РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.03.2026Справа № 910/969/26

Господарський суд міста Києва у складі судді Демидової М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін матеріали справи

За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, вул. Єжи Гедройця, буд.5, м. Київ, код 40075815)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРПОБУТБРУХТ» (03061, вул. Шепелєва Миколи, буд.6, оф. 105/1, м. Київ, код 45094586)

про стягнення 23 397,33 грн

без виклику сторін

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРПОБУТБРУХТ» (далі - відповідач) про стягнення 23 397,33 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором купівлі-продажу № Л/П-25498п/НЮ від 17.10.2025 відповідач не здійснив першу попередню оплату товару, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції у розмірі 23 397,33 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2026 відкрите спрощене позовне провадження у справі № 910/969/26 без повідомлення сторін у справі; встановлено учасникам справи строки для подачі письмових заяв по суті позовних вимог (ухвала суду доставлена позивачу та відповідачу до їх електронних кабінетів в ЄСІТС 04.02.2026, що підтверджується довідками про доставку електронного листа).

09.02.2026 від відповідача у встановлений судом строк надійшов відзив на позов з додатками, у якому відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що обов`язок зі сплати попередньої оплати за договором не настав з вини позивача, оскільки останній не надав доказів направлення рахунку, на підставі якого відповідно до умов договору мала здійснюватися оплата. Відповідач зазначає, що за змістом ст. 538, 663, 692, 693, 712 ЦК України зобов`язання сторін мають зустрічний характер, а тому у разі нездійснення попередньої оплати обов`язок поставки товару не виникає, що, своєю чергою, виключає право позивача вимагати оплати, а також нарахування штрафних санкцій, інфляційних втрат і 3% річних.

Крім того, відповідач вказує, що позивач, прийнявши оплату після спливу передбаченого договором строку та не скориставшись правом на розірвання договору, фактично погодився зі зміною строку виконання грошового зобов`язання.

Окремо відповідач зазначає, що позовна заява підписана неналежною особою, оскільки не відповідає внутрішнім вимогам позивача щодо правила двох підписів, у зв`язку з чим просить суд повернути позовну заяву без розгляду, а у разі продовження розгляду справи - відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

16.02.2026 позивач у системі «Електронний суд» сформував відповідь на відзив, у якій зазначає про те, що строк внесення відповідачем першої попередньої оплати за Договором настав 31.10.2025, оскільки рахунок № 34/001 від 20.10.2025 був направлений на визначену договором електронну адресу відповідача та фактично отриманий ним, що підтверджується здійсненням часткової оплати із зазначенням цього рахунку у призначенні платежу.

Невиконання відповідачем обов`язку щодо внесення попередньої оплати не припиняє його зобов`язання та не звільняє від відповідальності, а позивач, відповідно до ст. 538 ЦК України та правової позиції Верховного Суду, має право вимагати сплати передбачених договором платежів і штрафних санкцій, оскільки договір є укладеним та не розірваним.

20.02.2026 в системі «Електронний суд» відповідачем сформовано заперечення на відповідь на відзив. Відповідач заперечує проти доводів позивача та зазначає, що строк внесення попередньої оплати не міг настати 31.10.2025, оскільки відповідно до пункту 2.4.1 Договору обов`язок щодо її сплати виникає протягом 10 робочих днів з моменту отримання рахунку. Враховуючи, що рахунок № 34/001 від 20.10.2025 був направлений лише 20.10.2025, кінцевим строком оплати є 03.11.2025.

Також відповідач вважає безпідставним застосування правової позиції Верховного Суду у справі № 927/211/22, оскільки обставини цієї справи не є тотожними, а зазначений висновок стосується можливості стягнення попередньої оплати, а не штрафних санкцій. З огляду на те, що попередня оплата була здійснена добровільно, підстави для стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних відсутні.

Крім того, відповідач наполягає, що позов підписано з порушенням вимоги щодо правила двох підписів, передбаченого внутрішніми документами позивача.

Оцінюючи зазначені доводи, суд зазначає наступне.

Доводи відповідача щодо підписання позовної заяви неуповноваженою особою є безпідставними, оскільки позовну заяву підписано представником Акціонерного товариства «Українська залізниця»- Ковбою Василем Антоновичем, який діє на підставі довіреності. Відповідно до положень статті 56 Господарського процесуального кодексу України юридична особа здійснює свої процесуальні права та обов`язки в суді через керівника або представника. При цьому вимоги внутрішніх документів позивача щодо застосування правила двох підписів при вчиненні господарських правочинів не поширюються на підписання процесуальних документів у суді. Позовна заява не є господарським правочином, а є процесуальним документом, який може бути підписаний представником на підставі належно оформленої довіреності. Таким чином, підстави для повернення позовної заяви у зв`язку з її підписанням неуповноваженою особою відсутні.

Згідно із ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

17.10.2025 за результатами проведення закупівлі в електронній системі публічних закупівель Prozorro (https://prozorro.gov.ua) між Акціонерним товариством «Українська залізниця» (далі-Позивач, Продавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРПОБУТБРУХТ» (далі-Відповідач/Покупець) укладено Договір купівлі-продажу № Л/П-25498п/НЮ (далі - Договір, а.с.7-14), згідно з умовами якого Продавець зобов`язався передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити металобрухт (брухт металів чорних вторинних згідно з ДСТУ 4121:2022 (далі - Товар).

Загальна кількість Товару становить 280,111 тонн (двісті вісімдесят тонн сто одинадцять кілограмів). Допустиме відхилення загальної ваги за Договором - до мінус 5 (п`яти) % від загальної кількості Товару (п.1.2 Договору).

Пунктом 2.4. Договору визначено, що оплата вартості Товару здійснюється Покупцем трьома частинами у такому порядку: 2.4.1. Сума першої попередньої оплати 40 (сорок) %, яка становить 829 128,56 грн (вісімсот двадцять дев`ять тисяч сто двадцять вісім гривень п`ятдесят шість копійок) (без ПДВ), сплачується Покупцем на поточний рахунок Продавця, вказаний у реквізитах для розрахунків за Товар, протягом 10 (десяти) робочих днів з дати підписання Сторонами Договору на підставі надісланого Продавцем рахунку.

Згідно з п. 2.8. Договору акти звіряння взаємних розрахунків за Товар (та Акт звіряння наданих послуг) складаються Покупцем і направляються Продавцю в електронному вигляді, протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання повної кількості Товару за Договором, для підписання. Продавець протягом наступних 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання актів звіряння повинен направити підписані акти звіряння на Товар (та Акт звіряння наданих послуг), або обгрунтовані письмові заперечення щодо їх підписання на електронну адресу, зазначену у п 3.7 та п. 3.16. цього Договору.

Відповідно до п. 4.1.1. Договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за Товар та послуги щодо організації навантаження Товару відповідно до умов цього Договору.

У випадку невиконання Покупцем умов пунктів 2.4, 2.5 та 3.7 Договору, Продавець має право розірвати цей Договір в односторонньому порядку шляхом направлення письмового повідомлення Покупцеві на електронну адресу, зазначену у Розділі 12 Договору за 10 (десять) календарних днів до запланованої дати розірвання Договору. У такому випадку Договір вважається розірваним на 10 (десятий) календарний день з дня направлення такого повідомлення (п. 4.4.3. Договору).

Пунктом 5.2. Договору визначено, що за порушення Покупцем строків оплати за Товар та/або послуги щодо організації навантаження Товару, визначених пунктами 2.4, 2.5, цього Договору, Продавець має право стягнути з Покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення виконання зобов`язання, за кожен день прострочки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання.

За порушення Покупцем строків надання листа-повідомлення відповідно до п. 3.7 цього Договору, Продавець має право стягнути з Покупця штраф у розмірі 0,1 (нуль цілих одного десятого) % від ціни Договору за кожен випадок порушення.

Відповідно до п. 9.1.4. Договору каналом для надсилання повідомлень Покупця про порушення умов цього розділу Договору .

Згідно з п.11.2. Договору усі зміни та доповнення до цього Договору вносяться шляхом підписання Сторонами додаткових угод до Договору та є дійсними тільки у випадку, коли вони здійснені у письмовій формі та підписані уповноваженими представниками обох Сторін.

Пунктом 11.3 Договору визначено, що усі додатки, доповнення, додаткові угоди, Специфікації до цього Договору є його невід`ємною частиною та мають однакову юридичну силу (п. 11.3 Договору).

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2025, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань (п.11.7 Договору).

Додатки до Договору (п.11.10 Договору):

1) Додаток 1 - Специфікація (а.с. 15);

2) Додаток 2 - Акт приймання-передачі металів чорних вторинних (форма) (а.с. 15);

3) Додаток 3 - Документ про якість брухту чорних металів (форма) (а.с. 16);

4) Додаток 4 - Посвідчення про вибухобезпечність, хімічну та радіаційну безпечність брухту чорних металів (форма) (а.с. 16);

5) Додаток 5 - Акт про виявлення вибухонебезпечних, хімічно- забруднених та радіаційно- забруднених предметів (форма) (а.с. 17);

6) Додаток 6 - Специфікація щодо організації навантаження Товару (а.с. 17);

7) Додаток 7 - Лист-повідомлення (форма) (а.с. 18);

8) Додаток 8 - Акт приймання-передачі наданих послуг навантаження Товару (форма) (а.с. 18).

На виконання умов Договору позивачем на електронну адресу відповідача надіслано Рахунок №34/001 від 20.10.2025 (а.с. 65,66).

27.11.2025 відповідачем на рахунок позивача сплачено суму попередньої оплати на виконання п.2.4.1 Договору №Л/П-25498п/НЮ від 17.10.2025, що підтверджується платіжною інструкцією №285 від 27.11.2025, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 68).

Позивач продовжив виконання умов Договору після отримання попередньої оплати від відповідача.

18.12.2025 позивачем на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРПОБУТБРУХТ» був надісланий Лист-вимога № НКМ-9/1541н про порушення строків оплати Товару (а.с. 19,20).

Відповіді на вказаний вище лист матеріали справи не містять.

Зважаючи на вказане, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача штрафні санкції у розмірі 23 397,33 грн.

Відповідач щодо позовних вимог заперечував у повному обсязі.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статей 509, 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається його змістом, а тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків, тобто дослідити відповідні умови договору з зазначенням своїх висновків за результатами такої оцінки у прийнятому судовому рішенні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.05.2023 у справі №914/4127/21.

Даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання даного договору, суд дійшов висновку, що такий за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, за яким відповідно статті 655 Цивільного кодексу України одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Положеннями статті 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (частина 3 статті 692 Цивільного кодексу України).

Отже, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Так, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 Цивільного кодексу України (частини 1 статті 693 Цивільного кодексу України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 вказано, що попередня оплата - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані.

Оплата за товар є попередньою, якщо відповідно до договору вона має бути здійснена до моменту виконання продавцем свого обов`язку з передачі товару саме у власність, тобто до моменту переходу права власності на товар від продавця до покупця. Це випливає з визначення договору купівлі-продажу, наведеного у частині 1 статті 655 Цивільного кодексу України, яка встановлює обов`язок продавця передати товар саме у власність покупця.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.08.2023 у cправі №927/211/22.

Пунктом 2.4. Договору визначено, що сума першої попередньої оплати 40 (сорок) %, яка становить 829 128,56 грн (без ПДВ), сплачується Покупцем на поточний рахунок Продавця, вказаний у реквізитах для розрахунків за Товар, протягом 10 (десяти) робочих днів з дати підписання Сторонами Договору на підставі надісланого Продавцем рахунку.

Відповідно до п. 9.1.4. Договору каналом для надсилання повідомлень Покупця про порушення умов цього розділу Договору .

На виконання умов Договору позивачем на електронну адресу відповідача надіслано Рахунок №34/001 від 20.10.2025, що не заперечується сторонами.

Відповідно 10-м робочим днем з цієї дати є 03.11.2025.

Водночас, відповідачем сплачено суму попередньої оплати 27.11.2025, що підтверджується платіжною інструкцією №285 від 27.11.2025, тобто з порушенням строків, визначених договором.

Суд зазначає, що договір купівлі продажу крім основного зобов`язання продавця передати у власність товар, а покупця - оплатити його, може передбачати низку додаткових зобов`язань, встановлювати певну послідовність вчинення дій продавцем та покупцем.

Виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 538 Цивільного кодексу України ).

Правилами зустрічного виконання зобов`язання, встановленими статтею 538 Цивільного кодексу України, передбачено одночасне виконання кожною із сторін свого обов`язку.

Системне тлумачення статті 538, частини 2 статті 625, частини 1 статті 655, статті 692, частини 1 статті 697 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку про те, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати від покупця оплати товару, сплати процентів за користування чужими грошовими коштами та інфляційних втрат, навіть якщо товар ще не був переданий продавцем у власність покупця. При цьому суд повинен враховувати заперечення іншої сторони (покупця) щодо невиконання продавцем своїх інших зустрічних зобов`язань, передбачених договором (не виставлення рахунку-фактури, неповідомлення інформації про готовність товару до відправки, передбаченої договором, недопуск представників покупця для огляду та перевірки товару тощо). Покупець, заперечуючи проти вимоги продавця про стягнення попередньої оплати, також може доводити очікувану неможливість виконання продавцем свого зобов`язання з передачі товару в натурі (знищення, втрату товару) або істотну затримку у виконанні продавцем своїх обов`язків з передачі товару (очікуване істотне порушення).

Така правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.08.2023 у cправі №927/211/22, в якій об`єднана палата дійшла висновку про наявність підстав для відступу (уточнення) висновків щодо застосування статті 538 ЦК, викладених в постановах Верховного Суду від 20.05.2019 у справі №908/523/18, від 29.01.2020 у справі №903/154/19, від 25.02.2020 у справі №922/1705/19, на які посилався відповідач.

При цьому, матеріали справи не містять жодних заперечень відповідача щодо неналежного виконання продавцем своїх зустрічних зобов`язань, передбачених договором.

Таким чином, доводи відповідача щодо неправомірності нарахування компенсаційних виплат на відповідні суми попередньої оплати є необґрунтованими та відхиляються судом.

Пунктом 5.2. Договору визначено, що за порушення Покупцем строків оплати за Товар та/або послуги щодо організації навантаження Товару, визначених пунктами 2.4, 2.5, цього Договору, Продавець має право стягнути з Покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення виконання зобов`язання, за кожен день прострочки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання.

Отже, у зв`язку із несвоєчасним внесення попередньої оплати, позивачем нараховано до стягнення 18 308,98 грн пені, 1 771,84 грн 3% річних та 3316,51 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.11.2025 по 26.11.2025 на відповідні суми попередньої оплати у розмірі 829 128,56 грн.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) статтею 610 Цивільного кодексу України кваліфікується як порушення зобов`язання.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

За умовами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

З огляду на прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, перевіривши надані позивачем розрахунки пені, інфляційних втрат та процентів річних за відповідні періоди, суд зазначає, що прострочення відбулось з 04.11.2025, а не з 01.11.2025, як зазначено позивачем, у зв`язку із чим за розрахунком суду інфляційні втрати становлять 3 316,51 грн, 3 % річних - 1 567,39 грн, а пеня 16 196,40 грн.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При цьому, враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом, інші доводи сторін не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-237 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРПОБУТБРУХТ» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРПОБУТБРУХТ» (03061, вул. Шепелєва Миколи, буд.6, оф. 105/1, м. Київ, код 45094586) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, вул. Єжи Гедройця, буд.5, м. Київ, код 40075815) в особі регіональної філії "Львівська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" (79007, вул. Гоголя, 1, м. Львів, код 40081195) інфляційні втрати у розмірі 3 316 (три тисячі триста шістнадцять) грн 51 коп., 3 % річних у розмірі 1 567 (одна тисяча п`ятсот шістдесят сім) грн 39 коп., пеню у розмірі 16 196 (шістнадцять тисяч сто дев`яносто шість) грн 40 коп. та судовий збір у сумі 2998 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто вісім) грн 43 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 24.03.2026

Суддя Марія ДЕМИДОВА