ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2026 р. Справа № 910/9206/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Буравльова С.І.

Корсака В.А.

секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Харківводоканал"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2025 про звернення стягнення на грошові кошти за заявою Міністерства юстиції України

у справі № 910/9206/23 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Харківобленерго"

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Харківобленерго" (далі - позивач; АТ "Харківобленерго"; Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (надалі - відповідач; ДПЗД "Укрінтеренерго"; Підприємство) про стягнення 261 715 976,64 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 позовні вимоги Акціонерного товариства "Харківобленерго" до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" про стягнення 261 715 976,64 грн задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на користь Акціонерного товариства "Харківобленерго": 159 010 586 (сто п`ятдесят дев`ять мільйонів десять тисяч п`ятсот вісімдесят шість) грн 68 коп. основної заборгованості; 17 171 608 (сімнадцять мільйонів сто сімдесят одну тисячу шістсот вісім) грн 65 коп. пені; 15 193 066 (п`ятнадцять мільйонів сто дев`яносто три тисячі шістдесят шість) грн 88 коп. 3% річних; 70 340 714 (сімдесят мільйонів триста сорок тисяч сімсот чотирнадцять) грн 43 коп. втрат від інфляції та 939 400 (дев`ятсот тридцять дев`ять тисяч чотириста) грн судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 в частині стягнення пені та судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої інстанції, змінено та в цій частині викладено його резолютивну частину в новій редакції. Стягнуто з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на користь Акціонерного товариства "Харківобленерго": 17 111 876 (сімнадцять мільйонів сто одинадцять тисяч вісімсот сімдесят шість) грн 18 коп. пені та 939 212 (дев`ятсот тридцять дев`ять тисяч двісті дванадцять) грн 12 коп. судового збору. У частині позову про стягнення пені у розмірі 59 732,47 грн відмовлено. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 залишено без змін. Стягнуто з Товариства на користь Підприємства 225,46 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2024 в оскаржуваній частині залишено без змін.

27.11.2025 Міністерство юстиції України (по тексту - заявник) подало до Господарського суду міста Києва заяву про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, у якій просить суд надати дозвіл на звернення стягнення на грошові кошти Комунального підприємства "Харківводоканал" з метою виконання наказу Господарського суду міста Києва від 24.09.2024 про стягнення з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на користь Акціонерного товариства "Харківобленерго": 159 010 586,68 грн основної заборгованості; 17 171 608,65 грн пені; 15 193 066,88 грн 3% річних; 70 340 714,43 грн втрат від інфляції та 939 400 грн судового збору та з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2025 заяву Міністерства юстиції України про звернення стягнення на грошові кошти у справі № 910/9206/23 задоволено. Звернуто стягнення на грошові кошти, що належать Комунальному підприємству "Харківводоканал" та яке має заборгованість перед Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", з метою виконання наказу Господарського суду міста Києва від 24.09.2024 у справі № 910/9206/23 про стягнення з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на користь Акціонерного товариства "Харківобленерго": 159 010 586 (сто п`ятдесят дев`ять мільйонів десять тисяч п`ятсот вісімдесят шість) грн 68 коп. основної заборгованості; 17 111 876 (сімнадцять мільйонів сто одинадцять тисяч вісімсот сімдесят шість) грн 18 коп. пені; 15 193 066 (п`ятнадцять мільйонів сто дев`яносто три тисячі шістдесят шість) грн 88 коп. 3% річних; 70 340 714 (сімдесят мільйонів триста сорок тисяч сімсот чотирнадцять) грн 43 коп. втрат від інфляції; 939 212 (дев`ятсот тридцять дев`ять тисяч двісті дванадцять) грн 12 коп. судового збору та з урахуванням виконавчого збору і витрат виконавчого провадження.

За висновками місцевого господарського суду, боржнику належать грошові кошти, які знаходяться у володінні КП "Харківводоканал" на підставі умов договорів про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" за спожиту електричну енергію. Зокрема, Підприємством і КП "Харківводоканал" укладено такі договори про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", а саме: від 30.01.2022 № 56/1-ПД/23 (період постачання з 13.12.2022 по 21.03.2023); від 25.04.2023 № 38/4-ПД/23 (період постачання з 01.04.2022 по 19.06.2023); від 21.07.2023 № б/н (період постачання з 01.07.2023 по 31.08.2023); від 19.10.2023 № 33/10-ПД/23; від 14.03.2024 № 33/3-ПД/24; від 10.05.2024 № 16/5-ПД/24; від 25.09.2024 № 21/9-ПД/24; від 26.11.2024 № 36/11-ПД/24; від 11.02.2025 № 15/2-ПД/25; від 12.03.2025 № 13/3-ПД/25; від 11.06.2025 № 41/6-ПД/25. Станом на 19.08.2025 сукупний розмір заборгованості КП "Харківводоканал" перед Підприємством за вказаними договорами складає 4 486 315 988,51 грн. Отже, КП "Харківводоканал" має дебіторську заборгованість перед Підприємством, яка підтверджується доданими до справи вказаними договорами про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" та актами купівлі-продажу електричної енергії. З цих підстав суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення заяви Міністерства про звернення стягнення на грошові кошти у справі № 910/9206/23.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, КП "Харківводоканал" (в подальшому - апелянт; скаржник) звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2025 у справі № 910/9206/23 та відмовити у задоволенні заяви Міністерства юстиції України про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншій особі, яка має заборгованість перед боржником. Зупинити здійснення виконавчих дій головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борисюком Р.А. у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_1 на підставі наказів Господарського суду міста Києва від 24.09.2024 у справі № 910/9206/23.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, постановленою при неповному з`ясуванні обставин справи, які мали важливе значення для вирішення питання; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що в судовому порядку оскаржуються обсяги та вартість спожитої КП "Харківводоканал" електричної енергії у справах за позовами КП «Харківводоканал» до ДПЗД "УКРІНТЕРЕНЕРГО" по усім договорам постачання електричної енергії, які перелічені місцевим господарським судом у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.

Скаржник також вказує, що боржнику - ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» відомо, що комісією з реорганізації КП "Харківводоканал" була розглянута вимога Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" від 01.09.2025 № 44/22-/671 за період постачання з 13.12.2022 по 06.08.2025 станом на 19.08.2025 на суму 4 486 315 988,51 грн, яка складається з основного боргу за поставлену електричну енергію - 3 480 805 426,04 грн, 15% річних - 611 636 272,56 грн, інфляційних втрат - 393 874 289,91 грн. Листом від 03.10.2025 № 15/05/10358 за підписом голови комісії з реорганізації КП «Харківводоканал» було повідомлено ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО», що вимога відхилена у повному обсязі через спірний характер боргу.

За наведеного апелянт висновується, що наведена у заяві Міністерства юстиції України заборгованість КП «Харківводоканал» є спірною та оскаржується у встановленому порядку в системі господарського судочинства, тобто зазначена заборгованість не є безспірною. Також відсутні рішення суду щодо встановлення такої заборгованості. Дані обставини виключають підстави для задоволення заяви Міністерства юстиції України.

Окремо скаржник звернув увагу, що КП «Харківводоканал» є єдиним підприємством для Харкова та 52 населених пунктів Харківської області, яке виконує функції життєзабезпечення і надає послуги централізованого водопостачання та відведення каналізаційних стоків від споживачів. Тому, наслідки зупинки роботи Підприємства будуть носити невідворотний характер, оскільки зупинка роботи очисних споруд та насосних станцій на системах каналізації призведе до техногенних наслідків та витоку каналізаційних стоків на поверхню. Все це, на думку апелянта, вказує на обґрунтованість обставин, які обумовлюють необхідність прийняття рішення про забезпечення позову шляхом зупинки стягнення заявленої суми до вирішення справи по суті в умовах воєнного стану.

