не довів неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування ухвалених ними судових рішень, а тому, оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав для скасування постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2025 і рішення Господарського суду Рівненської області від 12.02.2025, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а зазначені судові рішення ? без змін.

Розподіл судових витрат

118. Позаяк Суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін судові рішення, що оскаржувалися, відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2025 та рішення Господарського суду Рівненської області від 12.02.2025 у справі № 918/1068/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил