ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2026 р. Справа№ 920/459/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Мальченко А.О.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно з протоколом судового засідання від 17.02.2026,

розглянувши апеляційну скаргу Буринської міської ради

на рішення Господарського суду Сумської області від 10.09.2025 (повний текст складено 16.09.2025)

у справі №920/459/25 (суддя О.Ю. Резніченко)

за позовом Керівника Конотопської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача Сумської обласної ради

до Буринської міської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Конотопське дочірнє агролісогосподарське підприємство «Конотопський лісгосп»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Державний реєстратор Буринської міської ради Жахалов Євген Геннадійович

про повернення земельних ділянок, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Керівник Конотопської окружної прокуратури (далі, прокурор) в інтересах держави в особі Сумської обласної ради (далі, позивач) звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом до Буринської міської ради (далі, відповідач), в якому просив суд:

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права комунальної власності від 05.01.2022 за №62751891 з одночасним припиненням права комунальної власності Буринської міської ради Конотопського району Сумської області на земельну ділянку із кадастровим номером :07:001:0099 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020);

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права комунальної власності від 05.01.2022 за №62751673 з одночасним припиненням права комунальної власності Буринської міської ради Конотопського району Сумської області на земельну ділянку із кадастровим номером :04:001:0980 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020);

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :04:001:0980 в Державному земельному кадастрі з одночасним закриттям Поземельної книги відносно цієї земельної ділянки;

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :07:001:0099 в Державному земельному кадастрі з одночасним закриттям Поземельної книги відносно цієї земельної ділянки;

- витребувати на користь держави, в особі Сумської обласної ради, з незаконного володіння Буринської міської ради земельну ділянку з кадастровим номером :07:001:0099 в межах та конфігурації земельної ділянки лісогосподарського призначення площею 14,1450 га, відповідно до викопіювання від 21.03.2025, виготовленого інженером - геодезистом Пудіковим О.О.;

- витребувати на користь держави, в особі Сумської обласної ради, з незаконного володіння Буринської міської ради земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0980 в межах та конфігурації земельної ділянки лісогосподарського призначення площею 30,8508 га, відповідно до викопіювання від 21.03.2025, виготовленого інженером - геодезистом Пудіковим О.О.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 27.03.2025 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Конотопське дочірнє агролісогосподарське підприємство «Конотопський лісгосп» (далі, третя особа-1 або ДП «Конотопський лісгосп») та Державного реєстратора Буринської міської ради Жахалов Євген Геннадійович як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (далі, третя особа-2 або Державний реєстратор).

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем інтересів держави, що полягають у незаконній реєстрації права комунальної власності за Буринською міською радою Конотопського району Сумської області на земельні ділянки з кадастровими номерами :07:001:0099 та :04:001:0980, що частково накладаються на земельну ділянку, яка відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування перебуває у постійному користуванні ДП «Конотопський лісгосп», як правонаступника дочірнього агролісогосподарського підприємства «Буринське агролісництво», та є спільною власністю територіальних громад, сіл, селищ, міст Сумської області, управління якою здійснює Сумська обласна рада.

Короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Господарського суду Сумської області від 10.09.2025 у справі №920/459/25 позов задоволено частково.

Витребувано на користь держави в особі Сумської обласної ради з незаконного володіння Буринської міської ради земельну ділянку з кадастровим номером :07:001:0099 в межах та конфігурації земельної ділянки лісогосподарського призначення площею 14,1450 га, відповідно до викопіювання від 21.03.2025, виготовленого інженером - геодезистом Пудіковим О.О.

Витребувано на користь держави в особі Сумської обласної ради з незаконного володіння Буринської міської ради земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0980 в межах та конфігурації земельної ділянки лісогосподарського призначення площею 30,8508 га, відповідно до викопіювання від 21.03.2025, виготовленого інженером - геодезистом Пудіковим О.О. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Присуджено до стягнення з Буринської міської ради на користь Сумської обласної прокуратури 5 808 грн 88 коп. витрат по сплаті судового збору.

Витрати зі сплати судового збору у розмірі 9 689 грн 00 коп. покладено на Сумську обласну прокуратуру.

Ухвалюючи рішення, суд установив, що до складу земельних ділянок з кадастровими номерами :07:001:0099 та :04:001:0980, право власності на які зареєстровано за відповідачем, увійшли землі лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні ДП агролісогосподарське підприємство «Конотопське лісове господарство» та є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області.

Однак, Сумською обласною радою у межах наданих їй пунктом «а» статті 8 Земельного кодексу України повноважень не приймалось рішення з приводу погоджень щодо зміни меж чи вибуття земель, переданих у постійне користування ДП «Буринський агролісгосп», до іншої власності, у тому числі Буринської міської ради.

Факт накладання земельних ділянок з кадастровими номерами :07:001:0099 та :04:001:0980 на земельні ділянки, які передавалися у постійне користування ДП «Конотопський лісгосп» (ДП «Буринський агролісгосп») згідно з рішенням Сумської обласної ради від 19.10.2000, підтверджується довідкою та викопіюванням, які виготовлені інженером-геодезистом Пудіковим О.О., а також довідкою ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 17.05.2023 №196.

Суд з огляду на положення пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України відхилив твердження відповідача про те, що ДП «Буринський агролісгосп» може підтвердити право постійного користування земельними ділянками лише на підставі державного акту, оскільки це право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Щодо обраного прокурором способу захисту, то місцевий господарський суд із посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду зазначив, що саме вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) у порядку статті 387 Цивільного кодексу України є належним та ефективним способом захисту права власності в спірних правовідносинах. При цьому для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право.

У зв`язку з цим суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме задоволено вимоги про витребування на користь держави в особі позивача з незаконного володіння відповідача земельних ділянок з кадастровими номерами :07:001:0099 та :04:001:0980. У позові в іншій частині суд відмовив у зв`язку з обранням прокурором неефективного способу захисту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 01.10.2025 через підсистему «Електронний суд» Буринська міська рада звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 10.09.2025 у справі №920/459/25 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до такого:

- рішення Сумської обласної ради від 19.10.2000 «Про вилучення і надання земельних ділянок для несільськогосподарських потреб» не підтверджує виникнення у ДП «Конотопський лісгосп» права постійного користування земельними ділянками. У матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували, що рішення обласної ради було реалізоване у передбаченому законом порядку. Вказане рішення лише надавало у постійне користування земельні ділянки дочірнім агролісогосподарським підприємствам «Сумиоблагроліс» - зокрема, Буринському агролісництву. Як убачається з додатка до цього рішення, Буринському агролісництву було передано 2 293,7 га земель. Однак саме по собі це не створює титулу власності обласної ради на землю, а лише засвідчує функції розпорядника у межах спільної власності територіальних громад (пункт «а» статті 8 Земельного кодексу України);

- жодних рішень Сумської обласної ради чи Буринської міської ради, які б затверджували проєкти землеустрою або підтверджували перехід права користування від Буринського агролісгоспу до Конотопського лісгоспу, матеріали справи не містять;

- на момент складення довідки (21.03.2025) Пудіков О.О. не мав чинного кваліфікаційного сертифіката інженера-геодезиста, а тому не мав належного права здійснювати топографо-геодезичні та картографічні роботи. Так, відповідно до наказу Держгеокадастру від 12.02.2025 №47 було прийнято рішення про зупинення дії кваліфікаційних сертифікатів інженерів-геодезистів, у тому числі Пудікова Олександра Олександровича, який діяв на підставі кваліфікаційного сертифіката від 11.03.2014 №012170. Зупинення дії сертифіката набуло чинності з 12.02.2025, про що офіційно повідомлено на сайті Держгеокадастру у відкритому доступі за посиланням https://land.gov.ua/sig_info/. Таким чином, довідка інженера - геодезиста Пудікова О.О. від 21.03.2025 є неналежним та недопустимим доказом;

- суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги прокурора, послався на пункт 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №5245-VI, дійшовши висновку, що з 01.01.2013 усі спірні земельні ділянки стали землями комунальної власності через наявність на них об`єктів нерухомості. Такий висновок не відповідає фактичним обставинам справи, адже матеріалами підтверджено відсутність на спірних ділянках будь-яких будівель чи споруд. Натомість до спірних правовідносин належало застосувати пункт 24 Перехідних положень Земельного кодексу України;