До апеляційної скарги апелянтом також долучено нові докази, а саме: рішення Харківської міської ради № 163; акти обстеження за 2022 рік; довідки за 2025 рік; довідка щодо невідкладних робіт за 2023 рік; розпорядження № 286.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2025, апеляційна скарга в справі № 910/9206/23 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Харківводоканал" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2025 про звернення стягнення на грошові кошти у справі № 910/9206/23. Розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства "Харківводоканал" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2025 про звернення стягнення на грошові кошти у справі № 910/9206/23 призначено на 03.02.2026. Також судом апеляційної інстанції, в контексті приписів ГПК України, зазначено про необґрунтованість клопотання представника апелянта про зупинення здійснення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_1 на підставі наказів Господарського суду міста Києва від 24.09.2024.

До апеляційного господарського суду від ДПЗД "Укрінтеренерго" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін. Згідно аргументів відповідача, в матеріалах справи містяться укладені між сторонами договори про постачання електроенергії постачальником «останньої надії», відповідні акти приймання-передачі, рахунки, офіційне листування, а також лист Комісії з припинення КП "Харківводоканал" від 25 листопада 2025 року № 44/22-2312, в якому підприємство прямо визнало існування боргу та зазначило його суму - понад 4,4 мільярда гривень. Більше того, з боку КП "Харківводоканал" були висловлені конкретні пропозиції щодо реструктуризації цієї заборгованості шляхом укладення відповідного договору. У цьому ж листі також визнається заборгованість іншого підприємства КП "Харківські теплові мережі", що додатково свідчить про системний характер боргових зобов`язань перед ДПЗД "Укрінтеренерго" та визнається самими боржниками. Як вважає відповідач, посилання апелянта на нібито спірний характер зобов`язань не мають правового обґрунтування. ДПЗД "Укрінтеренерго" зазначається, що всі судові провадження, на які посилається КП "Харківводоканал", не завершені рішеннями, що набрали законної сили, не стосуються безпосередньо боргу, який є предметом цього звернення, та не містять встановлення відсутності зобов`язань. Тому, на думку відповідача, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що ці справи стосуються уточнення методики розрахунку чи обсягів постачання, а не факту наявності зобов`язань. Відтак, твердження апелянта про спірність боргу є надуманим та не підтвердженим.

Окремо ДПЗД "Укрінтеренерго" наголошує, що КП "Харківводоканал" фактично не заперечує факт споживання електроенергії, а навпаки визнає його в офіційному листуванні, як визнає і виставлені рахунки, підписані акти, і навіть пропонує графік погашення заборгованості. Отже, з огляду на положення частини першої статті 336 ГПК України, наявність цих обставин цілком обґрунтовує звернення стягнення на грошові кошти такої особи.

Апелянтом 17.02.2026 та 27.02.2026 надавались додаткові пояснення, в яких ним акцентувались обставини щодо суті поданої ним апеляційної скарги. Зокрема, скаржник акцентував увагу, що договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» споживачу від 01.07.2023 № б/н та договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» споживачу № 29/8-ПД/23 від 17.08.2023 є одним договором. Як первинний документ в бухгалтерському обліку КП «Харківводоканал» зазначений договір обліковується за № 29/8-ПД/23 від 17.08.2023. До вказаних пояснень також долучено нові докази.

Колегія суддів зазначає, що в судових засіданнях неодноразово оголошувалась перерва.

Представник апелянта в судовому засіданні 03.03.2026 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2025 у справі № 910/9206/23 та відмовити у задоволенні заяви Міністерства юстиції України про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншій особі, яка має заборгованість перед боржником.

Представник ДПЗД "Укрінтеренерго" у судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Представник позивача та Міністерства юстиції України у судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи позивач та Міністерство юстиції України повідомлені належним чином, що підтверджується довідками від 19.02.2026 про доставку електронного документа в електронні кабінети останніх.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

За ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, враховуючи те, що явка представників позивача та Міністерства юстиції України обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, зважаючи на відсутність від позивача та заявника обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача та Міністерства юстиції України, яких належним чином повідомлено про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.

Судовою колегією також зазначається, що відзивів на апеляційну скаргу від позивача та Міністерства юстиції України на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходило, що відповідно до частини 3 статті 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали в апеляційному порядку.

Щодо долучених апелянтом до апеляційної скарги (а.с. 24 - 56 т. 9) нових доказів судова колегія зазначає, що в силу ст. 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати докази; подавати заяви та клопотання.

За ст. 169 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника (п. 4 ч. 1 ст. 170 ГПК України).

З урахуванням наведених приписів, колегія суддів акцентує, що в апеляційній скарзі апелянтом не заявлялось клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів, а саме: рішення Харківської міської ради № 163; актів обстеження за 2022 рік; довідок за 2025 рік; довідки щодо невідкладних робіт за 2023 рік; розпорядження № 286, а також не зазначено обґрунтованих причин неможливості подання відповідних доказів до суду 1-ої інстанції.

Тому, відповідним доказам судовою колегією не надається правова оцінка в рамках даного апеляційного розгляду.

У частині долучених скаржником до додаткових пояснень від 17.02.2026 та від 27.02.2026 нових доказів, а саме: ухвали від 16.02.2026 у справі № 922/323/26, ухвали від 12.02.2026 у справі № 922/4415/25 (а.с. 140 - 147 т. 9), ухвали від 11.02.2026 у справі № 520/23644/25, ухвали від 16.02.2026 у справі № 922/323/26 (а.с. 188 - 194 т. 9), колегією суддів зазначається, що згідно з частинами 1-3 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частини 4, 5 статті 80 ГПК України).

У розумінні наведених положень докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована.

У свою чергу, статтею 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз положень статей 80 та 269 ГПК України дозволяє зробити висновок, що докази, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на учасника справи покладено обов`язок подання таких доказів. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Частиною 8 статті 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Водночас, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Відтак, суд апеляційної інстанції не вправі надавати оцінку вказаним доказам під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, адже наведені у них обставини не були відомі суду під час розгляду спору по суті у суді першої інстанції, а отже не можуть впливати на оцінку законності чи обґрунтованості рішення.

Відповідно до положень статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, надані апелянтом до додаткових пояснень зазначені вище нові докази не приймаються судом, оскільки прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів на стадії апеляційного провадження, за відсутності визначених статтею 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто, без наявності належних доказів неможливості їх отримання та подання до суду першої інстанції з причин, що не залежали від відповідного заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює стороні більш сприятливі умови в розгляді конкретної справи.

Тому, долучені скаржником на стадії апеляційного розгляду відповідні вищезазначені нові докази не приймаються апеляційним господарським судом до уваги на стадії апеляційного розгляду цієї справи.

Стосовно долучених апелянтом до додаткових пояснень від 27.02.2026 копій: договору № 29/8-ПД/23 від 17.08.2023, додаткової угоди № 1 та позову від 22.01.2024 (а.с. 171 - 187 т. 9), суд апеляційної інстанції вважає за доцільне звернутись до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява № 24003/07, п. 33, 08.12.2016 року). Зважаючи на це, вирішуючи питання про поновлення або продовження процесуальних строків, суд має виходити з наведених вище відмінностей між поновленням та продовженням процесуальних строків, враховувати зміст заяви (клопотання) учасника та вчинених ним дій.

Також Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.01.2022 у справі № 234/11607/20 зроблено висновок, що: "при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод".

У пункті 7 розділу II рішення у справі "Мінак та інші проти України" ЄСПЛ указав, що Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (рішення від 27.10.1993 у справах "Авотіньш проти Латвії", заява № 17502/07, п. 119 та "Домбо Бехеєр Б. В. проти Нідерландів", п. 33). Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі з апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи (пп. 17 - 18 рішення від 06.02.2001 у справі "Беер проти Австрії", заява № 30428/96).

Судовою колегією в межах вирішення питання долучення до матеріалів справи вказаних вище доказів враховуються надані апелянтом пояснення, що договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» споживачу від 01.07.2023 № б/н та договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» споживачу № 29/8-ПД/23 від 17.08.2023 є одним і тим же договором, який як первинний документ в бухгалтерському обліку КП «Харківводоканал» значиться за № 29/8-ПД/23 від 17.08.2023. При цьому, за додатковою угодою № 1 від 17.08.2023 період постачання за цим договором був визначений з 01.07.2023 по 31.08.2023, і в межах, у т.ч., цього періоду КП «Харківводоканал» оскаржується обсяг електричної енергії та її вартість згідно поданого останнім позову до ДПЗД «Укрінтеренерго», АТ «Харківобленерго», АТ «Українська залізниця» у справі № 922/206/24.

Тому, враховуючи специфіку договірних правовідносин між КП «Харківводоканал» та ДПЗД «Укрінтеренерго», зважаючи на наведені процесуальні приписи, як винятковість випадку, судом апеляційної інстанції при здійсненні апеляційного перегляду справи приймаються до уваги відповідні докази, долучені апелянтом, які об`єктивно впливають на розгляд справи по суті в межах обставин договору б/н від 01.07.2023.

Згідно ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників апелянта та відповідача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вже зазначалось, рішенням Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 позовні вимоги Акціонерного товариства "Харківобленерго" до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" про стягнення 261 715 976,64 грн задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на користь Акціонерного товариства "Харківобленерго": 159 010 586 (сто п`ятдесят дев`ять мільйонів десять тисяч п`ятсот вісімдесят шість) грн 68 коп. основної заборгованості; 17 171 608 (сімнадцять мільйонів сто сімдесят одну тисячу шістсот вісім) грн 65 коп. пені; 15 193 066 (п`ятнадцять мільйонів сто дев`яносто три тисячі шістдесят шість) грн 88 коп. 3% річних; 70 340 714 (сімдесят мільйонів триста сорок тисяч сімсот чотирнадцять) грн 43 коп. втрат від інфляції та 939 400 (дев`ятсот тридцять дев`ять тисяч чотириста) грн судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 в частині стягнення пені та судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої інстанції, змінено та в цій частині викладено його резолютивну частину в новій редакції. Стягнуто з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на користь Акціонерного товариства "Харківобленерго": 17 111 876 (сімнадцять мільйонів сто одинадцять тисяч вісімсот сімдесят шість) грн 18 коп. пені та 939 212 (дев`ятсот тридцять дев`ять тисяч двісті дванадцять) грн 12 коп. судового збору. У частині позову про стягнення пені у розмірі 59 732,47 грн відмовлено. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 залишено без змін. Стягнуто з Товариства на користь Підприємства 225,46 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2024 в оскаржуваній частині залишено без змін.

Міністерство юстиції України 27.11.2025 подало до Господарського суду міста Києва заяву про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, у якій просить суд надати дозвіл на звернення стягнення на грошові кошти Комунального підприємства "Харківводоканал" з метою виконання наказу Господарського суду міста Києва від 24.09.2024 про стягнення з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на користь Акціонерного товариства "Харківобленерго": 159 010 586,68 грн основної заборгованості; 17 171 608,65 грн пені; 15 193 066,88 грн 3% річних; 70 340 714,43 грн втрат від інфляції та 939 400 грн судового збору та з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2025 заяву Міністерства юстиції України про звернення стягнення на грошові кошти у справі № 910/9206/23 задоволено. Звернуто стягнення на грошові кошти, що належать Комунальному підприємству "Харківводоканал" та яке має заборгованість перед Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", з метою виконання наказу Господарського суду міста Києва від 24.09.2024 у справі № 910/9206/23 про стягнення з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на користь Акціонерного товариства "Харківобленерго": 159 010 586 (сто п`ятдесят дев`ять мільйонів десять тисяч п`ятсот вісімдесят шість) грн 68 коп. основної заборгованості; 17 111 876 (сімнадцять мільйонів сто одинадцять тисяч вісімсот сімдесят шість) грн 18 коп. пені; 15 193 066 (п`ятнадцять мільйонів сто дев`яносто три тисячі шістдесят шість) грн 88 коп. 3% річних; 70 340 714 (сімдесят мільйонів триста сорок тисяч сімсот чотирнадцять) грн 43 коп. втрат від інфляції; 939 212 (дев`ятсот тридцять дев`ять тисяч двісті дванадцять) грн 12 коп. судового збору та з урахуванням виконавчого збору і витрат виконавчого провадження.

Судова колегія звертає увагу на таке.

За приписом частини першої статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 10 Закону передбачено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частинами першою та четвертою статті 53 Закону передбачено, що виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб.

На належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти, що перебувають на рахунках у банках та інших фінансових установах, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 336 ГПК України суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Відділ) перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_1, до складу якого входять такі виконавчі провадження, а саме:

№ НОМЕР_2 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі № 910/15252/19;

№ НОМЕР_3 примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 31.03.2025 у справі № 910/9063/22;

№ НОМЕР_4 примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 24.09.2024 у справі № 910/9206/23;

№ НОМЕР_5 примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2021 у справі № 640/23032/19;

№ НОМЕР_6 примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 19.10.2021 у справі № 925/811/21;

№ НОМЕР_7 примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 24.10.2022 у справі № 17-14-01/1494(925/153/22);

№ НОМЕР_8 примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 12.04.2021 у справі № 17-14-01/1494(925/1198/20).

В ході виконання встановлено, що грошові кошти для виконання рішень судів на рахунках боржника відсутні.

Листом від 14.10.2025 № 44/22-1980 Підприємство повідомило, що має право вимоги на стягнення заборгованості до КП "Харківводоканал".

За висновками місцевого господарського суду боржнику належать грошові кошти, які знаходяться у володінні КП "Харківводоканал" на підставі умов договорів про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" за спожиту електричну енергію. Зокрема, Підприємством і КП "Харківводоканал" укладено такі договори про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", а саме: від 30.01.2022 № 56/1-ПД/23 (період постачання з 13.12.2022 по 21.03.2023); від 25.04.2023 № 38/4-ПД/23 (період постачання з 01.04.2022 по 19.06.2023); від 21.07.2023 № б/н (період постачання з 01.07.2023 по 31.08.2023); від 19.10.2023 № 33/10-ПД/23; від 14.03.2024 № 33/3-ПД/24; від 10.05.2024 № 16/5-ПД/24; від 25.09.2024 № 21/9-ПД/24; від 26.11.2024 № 36/11-ПД/24; від 11.02.2025 № 15/2-ПД/25; від 12.03.2025 № 13/3-ПД/25; від 11.06.2025 № 4 1/6-ПД/25. При цьому, станом на 19.08.2025 сукупний розмір заборгованості КП "Харківводоканал" перед Підприємством за вказаними договорами складає 4 486 315 988,51 грн. Отже, як зазначено судом попередньої інстанції, КП "Харківводоканал" має дебіторську заборгованість перед Підприємством, яка підтверджується доданими до справи вказаними договорами про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" та актами купівлі-продажу електричної енергії. Відтак, заява Міністерства юстиції України про звернення стягнення на грошові кошти у справі № 910/9206/23 підлягає задоволенню.

Поряд із цим, надаючи оцінку запереченням КП "Харківводоканал" щодо задоволення заяви Міністерства, суд 1-ої інстанції вказав, що, по-перше, КП "Харківводоканал" не заперечує факт споживання електроенергії, визнає суми боргу в офіційному листуванні, а також самостійно ініціює процес реструктуризації заборгованості; у поданих до суду матеріалах наявні укладені договори про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", акти приймання-передачі електричної енергії, виставлені рахунки, а також листування між сторонами; по-друге, жоден з судових спорів, ініційованих КП "Харківводоканал", не набрав законної сили, не містить рішення про відсутність заборгованості, і не має впливу на безпосередній розгляд заяви Міністерства про звернення стягнення на грошові кошти.

З огляду на фактичні обставини цієї справи, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

В силу ст. 336 ГПК України можливим є звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, за обставин, коли заборгованість не оспорюється зазначеною особою (1) або така заборгованість підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили (2).

У межах зазначеного колегія суддів звертається до правових висновків Верховного Суду, викладених у межах процесуального питання застосування приписів ст. 53 Закону України «При виконавче провадження» та статті 336 ГПК України, відповідно до яких основною умовою про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, відповідно до статті 336 ГПК України, є заборгованість, яка підтверджена рішенням суду або таку заборгованість не оспорює особа, якій належать кошти, на які виконавець просить звернути стягнення. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23.07.2018 у справі № 6925/1048/17, від 06.02.2020 у справі № 913/381/18.

Системний аналіз приписів статті 53 Закону України «При виконавче провадження» та статті 336 ГПК України свідчить про те, що такий спеціальний порядок звернення стягнення на майно (грошові кошти) передбачений законодавцем задля неупередженого, ефективного, своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, виключно, з метою фактичного виконання рішення суду. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.01.2023 у справі № 904/1182/20, від 02.11.2021 у справі № 910/10579/19, від 12.05.2021 у справі № 910/8613/19.

При цьому за своєю правовою природою положення зазначених статей не є імперативними, судова дискреція в цьому випадку передбачає повноваження суду обирати між альтернативами підставами відмови або задоволення заяви, кожна з яких є законною, вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, з урахуванням усіх обставин справи та відомостей про всіх учасників процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 910/10579/19, від 12.05.2021 у справі № 910/8613/19.

Предметом дослідження під час розгляду заяви відповідно до статті 336 ГПК України має бути факт наявності заборгованості, що повинен підтверджуватись доказами, які відповідають вимогам статей 76-79 ГПК України, зокрема, це може бути відповідне рішення суду та факт беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти, на які просять звернути стягнення. Послідовна та стала правова позиція щодо предмета дослідження у цій категорії справ щодо застосування положень статті 336 ГПК України висловлена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.04.2020 у справі № 910/5300/17 та постановах Верховного Суду від 17.01.2023 у справі № 904/1182/20, від 23.07.2018 у справі № 925/1048/17, від 11.09.2019 у справі № 902/1260/15, від 01.08.2019 у справі № 927/313/18, від 06.02.2020 у справі № 913/381/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 910/7023/19 вказала, що особа, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється нею або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили, набуває статусу боржника саме у виконавчому провадженні, розпочатому виконавцем на виконання судового рішення, в силу ухвали суду про задоволення заяви стягувача, а не в межах окремих майнових відносин між стягувачем та такою особою.

Як вбачається з матеріалів справи, кожен з договорів про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", стороною яких є ДПЗД "Укрінтеренерго" (постачальник), а саме: від 30.01.2022 № 56/1-ПД/23 (період постачання з 13.12.2022 по 21.03.2023); від 25.04.2023 № 38/4-ПД/23 (період постачання з 01.04.2022 по 19.06.2023); від 21.07.2023 № б/н (період постачання з 01.07.2023 по 31.08.2023); від 19.10.2023 № 33/10-ПД/23; від 14.03.2024 № 33/3-ПД/24; від 10.05.2024 № 16/5-ПД/24; від 25.09.2024 № 21/9-ПД/24; від 26.11.2024 № 36/11-ПД/24; від 11.02.2025 № 15/2-ПД/25; від 12.03.2025 № 13/3-ПД/25; від 11.06.2025 № 4 1/6-ПД/25, станом на дату прийняття судом першої інстанції оскаржувались в судовому порядку з боку Комунального підприємства "Харківводоканал", предметом яких є перерахунок обсягів електричної енергії та зобов`язання виставлення нових рахунків на оплату вартості електричної енергії.

Таким чином, на момент прийняття оскаржуваної ухвали КП "Харківводоканал" оспорювалась заборгованість перед боржником - ДПЗД "Укрінтеренерго" за вказаними вище договорами про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" в межах відповідних періодів.

Крім того, заборгованість в сумі 4 486 315 988,51 грн не підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Протилежного матеріали справи не містять.

Також судова колегія враховує, що боржник - ДПЗД "Укрінтеренерго", з причин оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення КП "Харківводоканал" шляхом реорганізації (приєднання), звернувся до комісії з припинення КП "Харківводоканал" з вимогою № 44/22-/671 від 01.09.2025 про включення до передавального акта обсягу вимог за договорами про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" за період постачання з 13.12.2022 по 06.08.2025 станом на 19.08.2025 на загальну суму 4 486 315 988,51 грн, яка складається з основного боргу за поставлену електричну енергію - 3 480 805 426,04 грн, 15% річних - 611 636 272,56 грн, інфляційних втрат - 393 874 289,91 грн.

У відповідь на зазначену вимогу, листом від 03.10.2025 № 15/05/10358 за підписом голови комісії з реорганізації КП «Харківводоканал» було повідомлено ДПЗД "Укрінтеренерго", що вимога відхилена у повному обсязі через оскарження обсягу та вартості спожитої КП "Харківводоканал" електричної енергії у судових справах за участі ДПЗД "Укрінтеренерго".

Тобто, комісією з реорганізації КП "Харківводоканал" не визнавалась, у межах вимог № 44/22-/671 від 01.09.2025 ДПЗД "Укрінтеренерго", заборгованість на загальну суму 4 486 315 988,51 грн згідно договорів про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

В рамках зазначеного, колегія суддів звертає увагу й на те, що в 2025 році Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" зверталось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Комунального підприємства "Харківводоканал" в особі комісії з реорганізації, в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 4 882 792 033,33 грн з яких: 3 739 083 737,82 грн - заборгованість за спожиту електричну енергію за період постачання з 13.12.2022 по 30.09.2025, 426 190 481,50 грн - інфляційні втрати, 717 517 814,01 грн - 15% річних, згідно укладених між сторонами договорів (всього 11 договорів).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.11.2025 у справі № 922/4053/25 повернуто позовну заяву та додані до неї документи Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго".

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 в справі № 922/4053/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.11.2025 у справі № 922/4053/25.

Відтак, станом на момент винесення (15.12.2025) у справі, що розглядається, оскаржуваної ухвали про звернення стягнення на грошові кошти на стадії апеляційного розгляду перебував судовий спір відносно стягнення з Комунального підприємства "Харківводоканал" заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 4 882 792 033,33 грн на користь ДПЗД "Укрінтеренерго", що вказує на правову невизначеність відповідної спірної заборгованості, яку на свою користь в рамках процедури реорганізації Комунального підприємства "Харківводоканал" просило стягнути ДПЗД "Укрінтеренерго".

За вказаних підстав, судова колегія висновується, що в задоволенні заяви Міністерства юстиції України про звернення стягнення на грошові кошти, що належать КП "Харківводоканал" у справі № 910/9206/23 слід відмовити.

Отже, з огляду на викладені у цій постанові висновки щодо суті спору, на переконання колегії суддів висновки місцевого господарського суду про наявність підстав, в силу ст. 336 ГПК України, для задоволення заяви Міністерства юстиції України про звернення стягнення на грошові кошти, що належать КП "Харківводоканал" у справі № 910/9206/23, - є передчасними.

Поряд із цим, за висновками суду апеляційної інстанції, наведені апелянтом у апеляційній скарзі доводи є обґрунтованими.

У свою чергу, колегією суддів критично оцінюються заперечення ДПЗД "Укрінтеренерго" на апеляційну скаргу.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у цій постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Частиною 1 статті 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, нез`ясування обставин, що мають значення для справи.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову в повному обсязі в задоволенні заяви Міністерства юстиції України про звернення стягнення на грошові кошти КП "Харківводоканал" у справі № 910/9206/23, а апеляційна скарга, - задоволенню.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на заявника - Міністерство юстиції України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Харківводоканал" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2025 про звернення стягнення на грошові кошти у справі № 910/9206/23 - задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2025 у справі № 910/9206/23 про звернення стягнення на грошові кошти - скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви Міністерства юстиції України про звернення стягнення на грошові кошти у справі № 910/9206/23 - повністю.

3. Стягнути з Міністерства юстиції України (адреса: 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд. 13; ідентифікаційний код - 00015622) на користь Комунального підприємства "Харківводоканал" (адреса: 61052, м. Харків, вул. Конторська, буд. 90; ідентифікаційний код - 03361715) 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду.

5. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.03.2026.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді С.І. Буравльов

В.А. Корсак