- суд першої інстанції помилково послався на Закон України від 20.06.2022 №2321-IX, яким було змінено пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України. Зазначена норма передбачає, що до 01.01.2027 права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, наданими у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України (2002 року), можуть підтверджуватися планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування. Однак у даній справі відсутні належні рішення компетентного органу про надання конкретних спірних ділянок у постійне користування. Єдине рішення Сумської обласної ради від 19.10.2000 не створює право власності і не є правовстановлюючим документом у розумінні статті 92 Земельного кодексу України;

- суд першої інстанції задовольнив вимоги прокурора про витребування на користь держави в особі Сумської обласної ради спірних земельних ділянок у межах конфігурацій, визначених викопіюваннями від 21.03.2025. Проте такий спосіб захисту суперечить нормам земельного та цивільного законодавства і не може бути застосований у даній справі. Зайняття земельних ділянок, зокрема шляхом часткового накладення, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном. Більш того, Сумська обласна рада ніколи не була і не є власником цих ділянок, а тому не може пред`являти віндикаційний позов. Власником відповідно до статей 80, 83 Земельного кодексу України та статті 142 Конституції України є Буринська міська територіальна громада;

- правовий аналіз управління землями спільної власності територіальних громад обласною радою свідчить, що суд першої інстанції неправильно ототожнив право управління з правом власності. Суд, пославшись на Закон №5245-VI від 06.09.2012, дійшов помилкового висновку щодо належності спірних земельних ділянок до комунальної власності в особі Сумської обласної ради;

- незалежно від того, що позивач не оскаржував у судовому порядку рішення Сумської обласної ради від 19.10.2000 «Про вилучення і надання земельних ділянок для несільськогосподарських потреб», від 22.12.2021 «Про інвентаризацію земель» та від 26.05.2023 «Про внесення змін до рішення обласної ради», суд у межах розгляду цієї справи має самостійно оцінити правомірність зазначених рішень. Зокрема, необхідно визначити, чи відповідали ці рішення законодавству, яке діяло на момент їх прийняття, а також чи мали органи місцевого самоврядування відповідні повноваження для прийняття таких рішень;

- посилання позивача на те, що ДП «Конотопський лісгосп» є правонаступником Буринського агролісгоспу та здійснює лісогосподарську діяльність, не відповідає фактичним обставинам справи та є юридично неспроможним, не підтверджене належними документами. Правонаступництво можливе виключно внаслідок реорганізації юридичних осіб (злиття, приєднання, поділ тощо) за умови ухвалення відповідного рішення засновника, складання передавального акта, державної реєстрації припинення попередньої юридичної особи та внесення змін щодо речових прав. Однак, як підтверджують дані ЄДРПОУ, ДП «Буринський агролісгосп» (код 23825737) продовжує існувати як окрема юридична особа, бере участь у судових справах, а його припинення не зареєстровано. Це означає, що жодного правонаступництва у встановленому законом порядку не відбулося;

- суд першої інстанції безпідставно не врахував висновок судового експерта І.О. Майстренка, який має статус належного та допустимого доказу відповідно до статей 98, 101, 86 Господарського процесуального кодексу України;

- прокурор неправильно визначив суб`єкта, в інтересах якого подано позов, оскільки звернення мало б здійснюватися в інтересах обласної державної адміністрації, а не обласної ради;

- 09.06.2025 представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 164 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням змін, внесених Законом України № 4292-IX від 12.03.2025 «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» (абзац перший пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення»), яким було змінено, зокрема, статті 164 та 174 Господарського процесуального кодексу України. 16.06.2025 у судовому засіданні, без викладення в письмовій формі, суд залишив це клопотання без задоволення. Залишення вказаного клопотання без задоволення призвело до того, що справа була розглянута судом першої інстанції за позовом, поданим із грубими процесуальними порушеннями. Суд фактично допустив розгляд заяви, яка не відповідала обов`язковим вимогам статті 164 Господарського процесуального кодексу України, ігноруючи відсутність: експертно-грошової оцінки спірних земельних ділянок, чинної на дату подання позову; доказів внесення на депозитний рахунок суду коштів у розмірі вартості цих ділянок. У результаті відповідач був позбавлений права на належний судовий розгляд, а прокурор отримав невиправдану процесуальну перевагу, оскільки його вимоги розглядалися без виконання обов`язкових умов, покликаних гарантувати баланс інтересів держави та добросовісного набувача. Таке процесуальне порушення мало істотний вплив на результат справи, адже створило передумови для ухвалення рішення без дотримання законодавчо встановлених запобіжників щодо компенсаційного механізму. Це прямо суперечить принципу змагальності та рівності сторін (стаття 13 Господарського процесуального кодексу України) і принципу верховенства права.

В апеляційній скарзі відповідачем викладені клопотання про визнання недопустимим та неналежним доказом довідки від 21.03.2025, виготовленої інженером-геодезистом Пудіковим Олександром Олександровичем, оскільки на момент її складання дія його кваліфікаційного сертифіката №012170 від 11.03.2014 була зупинена наказом Держгеокадастру від 12.02.2025 №47, що позбавляло його права здійснювати топографо-геодезичну діяльність; про перевірку повноважень прокурора на подання позову у даній справі в інтересах держави, оскільки позов пред`явлено в інтересах Сумської обласної ради, тоді як відповідно до статті 80 Земельного кодексу України належним суб`єктом, в інтересах якого може пред`являтися такий позов щодо витребування земельних ділянок на користь держави, є Сумська обласна державна адміністрація; про перевірку законності протокольної ухвали Господарського суду від 16.06.2025, якою було відмовлено у задоволенні клопотання Буринської міської ради про залишення позовної заяви прокурора без руху, зокрема в частині застосування до спірних правовідносин положень Закону України № 4292-IX від 12.03.2025.

До апеляційної скарги відповідачем долучені копії листа Держгеокадастру від 30.09.2025 та копії наказу Держгеокадастру №47 від 12.02.2025 про зупинення дії кваліфікаційних сертифікатів інженерів-геодезистів.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи, подані до суду апеляційної інстанції під час нового розгляду справи

13.11.2025 через підсистему «Електронний суд» від представника Сумської обласної ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу Буринської міської ради залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 10.09.2025 у справі №920/459/25 залишити без змін.

У відзиві позивач наголосив на такому:

- на момент прийняття Рішення ради від 19.10.2000 до повноважень позивача належали питання надання земельних ділянок із усіх категорій земель, у тому числі лісогосподарського призначення, що здійснювалося за рахунок вилучення таких земель, а саме рішення прийнято саме на підставі проєктів землеустрою, не скасовано, є чинним. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач помилково посилається на норми чинного на сьогодні Земельного кодексу України та навіть норми, якими він був доповнений у 2011 році. У той час як рішення ради від 19.10.2000 приймалось у 2000 році та обґрунтовувалось чинним на той час законодавством;

- право спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області в особі позивача на спірні земельні ділянки та право постійного користування ними агролісогосподарським підприємством підтверджуються залученими до справи доказами та судовими рішеннями під час розгляду низки справ за участі позивача та відповідача (№480/5518/22 та №920/209/23);

- довідки та викопіювання інженера-геодезиста Пудікова О.О. є додатковими доказами накладення земельних ділянок, які суд правомірно оцінив у комплексі з іншими доказами у справі. Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що Українське державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання створене з метою проведення лісовпорядкування на всій території лісового фонду України, яке включає систему державних заходів, спрямованих на забезпечення охорони та захисту, раціонального використання, підвищення продуктивності лісів та їх відтворення, оцінку лісових ресурсів, а також підвищення культури ведення лісового господарства. ВО «Укрдержліспроект» здійснює комплекс лісовпорядних робіт для всіх користувачів, незалежно від форм власності і відомчої підпорядкованості за єдиною системою в порядку, встановленому Державним агентством лісових ресурсів України за погодженням з Міністерством охорони навколишнього природного середовища, тобто володіє інформацією про лісовпорядкування. На підставі викладеного ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» ВО «Укрдержліспроект» володіє достатньою інформацією та кваліфікацією для надання висновків щодо накладення спірних земельних ділянок на землі, які перебувають у постійному користуванні ДП «Буринський агролісгосп»;

- з 01.01.2013 (дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» №5245) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, та які перебувають у постійному користуванні обласної ради, обласних комунальних підприємств, установ, організацій, належать до земель спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області;

- відсутність прямої вказівки у пункті 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу щодо діяльності комунальних лісогосподарських підприємств не означає, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування не можуть підтверджувати право комунальних лісогосподарських підприємств на раніше надані землі.

- оскільки право власності на спірне майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає саме вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна;

- твердження відповідача щодо відсутності доказів включення спірних земельних ділянок до площі 2293,7 га, наданих у постійне користування Буринському агролісництву, не відповідає дійсності та обставинам справи. Відповідач при цьому протягом розгляду справи не заперечував перебування спірних земельних ділянок у постійному користуванні зазначеного підприємства та не спростував жодними належними доказами факту накладання спірних земельних ділянок;

- щодо питання правонаступництва у відносинах постійного користування спірними земельними ділянками, то позивач зазначає, що дійсно на сьогодні за даними ЄДРПОУ ДП «Буринський агролісгосп» (код 23825737) продовжує існувати як окрема юридична особа і його припинення не зареєстровано. Однак, зазначене підприємство не здійснює господарську діяльність з 18.07.2023, оскільки відповідно до Передавального акту (копія додається до відзиву) всі активи ДП «Буринський агролісгосп» (код 23825737) передані ДП «Конотопський лісгосп» (код 45043484) 18 липня 2023 року. Оскільки під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач не заявляв про відсутність правонаступництва ДП «Конотопський лісгосп» (код 45043484) через наявність у реєстрі ДП «Буринський агролісгосп» (код 23825737), зазначений передавальний акт не був залучений до матеріалів справи;

- поданий відповідачем висновок експерта №0092 від 06.05.2024 не може бути належним доказом у цій справі, так як він виготовлений для подання до суду у межах розгляду іншої справи - №920/639/23. Крім цього, предметом експертного висновку стали матеріали землевпорядкування, які були підставою для прийняття позивачем Рішення ради від 19.10.2000, що не було предметом позову, крім того правомірність Рішення ради від 19.10.2000 встановлена судами у інших судових справах між тими ж сторонами;

- представник відповідача помилково вважає, що звернення прокурора мало би здійснюватися в інтересах Сумської обласної державної адміністрації, а не Сумської обласної ради. Земельні ділянки, які перебували у постійному користуванні ДП «Буринський агролісгосп» на день набрання чинності Законом №5245, належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області, управління якою здійснює Сумська обласна рада. Отже розпорядження землями, що знаходяться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, відноситься до повноважень обласної ради, що прямо передбачено пунктом «а» статті 8 Земельного кодексу України;

- відповідач помилково вважає, що протокольна ухвала суду від 16.06.2025 про відмову у залишенні без руху позовної заяви прокурора є незаконною. Судом першої інстанції правомірно та обґрунтовано виснувано, що відповідач жодним чином не є добросовісним набувачем, а тому норми Господарського процесуального кодексу України щодо проведення експертно-грошової оцінки земельних ділянок та інші, які стосуються добросовісних набувачів, на існуючі правовідносини не поширюються.

В якості додатку до відзиву позивачем долучена копія Передавального акту балансових рахунків, необоротних і оборотних активів, зобов`язань, матеріалів лісовпорядкування та документів, які підтверджують речові права на земельні ділянки, нерухоме майно та інше на 18.07.2023 від ДП «Буринський агролісгосп» до ДП «Конотопський лісгосп».

14.11.2025 через підсистему «Електронний суд» від Керівника Конотопської окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить суд апеляційну скаргу Буринської міської ради залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 10.09.2025 у справі №920/459/25 - без змін.

У відзиві прокурор наголосив на такому:

- на момент прийняття Рішення ради від 19.10.2000 до повноважень позивача належали питання надання земельних ділянок із усіх категорій земель, у тому числі лісогосподарського призначення, що здійснювалося за рахунок вилучення таких земель, а саме рішення прийнято саме на підставі проєктів землеустрою, не скасоване, є чинним;

- оскільки ОКАП «Сумиоблагроліс» та його дочірні підприємства є комунальними підприємствами Сумської обласної ради, то у відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 №5245-VI з 01.01.2013 земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні вказаного підприємства, належать до земель спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області. Даним законом лише здійснено розмежування земель державної та комунальної власності, проте спірні земельні ділянки на той час вже були передані до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області, що не вплинуло на титул володіння вказаними ділянками. Вказані обставини також свідчать про те, у Буринської міської ради не могло виникнути право власності на вказані ділянки на підставі підпункту «в» пункту 24 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, відповідно якого землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім певної категорії земель, в число яких увійшли землі лісогосподарського призначення. Оскільки вказаний закон регламентує перехід права власності громадам на земельні ділянки лише державної власності, у той час, як спірні земельні ділянки не були землями державної власності, а перебували у спільній власності територіальних громад області та мали лісогосподарське призначення, а тому Буринська міська рада не мала правових підстав приймати рішення щодо їх інвентаризації та реєстрації права власності на них;

- ДП «Буринський агролісгосп» не отримав державний акт на спірні земельні ділянки та не здійснив державну реєстрацію цього права, однак це не спростовує тієї обставини, що він є землекористувачем цих земельних ділянок. Так, згідно з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 13.08.2024 у справі № 910/9909/23, рішення обласної ради є підставою для набуття права постійного землекористування земельними ділянками лісового фонду. Відсутність у агролісогосподарського підприємства державного акта на право постійного користування земельною ділянкою свідчить про те, що визначена законом процедура набуття землекористувачем такого права не завершена. Законодавство України не містить граничного строку виконання такого рішення, тому в силу положень статті 144 Конституції України воно (рішення) підлягає обов`язковому виконанню;

- з моменту підписання передавального акту - 18.07.2023 ДП «Конотопський лісгосп» (код 45043484) є правонаступником ДП «Буринський агролісгосп» (код 23825737). Під час розгляду судом першої інстанції даної справи питання правонаступництва ДП «Буринський агролісгосп» сторонами не оспорювалося, а тому додаткові докази на підтвердження вказаного факту суду не надавалися;

- ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» ВО «Укрдержліспроект» володіє достатньою інформацією та кваліфікацією для надання висновків щодо накладення спірних земельних ділянок на землі, які перебувають в постійному користуванні ДП «Буринський агролісгосп». Крім того, факт накладення спірних ділянок на землі лісогосподарського призначення, надані Сумською обласною радою в постійне користування ДП «Бурниський агролісгосп», підтверджується довідкою та викопіюваннями від 21.03.2025, виготовленими інженером - геодезистом Пудіковим О.О

- щодо питання недопустимості використання довідки інженера - геодезиста Пудікова О.О. як доказу у справі, то прокурор зазначає, що постановою прокурора від 14.03.2025 у кримінальному провадженні №0000017 від 15.02.2022 залучено у якості спеціаліста інженера - геодезиста Пудікова О.О., яким за результатом виконання вказаної постанови надано відповідну довідку. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КПК України спеціалістом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками і може надавати консультації, пояснення, довідки та висновки під час досудового розслідування і судового розгляду з питань, що потребують відповідних спеціальних знань і навичок. Аналогічні вимоги щодо спеціаліста містяться у ч.1 ст. 71 ГПК України. Вирішальним критерієм для залучення спеціаліста у кримінальному провадженні є наявність відповідної освіти, знань та навичок у відповідної особи. Пудіков О.О. у 2009 році закінчив Інститут післядипломної освіти Івано-Франківського університету нафти і газу та йому присвоєно кваліфікацію інженер - геодезист, що підтверджується відповідним дипломом 12ДСК № 162286 від 30.06.2009. Таким чином, вказана особа має достатню кваліфікацію для залучення в якості спеціаліста та надання відповідних довідок. Оскільки під час розгляду вказаного провадження у суді першої інстанції апелянтом не оспорювалася компетенція спеціаліста та достовірність вказаної довідки, додаткові документи про освіту долучені до даного відзиву. Поряд із цим, прокурор наголошує, що спеціалістом не здійснювалися самостійні виміри та виготовлення технічної документації, а лише співставлено технічну документацію в електронному вигляді на спірні ділянки з матеріалами лісовпорядкування. Інформація, зазначена у довідці спеціаліста, також підтверджується довідкою ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання від 17.05.2023 № 196. Крім того, апелянтом в суді першої та апеляційної інстанцій не наведено жодних фактичних даних щодо недостовірності відомостей, зазначених у відповідній довідці спеціаліста, та не ініційовано проведення додаткових досліджень;

- щодо обраного прокурором способу захисту, то Верховним Судом у постанові від 15.04.2025 у справі №920/309/23 за позовом керівника Конотопської окружної прокуратури до Буринської міської ради щодо повернення аналогічних земельних ділянок, наголошено на необхідності заявлення саме позову віндикаційного характеру про витребування майна;

- щодо висновку експерта №0092 від 06.05.2024 за експертизою, яка проводилася у межах іншої судової справи №920/639/23, то в ньому проводиться аналіз проекту відведення земельних ділянок ДП «Буринське Агролісництво» для ведення лісового господарства на території району із земель запасу сільських рад. Однак, проект відведення земельних ділянок ДП «Буринське Агролісництво» для ведення лісового господарства на території району із земель запасу сільських рад, на підставі якого рішенням Сумської обласної ради від 19.10.2000 «Про вилучення надання земельних ділянок для несільськогосподарських потреб» вилучено вказані земельні ділянки з комунальної власності сільських рад, не є правовстановлювальним документом, а право постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення Буринським агролісництвом набуто саме відповідно до цього рішення обласної ради;

- апелянт помилково вважає, що прокурор повинен був звернутися до суду в інтересах Сумської обласної державної адміністрації, а не Сумської обласної ради. У той же час судом першої інстанції на підставі належних доказів та норм права обґрунтовано встановлено, що власником спірних земельних ділянок є територіальні громади сіл, селищ, міст Сумської області в особі Сумської обласної ради.

Прокурор у відзиві просить суд долучити до матеріалів справи додаткові докази, а саме лист ОКА Сумиоблагрополіс №658 від 28.09.2023 про надання інформації щодо процедури реорганізації ДП «Буринський арголісгосп», лист Пудікова О.О. від 13.11.2025 на запит прокуратури від 13.11.2025 №50/3-6848ВИХ-25 та копію диплома спеціаліста, передавальний акт від 18.07.2023.

Прокурор зазначив, що під час розгляду судом першої інстанції даної справи апелянтом не оспорювалися обставини щодо процесуального правонаступництва ДП «Конотопський лісгосп» та допустимість довідки від 21.03.2025, виготовлених інженером - геодезистом Пудіковим О.О., у зв`язку з цим після вивчення апеляційної скарги виникла необхідність у поданні додаткових доказів до суду.

21.11.2025 через підсистему «Електронний суд» від представника Буринської міської ради надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу Керівника Конотопської окружної прокуратури, у якій останній просить суд відмовити прокурору в долученні письмових доказів, поданих разом із відзивом на апеляційну скаргу, та апеляційну скаргу Буринської міської ради задовольнити.

Відповідач наголосив на такому:

- Буринська міська рада під час розгляду справи судом першої інстанції ставила під сумнів як підстави постійного користування спірними земельними ділянками, так і саме правонаступництво ДП «Конотопський лісгосп» прав та обов`язків ДП «Буринський лісгосп», а тому суд мав дослідити це питання;

- докази, долучені прокурором до відзиву, подані без належного обґрунтування причин неможливості їх подання до суду першої інстанції;

- доводи прокурора щодо нібито законності довідки інженера-геодезиста Пудікова О.О. не ґрунтуються на вимогах спеціального законодавства, яке регулює топографогеодезичні та картографічні роботи, і повністю ігнорують імперативні приписи щодо наявності чинного сертифіката як обов`язкової умови допустимості результатів такої діяльності. Сам лише факт, що Пудіков О.О. має освіту інженера-геодезиста, отриману у 2009 році в Інституті післядипломної освіти Івано-Франківського університету нафти і газу, не підтверджує статусу спеціаліста у сфері, яка підлягає державному регулюванню, і тим більше - не надає права виконувати топографо-геодезичні чи картографічні роботи, що мають юридичні наслідки;

- якщо довідка Пудікова О.О. є складовою матеріалів кримінального провадження, то її використання у господарському процесі можливе лише за наявності належного дозволу на розголошення матеріалів досудового розслідування, передбаченого статтею 222 КПК України. Жодного такого дозволу в матеріалах справи немає, прокурор його не надав і не заявив клопотання про можливість розкриття відповідних матеріалів.

15.01.2026 відповідач подав через підсистему «Електронний суд» додаткові пояснення у справі, в яких наголосив на тому, що самі по собі довідки, складені спеціалістами або підприємствами без проведення судової земельно-технічної експертизи, не можуть заміняти належні та допустимі докази у спорі за наявності заперечення відповідача.

21.01.2026 від позивача через підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі, в яких він наголосив на тому, що відповідач протягом розгляду справи не заперечував, що спірні земельні ділянки є землями лісогосподарського призначення та перебувають у постійному користуванні ДП «Буринський агролісгосп» та ДП «Конотопський лісгосп» як правонаступника, представники відповідача не надавали доказів на спростування фактів накладення земельних ділянок та стверджували, що реєстрація цих земельних ділянок за відповідачем не вплине на господарську діяльність підприємства. Про призупинення сертифікату інженера-геодезиста Пудікова О.О. стало відомо як прокурору та позивачу і навіть самому інженеру-геодезисту Пудікову О.О. лише з апеляційної скарги відповідача, що підтверджує і представник відповідача у своїх письмових поясненнях. Тому подані прокурором докази під час апеляційного розгляду з об`єктивних причин не могли бути подані ним під час розгляду справи у суді першої інстанції. Наведена представником відповідача у письмових поясненнях від 15.01.2026 судова практика Верховного Суду є нерелевантною до обставин цієї справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2025 апеляційну скаргу Буринської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 10.09.2025 у справі №920/459/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Мальченко А.О.

Судом установлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2025 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/459/25; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду Сумської області.

13.10.2025 матеріали справи №920/459/25 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2025 апеляційну скаргу Буринської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 10.09.2025 у справі №920/459/25 залишено без руху, роз`яснено Буринській міській раді, що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази доплати судового збору у розмірі 1 742,66 грн, а також пояснення з обґрунтуванням поважності причин неподання доказів (копії листа Держгеокадастру від 30.09.2025 та копії наказу Держгеокадастру №47 від 12.02.2025) або підстав неможливості їх подання до суду першої інстанції.

28.10.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Буринської міської ради надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено платіжну інструкцію №1043 від 22.10.2025 про доплату судового збору у розмірі 1 742,66 грн, а також пояснення щодо долучених до апеляційної скарги копії листа Держгеокадастру від 30.09.2025 та копії наказу Держгеокадастру №47 від 12.02.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Буринської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 10.09.2025 у справі №920/459/25, призначено до розгляду апеляційну скаргу Буринської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 10.09.2025 у справі №920/459/25 на 16.12.2025.

13.11.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від представника Сумської обласної ради надійшла заява про його участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2025 заяву представника Сумської обласної ради про його участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

14.12.2025 через підсистему «Електронний суд» представник Конотопського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Конотопський лісгосп» направив до Північного апеляційного господарського суду заяву про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 заяву представника Конотопського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Конотопський лісгосп» про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

У судове засідання, призначене на 16.12.2025, з`явилися представники Буринської міської ради та Київської міської прокуратури, представники Сумської обласної ради та Конотопського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Конотопський лісгосп» брали участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Державний реєстратор Буринської міської ради Жахалов Євген Геннадійович у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 16.12.2025 представник прокуратури підтримав поданий раніше відзив на апеляційну скаргу, у якому було викладено клопотання про долучення до матеріалів справи наступних документів: листа ОКА Сумиоблагрополіс №658, листа Пудікова О.О. та копію диплома спеціаліста, передавального акту від 18.07.2023 та скріншоту електронної поштової скриньки та просив суд долучити їх до матеріалів справи №920/459/25.

Представники Сумської обласної ради та Конотопського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Конотопський лісгосп» підтримали зазначене клопотання, а представники Буринської міської ради заперечували проти долучення до матеріалів справи зазначених документів.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні матеріали справи, дійшов висновку, що ненадання прокурором вказаних документів зумовлено винятковістю такого випадку (відсутністю заперечень відповідача із приводу обставин, на підтвердження яких подані такі докази, під час розгляду справи судом першої інстанції), а тому, з метою дотримання загальних принципів судочинства, закріплених у статтях 124, 129 Конституції України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України, а також у статтях 76-79 Господарського процесуального кодексу України, долучив до матеріалів справи №920/459/25 документи, які додані Керівником Конотопської окружної прокуратури до відзиву на апеляційну скаргу, проте, їх оцінка буде здійснена судом апеляційної інстанції в сукупності з усіма наявними у справі доказами та перевіркою обставин справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 у розгляді апеляційної скарги Буринської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 10.09.2025 у справі №920/459/25 оголошено перерву до 23.12.2025.

У зв`язку з тривалою повітряною тривогою у місті Києві судове засідання за апеляційною скаргою Буринської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 10.09.2025 у справі №920/459/25, призначене на 23.12.2025 о 15 год 20 хв., не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2025 призначено до розгляду апеляційну скаргу Буринської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 10.09.2025 у справі №920/459/25 в режимі відеоконференції на 27.01.2026 о 15 год. 20 хв.

У судове засідання, призначене на 27.01.2026, з`явилися представники Буринської міської ради, Київської міської прокуратури та Сумської обласної ради (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду).

Державний реєстратор Буринської міської ради Жахалов Євген Геннадійович та представник Конотопського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Конотопський лісгосп» у судове засідання 27.01.2026 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд у судовому засіданні заслухав пояснення учасників справи по суті спору, дослідив наявні у матеріалах справи докази.

Протокольною ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 суд оголосив про закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, зазначивши, що судові дебати відбудуться у судовому засіданні 17.02.2026 об 11 год. 20 хв.

У судовому засідання 17.02.2026 було проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання, призначене на 17.02.2026, з`явились представники Київської міської прокуратури та Буринської міської ради.

Представники Сумської обласної ради, Конотопського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Конотопський лісгосп» та Державний реєстратор Буринської міської ради Жахалов Євген Геннадійович у судове засідання не з`явилися.

Представник Конотопського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Конотопський лісгосп» 17.02.2026 подав через підсистему «Електронний суд» заяву про проведення судового засідання за його відсутності.

Представники Сумської обласної ради та Державний реєстратор Буринської міської ради Жахалов Євген Геннадійович про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник прокуратури у судовому засіданні просив суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Рішенням Сумської обласної ради «Про створення Сумського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс» від 02.06.2000 створено Сумське обласне комунальне агролісогосподарське підприємство «Сумиоблагроліс» з правом юридичної особи та фінансуванням за рахунок коштів державного бюджету на лісове господарство в системі агропромислового комплексу області та доходів від господарської діяльності (том 1, а.с. 41).

Наказом Сумського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс» від 12.07.2000 №1 створено Буринське агролісництво (том 1, а.с. 37).

Рішенням Гвинтівської сільської ради Буринського району Сумської області «Про вилучення та надання земельних ділянок» від 18.08.2000 погоджено проект відведення земельних ділянок Буринському агролісництву в постійне користування, площею 147,8 га, з яких, пасовищ - 3,7 га, лісових площ - 140,6 га, з земель запасу сільської ради (том 1, а.с. 69).

Рішенням Олександрівської сільської ради Буринського району Сумської області «Про вилучення та надання земельних ділянок» від 18.08.2000 погоджено проект відведення земельних ділянок Буринському агролісництву в постійне користування, площею 71,8 га, які являються лісовими площами, з земель запасу сільської ради (том 1, а.с. 72).

У рішенні Сумської обласної ради від 19.10.2000 «Про вилучення і надання земельних ділянок для несільськогосподарських потреб» рада, розглянувши проекти відведення земельних ділянок, підготовлені у відповідності статей 12, 19, 31 Земельного кодексу України та статті 13 Лісового кодексу України, враховуючи згоду землевласників та землекористувачів, сільських, селищних, міських та районних рад, вирішила вилучити та надати у постійне користування землі сільських, селищних та міських рад Сумської області дочірнім агролісогоподарським підприємствам Сумського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс» для ведення лісового господарства в розрізі суб`єктів земельних відносин на площах та угіддях згідно з додатком (том 1, а.с. 40).

Як вбачається з додатку до вказаного рішення, Буринському агролісництву надано в постійне користування 2 293,7 га земель (том 1, а.с. 40а).

На підставі рішення обласної ради та зазначених вище проектів відведення земельних ділянок ДП «Буринський агролісгосп» виготовлено лісовпорядну документацію (том 1, а.с. 63-122).

Наказом ОКАП «Сумиоблагроліс» від 28.03.2002 №19 реорганізовано дочірнє агролісогосподарське підприємство «Буринське агролісництво» в дочірнє агролісогосподарське підприємство «Буринський агролісгосп» (том 1, а.с. 36).

Рішенням Сумської обласної ради від 04.04.2023 «Про окремі питання реорганізації дочірніх агролісогосподарських підприємств ОКАП «Сумиоблагроліс» установлено, що після завершення процедури реорганізації дочірніх агролісогосподарських підприємств Сумського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс» правонаступником майна, всіх прав та обов`язків, у тому числі права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, затверджених матеріалів лісовпорядкування, затверджених розрахункових лісосік, затверджених поділів лісів на категорії, виділених особливо захисних лісових ділянок, дозвільних документів на спеціальне використання лісових ресурсів тощо Буринського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Буринський агролісгосп» є Конотопське дочірнє агролісогосподарське підприємство «Конотопський лісгосп».

Наказом ОКАП «Сумиоблагроліс» від 11.04.2023 №56 припинено Буринське дочірнє агролісогосподарське підприємство «Буринський агролісгосп» () шляхом реорганізації, а саме - приєднання до Конотопського дочірнього лісогосподарського підприємства «Конотопський лісгосп» ().

Отже, як вказує прокурор, у зв`язку з реорганізацією Дочірнього агролісогосподарського підприємства «Буринський агролісгосп» його правонаступником наразі є Конотопське дочірнє агролісогосподарське підприємство «Конотопський лісгосп» (скорочена назва - ДП «Конотопський лісгосп»).

З огляду на наведене прокурор вважає, що ДП «Конотопський лісгосп» має право постійного користування наданими обласною радою у 2000 році земельними ділянками і на сьогоднішній день. У той же час, земельні ділянки, що перебувають у постійному користуванні лісового господарства, належать до спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Сумської області, управління якими здійснює позивач - Сумська обласна рада.

Однак, 16.07.2021 Буринською міською радою Сумської області прийнято рішення «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок комунальної власності на території Буринської міської ради».

За замовленням Буринської міської ради Сумської області ТОВ «Гео-Бізнес» розроблено Технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок під вкритою лісовою (деревною та чагарниковою) рослинністю комунальної власності на території Буринської міської ради Сумської області.

31.12.2021 за Буринською міською радою на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», серія та номер: 1423-IX, виданий 28.04.2021, та відомостей з ДЗК, серія та номер: 53508721 від 31.12.2021 та 53508687 від 31.12.2021 зареєстровано право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :07:001:0099 площею 14,8582 га та :04:001:0980 площею 32,7406 га.

21.03.2025 залученим у кримінальному провадженні згідно з постановою прокурора від 14.03.2025 (том 1, а.с. 52-53) спеціалістом проведено аналіз обмінних файлів на земельні ділянки з кадастровими номерами №:07:001:0099 та №:04:001:0980 та установлено, що ділянка з кадастровим номером :07:001:0099, площею 14,8582 га, частково накладається на земельну ділянку, яка відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування перебуває у постійному користуванні ДП «Конотопський лісгосп» (ДП «Буринський агролісгосп») - квартал 2 виділи 3,4,5,6,7,8,9,10,11,12 (Гвинтівська сільська рада) площа накладення - 14,1450 га (детальні координати та викопіювання зазначено в схематичних зображеннях Додаток №4,5,6).

Крім того, земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0980, площею 32,7406 га, частково накладається на земельну ділянку, яка відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування перебуває у постійному користуванні ДП «Конотопський лісгосп» (ДП «Буринський агролісгосп») - квартал 3 виділ 1,2,3,4,5,6 (Олександрівська сільська рада), площа накладення - 30,8508 га (детальні координати та викопіювання зазначено в схематичних зображеннях Додаток №1,2,3) (том 1, а.с. 46-50).

Також факт накладення спірних земельних ділянок на землі ДП «Буринський агролісгосп» ОКАП «Сумиоблагроліс» підтверджується, за доводами прокурора, довідкою ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 17.05.2023 №196 (том 1, а.с. 56-57).

Звертаючись до суду з позовом у даній справі, прокурор стверджує, що реєстрація права комунальної власності на спірні земельні ділянки, які належать на праві постійного користування третій особі на стороні позивача та належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області, за Буринською міською радою здійснена відносно земельних ділянок, право власності на які не підлягало зміні в порядку пункту 24 розділу «Перехідні положення» Земельного кодексу України. Зазначені земельні ділянки неправомірно були зареєстровані за першим відповідачем та підлягають витребуванню у нього в межах та конфігураціях відповідно до викопіювань від 21.03.2025, виготовлених інженером-геодезистом Пудіковим А.А., зі скасуванням запису про державну реєстрацію земельних ділянок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у Державному земельному кадастрі.

Відповідач заперечує факт перебування спірних земельних ділянок у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області та наголошує, що спірні земельні ділянки відсутні в переліку земель, які не вважаються землями комунальної власності територіальних громад відповідно до Закону України №1423-ІХ від 28.04.2021. За доводами відповідача прокурором та позивачем не доведено факт перебування земельних ділянок у постійному користуванні ДП «Буринський агролісгосп», адже дане право не підтверджене державним актом на право постійного користування, відсутні відомості щодо наявності в нього права постійного користування спірними земельними ділянками і в ДЗК, і в ДРРП; проект відведення земельних ділянок ДП «Буринський агролісгосп» для ведення лісового господарства на території Буринського району із земель запасу сільських рад не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування; у прокурора відсутні підстави для представництва інтересів Сумської обласної ради у спірних правовідносинах.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін з огляду на таке.

Щодо наявності у керівника Конотопської окружної прокуратури законних повноважень звертатися з цим позовом до суду в інтересах держави та визначення позивачем Сумської обласної ради.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема загальних інтересів суспільства та держави.

Відповідно до частин 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою в справу, провадження в якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

З урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу в питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.

Отже прокурор може представляти інтереси держави в суді в виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

За частинами 4 та 7 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи така відповідь взагалі не отримана, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічні висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Аналогічного змісту положення щодо лісів визначені статтями 7, 8, 9 Лісового кодексу України.

Статтею 14 Конституції України, статтею 1 Земельного кодексу України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до частини 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з пунктом «а» статті 8 Земельного кодексу України до повноважень обласних рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями, що знаходяться в спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області.

Правовідносини, що пов`язані з позбавленням держави правомочностей володільця, а, як наслідок, і права розпорядника землі, становлять «суспільний», «публічний» інтерес.

У даній справі прокурор подав позов в особі Сумської обласної ради, яка неналежно виконує повноваження щодо захисту порушеного права власності територіальної громади сіл, селищ, міст Сумської області на спірні земельні ділянки, що належать до земель лісогосподарського призначення, та є об`єктом підвищеного захисту зі сторони держави, зі спеціальним режимом її використання.

Реєстрація Буринською міською радою права власності на земельні ділянки лісогосподарського призначення, що перебувають в постійному користуванні спеціалізованого агролісогосподарського підприємства та відповідно в спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області з порушенням норм земельного законодавства за відсутності належних правових підстав створює передумови використання даної ділянки всупереч її цільового призначення та порушує інтереси держави в особі власника - Сумської обласної ради, якщо таке буде встановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що прокурор правильно визначив позивача у цій справі.

Доводи скаржника про те, що позов у даній справі мав бути заявлений в інтересах Сумської обласної державної адміністрації як органу, уповноваженого реалізовувати право держави на землю, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, адже подання позову в даній справі спрямоване на захист саме права власності на землю територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області.

При цьому Рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальних громад сіл, селищ, міст як складника інтересів держави.

Прокурор у даному випадку на виконання вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» обґрунтував, в чому полягає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту в спірних правовідносинах.

Поряд із цим, судом встановлено, що при наявності порушень інтересів держави позивач (Сумська обласна рада) не вживав жодних заходів до їх усунення.

Так, оскільки розпорядження землями, що знаходяться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, належить до повноважень обласних рад, окружною прокуратурою листами від 12.06.2023 та 19.12.2024 в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомлено Сумську обласну раду, яка виконує функції власника майна у вказаних відносинах, про виявлені порушення.

За результатами розгляду вказаних листів окружної прокуратури Сумською обласною радою надано відповіді від 15.06.2023 та 06.01.2025, згідно з якими вона повідомила, що не вживала заходів для скасування реєстрації права комунальної власності на спірні земельні ділянки та витребування їх із чужого незаконного володіння у зв`язку відсутністю коштів для сплати судового збору. Також додала, що підтримує позицію обласної прокуратури та не заперечує щодо її звернення в інтересах держави до суду згідно зі статтею 23 Закону України «Про прокуратуру».

Інших доказів, які б свідчили про вжиті заходи чи намір щодо їх вжиття в майбутньому обласною радою надано не було.

Вказане свідчить про нездійснення суб`єктом владних повноважень захисту законних інтересів держави та відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для вжиття прокурором заходів представницького характеру та пред`явлення відповідного позову, враховуючи, що інтереси держави на цей час залишаються незахищеними.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведення прокурором факту бездіяльності Сумської обласної ради, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави.

Щодо суті заявлених у даній справі позовних вимог.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведення факту перебування спірних земельних ділянок у спільній сумісній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області та їхнього перебування у постійному користуванні Конотопського лісгоспу (правонаступника ДП «Буринський агролісгосп» та Буринського агролісництва).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, згідно з частиною 1 статті 4 Земельного кодексу України від 18.12.1990 №561-ХІІ (у редакції станом на 12.07.2000) у державній власності перебували усі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність. Згідно з абз. 3 частини 2 цієї статті суб`єктами права державної власності на землю виступають: обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності.

Відповідно до статті 6 Лісового кодексу України від 21.01.1994 №3852-ХІІ (у редакції станом на 11.05.2000) усі ліси України є власністю держави. Від імені держави землями лісового господарства розпоряджається Верховна Рада України. Верховна Рада України делегує відповідним Радам народних депутатів свої повноваження щодо розпорядження лісами, визначені цим Кодексом та іншими актами законодавства. Ради народних депутатів в межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду у постійне користування або вилучають їх у порядку, визначеному Земельним кодексом України.

Пунктом 1 частини 1 статті 13 Лісового кодексу України (у редакції станом на 11.05.2000) встановлено, що до відання обласних Рад народних депутатів у галузі регулювання лісових відносин на їх території належить надання земельних ділянок лісового фонду за межами населених пунктів у постійне користування та припинення права користування ними.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 12 Земельного кодексу України (у редакції станом на 12.07.2000) до відання обласних Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території віднесено надання земельних ділянок у користування в порядку, встановленому статтею 19 цього Кодексу; вилучення земель відповідно до статті 31 цього Кодексу.

Статтею 19 Земельного кодексу України (у редакції станом на 12.07.2000) передбачено право обласних рад на надання земельних ділянок із земель усіх категорій за межами населених пунктів для будівництва шляхів, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів та інших лінійних споруд; в усіх інших випадках, крім передбачених частинами 1, 2, 3, 5 цієї статті.

Частиною 5 статті 31 Земельного кодексу України у відповідній редакції було встановлено, що вилучення земель на території області за межами населених пунктів провадиться за рішенням обласної ради у разі їх надання: для будівництва шляхів, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів та інших лінійних споруд, крім випадків, передбачених статтею 33 цього Кодексу; для будівництва промислових підприємств, інших несільськогосподарських потреб, а також в усіх інших випадках, крім передбачених частинами 2 і 4 цієї статті та статтями 32, 33 цього Кодексу.

Статтею 9 Лісового кодексу України у відповідній редакції було передбачено, що користування земельними ділянками лісового фонду може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земельні ділянки лісового фонду надаються спеціалізованим лісогосподарським підприємствам, іншим підприємствам, установам, організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи (далі - постійні лісокористувачі), для ведення лісового господарства.

Частиною 7 статті 19 Земельного кодексу України у відповідній редакції визначено, що надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок.

Пунктом 21 частини 1 статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (у редакції, чинній станом на 19.10.2000) передбачено, що виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Рішенням Гвинтівської сільської ради Буринського району Сумської області «Про вилучення та надання земельних ділянок» від 18.08.2000 погоджено проект відведення земельних ділянок Буринському агролісництву в постійне користування, площею 147,8 га, з яких, пасовищ - 3,7 га, лісових площ - 140,6 га, з земель запасу сільської ради.

Рішенням Олександрівської сільської ради Буринського району Сумської області «Про вилучення та надання земельних ділянок» від 18.08.2000 погоджено проект відведення земельних ділянок Буринському агролісництву в постійне користування, площею 71,8 га, які являються лісовими площами, з земель запасу сільської ради.

Рішенням Сумської обласної ради від 19.10.2000 «Про вилучення і надання земельних ділянок для несільськогосподарських потреб» (далі - Рішення ради від 19.10.2000) обласна рада, розглянувши проекти відведення земельних ділянок, підготовлені у відповідності до статей 12, 19, 31 Земельного кодексу України, враховуючи згоду землевласників та землекористувачів, сільських, селищних, міських рад, вилучила та надала у постійне користування землі сільських, селищних та міських рад Сумської області дочірнім агролісогосподарським підприємствам Сумського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс» для ведення лісового господарства в розрізі суб`єктів земельних відносин на відповідних площах та угіддях.

Отже, виходячи із наведених вище правових норм, станом на дату прийняття Рішення від 19.10.2000 до повноважень Сумської обласної ради належали питання надання земельних ділянок із усіх категорій земель, у тому числі лісогосподарського призначення, що здійснювалося за рахунок вилучення таких земель.

Рішення від 19.10.2000 прийнято у межах наданих Сумській обласній раді повноважень, на підставі проекту відведення, є чинним і в установленому законом порядку незаконним не визнавалось та не скасовувалося.

Як вбачається з додатку до вказаного рішення, Буринському агролісництву надано в постійне користування 2 293,7 га земель.

Згідно з пунктом 2 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 №3613-VI земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

За нормою статті 22 Земельного кодексу України у редакції, чинній станом на дату прийняття Рішення ради від 19.10.2000, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Документами, що посвідчують право власності або право постійного користування землею, з огляду на статтю 23 Земельного кодексу України у редакції, чинній станом на дату прийняття Рішення ради від 19.10.2000, є державні акти, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Матеріали справи не містять державного акта на право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 2 293,7 га, виданого Буринському агролісництву, ДП «Буринський агролісгосп» чи ДП «Конотопський лісгосп» на виконання Рішення ради від 19.10.2000.

З огляду на це скаржник наголошує на тому, що відповідне право постійного користування у зазначених осіб не виникло.

У свою чергу колегія суддів зауважує, що відсутність акта на право постійного користування земельною ділянкою свідчить про те, що визначена законом процедура набуття землекористувачем такого права не завершена, оскільки законодавство України як на момент прийняття Рішення ради від 19.10.2000, так і на час розгляду справи не містить граничного строку виконання такого рішення.

Верховний Суд у постанові від 13.08.2024 у справі №910/9909/23 вказав на те, що Земельний кодекс УРСР від 18.12.1990 втратив чинність з 01.01.2002 у зв`язку із прийняттям та вступом у дію Земельного кодексу України від 25.10.2001.

Пункт 1 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України від 25.10.2001 передбачав, що рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин пункт 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України від 25.10.2001 не змінено, не вилучено. Вказаний пункт є чинним.

Отже, рішення від 19.10.2000 про надання у постійне користування землі сільських, селищних та міських рад Сумської області дочірнім агролісогосподарським підприємствам Сумського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс» для ведення лісового господарства є чинним та підлягає обов`язковому виконанню в силу приписів статті 144 Конституції України

Подібні правові висновки наведені у постанові Верховного Суду від 13.08.2024 у справі №910/9909/23, постанові Верховного Суду від 04.02.2025 у справі №910/19615/23 та у відповідності до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України враховуються судом під час вирішення даного спору.

Із викладеного слідує, що відсутність державного акта на право постійного користування землями лісогосподарського призначення не може свідчити про відсутність такого права, враховуючи триваючий характер оформлення землекористування. На сьогодні взагалі державний акт не вимагається, а відповідне право вважається набутим у зв`язку з прийняттям радою рішення та подальшою державною реєстрацією такого права. При цьому, державна реєстрація лише підтверджує існування у особи такого права.

Наказом ОКАП «Сумиоблагроліс» від 28.03.2002 №19 реорганізовано дочірнє агролісогосподарське підприємство «Буринське агролісництво» в дочірнє агролісогосподарське підприємство «Буринський агролісгосп».

Враховуючи наведене у сукупності, суд відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про те, що рішення Сумської обласної ради від 19.10.2000 «Про вилучення і надання земельних ділянок для несільськогосподарських потреб» не підтверджує виникнення у ДП «Буринський агролісгосп» права постійного користування земельними ділянками через відсутність у матеріалах справи документів, які б підтверджували, що рішення обласної ради було реалізоване у передбаченому законом порядку.

Вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати також пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України в редакції згідно з Законом від 28.04.2021 №1423-IX.

Так, пунктом 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, в редакції згідно з Законом від 28.04.2021 №1423-IX, визначалося, що до здійснення державної реєстрації права постійного користування державних лісогосподарських підприємств земельними ділянками лісогосподарського призначення, які до набрання чинності цим Кодексом передані їм на такому праві, це право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення, тощо, регламентуються галузевими нормативними документами.

Правова позиція про те, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування підтверджують наявність права постійного користування спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 30.01.2018 у справі №707/2192/15-ц, від 21.02.2018 у справі №488/5476/14-ц, від 07.10.2020 у справі №369/16418/18.

У вказаній редакції пункту 5 Перехідних положень Лісового кодексу України упорядковувалося лише право постійного користування земельними лісовими ділянками державних лісогосподарських підприємств.

Разом із тим, стосовно права постійного користування земельними ділянками діє механізм захисту, гарантований статтями 13, 14, 41, 55 Конституції України (абз. 2 п. 5.2 рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 у справі №1-17/2005 (№ 5-рп/2005).

Державні та комунальні лісогосподарські підприємства у своїй діяльності керуються нормами Земельного кодексу України та Лісового кодексу України.

Відсутність прямої вказівки у пункті 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України щодо діяльності комунальних лісогосподарських підприємств не означає, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування не можуть підтверджувати право комунальних лісогосподарських підприємств на раніше надані землі.

У даному контексті варто також звернути увагу на те, що з 10.07.2022 набув чинності Закон України від 20.06.2022 №2321-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів», відповідно до якого пункт 5 Розділу VІІІ «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України викладено у такій редакції: «… До здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування».

Отже, законодавець унормував, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування підтверджують наявність права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, отриманими у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України, як у державного, так і комунального лісогосподарських підприємств.

Статтею 48 Лісового кодексу України передбачено, що у матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування.

Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування.

У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об`єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону.

Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища.

З огляду на норми статей 45, 54 Лісового кодексу України основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі рішення обласної ради та проектів відведення земельних ділянок ДП «Буринський агролісгосп» ОКАП «Сумиоблагроліс» виготовлено лісовпорядну документацію.

У матеріалах справи містяться планово-картографічні матеріали, таксаційні описи земельних ділянок лісового фонду та матеріали лісовпорядкування ДП «Буринський агролісгосп» 2017 року.

Проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Буринський агролісгосп» ОКАП «Сумиоблагроліс» затверджений ДП «Харківська лісовпорядна експедиція» і Сумським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та погоджений Міністерством екології та природних ресурсів України (лист 16.04.2018; том 1, а.с. 99).

Колегія суддів також звертає увагу на те, що у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2023 року у справі №480/5518/22 за позовом Буринської міської ради Сумської області до ДП «Буринський агролісгосп» про визнання протиправними та скасування лісорубних квитків, суд також установив, що право постійного користування земельними ділянками по ДП «Буринський агролісгосп» підтверджується планово-картографічними матеріалами, таксаційними описами та матеріалами лісовпорядкування, з яких вбачається, що зазначені вище земельні ділянки належать до категорії земель лісогосподарського призначення. Матеріали лісовпорядкування ДП «Буринський агролісгосп» 2017 року з планшетами, що виготовлені на основі геодезичних матеріалів лісовпорядкування, відповідно до вимог ст. 48 Лісового кодексу України затверджені ДП «Харківська лісовпорядна експедиція» і Сумським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та погоджені Міністерством екології та природних ресурсів, не скасовані та з часу їх затвердження є чинними, які з огляду на положення пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України підтверджують право користування ДП «Буринський агролісгосп» на раніше надані землі.

Тобто, матеріалами справи підтверджується наявність права постійного користування у ДП «Буринський агролісгосп» ОКАП «Сумиоблагроліс» земельною ділянкою лісогосподарського призначення площею 2 293,7 га.

При цьому з 01 січня 2013 року набув чинності Закон України №5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012.

Так, відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 №5245-VI, з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:

а) земельні ділянки:

на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади;

які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах «а» і «б» пункту 4 цього розділу.

Пунктом 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №5245 визначено, що з дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Як вбачається з пунктів 1.1.-1.3. Статуту ДП «Буринський агролісгосп», затвердженого 09.04.2019, вказане підприємство є дочірнім підприємством Сумського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс», що засноване на майні спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області.

Управління майном здійснює Сумська обласна рада (далі - Власник) через Засновника.

Засновником Дочірнього підприємства є Сумське обласне комунальне агролісогосподарське підприємство «Сумиоблагроліс» (далі - Засновник).

Таким чином, з 01.01.2013 земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні обласної ради, обласних комунальних підприємств, установ, організацій, належать до земель спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області.

Посилання скаржника не невірне застосування місцевим господарським судом положень Закону №5245 колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки Господарський суд Сумської області зробив висновок про належність земель до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області з огляду на те, що вони ще з 2000 року перебували у постійному користуванні обласного комунального підприємства, а не з огляду на розташування на них об`єктів нерухомості.

Відповідач вказував на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 №1423-IX визначено категорії земель, що належать до комунальної власності, та встановлено заборону на передачу у комунальну власність земель лісогосподарського призначення.

Проте суд зазначає, що такі обмеження не застосовуються до спірної земельної ділянки, оскільки вона вже була передана у постійне користування на законних підставах у 2000 році, і таке право виникло ще до набрання чинності нових норм, законодавчих заборон щодо такої передачі на той момент не існувало.

Отже, землі лісогосподарського призначення, що були передане в постійне користування третьої особи-1 до комунальної власності позивача згідно з пунктом 24 Розділу Х Земельного кодексу України, який доповнений цим пунктом Законом №1423 від 28.04.2021 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», не передавались і не переходили. Доводи скаржника з цього приводу є безпідставними.

Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключних повноважень обласних рад належить вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Частиною другою пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні та обласні ради або уповноважені ними органи.

Таким чином, обласні ради здійснюють функції власника майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, у тому числі землею.

Із системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства, суд доходить висновку, що земельні ділянки, які перебували у постійному користуванні Буринського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Буринський агролісгосп» на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 №5245-VI належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області, управління якою здійснює Сумська обласна рада, а тому не могли бути передані за законом до комунальної власності відповідача, у зв`язку з чим на вказані земельні ділянки норми Закону №1423, на які посилається відповідач, не застосовуються. Розпорядження землями, що знаходяться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, відноситься до повноважень обласної ради, що прямо передбачено пунктом «а» статті 8 Земельного кодексу України.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції та не спростовано відповідачем, Сумською обласною радою не приймались рішення з приводу погоджень щодо зміни меж чи вибуття земель, переданих у постійне користування ДП «Буринський агролісгосп», до іншої власності, у тому числі Буринської міської ради.

При цьому судом установлено, що наразі правонаступником Дочірнього агролісогосподарського підприємства «Буринський агролісгосп» (яке було створене в процесі реорганізації дочірнього агролісогосподарського підприємства «Буринське агролісництво») є Конотопське дочірнє агролісогосподарське підприємство «Конотопський лісгосп» (скорочена назва - ДП «Конотопський лісгосп»).

Дана обставина підтверджується наступним.

Рішенням Сумської обласної ради від 04.04.2023 «Про окремі питання реорганізації дочірніх агролісогосподарських підприємств ОКАП «Сумиоблагроліс» установлено, що після завершення процедури реорганізації дочірніх агролісогосподарських підприємств Сумського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс» правонаступником майна, всіх прав та обов`язків, у тому числі права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, затверджених матеріалів лісовпорядкування, затверджених розрахункових лісосік затверджених поділів лісів на категорії, виділених особливо захисних лісових ділянок, дозвільних документів на спеціальне використання лісових ресурсів тощо Буринського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Буринський агролісгосп» є Конотопське дочірнє агролісогосподарське підприємство «Конотопський лісгосп».

Наказом ОКАП «Сумиоблагроліс» від 11.04.2023 №56 припинено Буринське дочірнє агролісогосподарське підприємство «Буринський агролісгосп» () шляхом реорганізації, а саме - приєднання до Конотопського дочірнього лісогосподарського підприємства «Конотопський лісгосп» ().

Пунктом 4 наказу від 11.04.2023 №56 дано вказівку Голові комісії з припинення, зокрема, забезпечити проведення інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків Буринського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Буринський агролісгосп»; після закінчення строку заявлення вимог кредиторами забезпечити складання передавального акта Буринського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Буринський агролісгосп» та подачу його на затвердження до Сумського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс» та погодження з уповноваженим органом Сумської обласної ради.

Пунктом 7 наказу від 11.04.2023 №56 дано вказівку директору Буринського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Буринський агролісгосп» забезпечити вирішення питання щодо безоплатної передачі активів та пасивів Буринського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Буринський агролісгосп» до Конотопського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Конотопський лісгосп» та оформлення права власності та інших речових прав на передане майно; забезпечити вирішення відповідно до законодавства питання надання у постійне користування земельних ділянок Буринського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Буринський агролісгосп» до Конотопського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Конотопський лісгосп» та оформлення речових прав на зазначені земельні ділянки.

Пунктом 8 наказу від 11.04.2023 №56 визначено, що Конотопське дочірнє агролісогосподарське підприємство «Конотопський лісгосп» є правонаступником обов`язків Буринського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Буринський агролісгосп».

Відповідач стверджує, що оскільки ДП «Буринський агролісгосп» (код 23825737) продовжує існувати як окрема юридична особа, його припинення не зареєстровано, то жодного правонаступництва у встановленому законом порядку прав та обов`язків ДП «Буринський агролісгосп» не відбулося.

Колегія суддів у даному контексті звертається до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 22.02.2024 у справі №914/3985/21, де зазначено таке:

« 40. Чинне законодавство не містить загальної норми щодо моменту виникнення універсального правонаступництва юридичної особи, утвореної внаслідок реорганізації (приєднання).

41. Порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення врегульований статтею 107 Цивільного кодексу України, відповідно до положень якої після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

42. Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган юридичної особи спрямовує свою волю на передачу не окремого майна, прав або обов`язків, а всієї їх сукупності. Тобто при універсальному правонаступництві до правонаступника чи правонаступників переходить усе майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать (незалежно від їх виявлення на момент правонаступництва), на підставі передавального акта. Наведені обставини передують внесенню до Реєстру запису про припинення юридичної особи, яка припиняється у результаті реорганізації.

43. За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.06.2020 у справі №910/5953/17, якщо припустити, що правонаступництво настає лише з моменту державної реєстрації припинення юридичної особи, то це призведе до можливостей порушення прав кредиторів, які протягом значного періоду часу не зможуть звернутися з вимогами до новоствореної юридичної особи, яка отримає все майно правопопередника, але не буде нести відповідальність за його зобов`язаннями. При цьому Велика Палати Верховного Суду в зазначеній постанові визнала помилковим висновок попередніх інстанцій про те, що правонаступництво не відбулось за відсутності в Реєстрі запису про припинення юридичної особи, яка реорганізовувалась.

44. Зважаючи на викладене та те, що положеннями статей 104, 107 Цивільного кодексу України не визначений момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється у зв`язку з реорганізацією, Верховний Суд неодноразово зазначав (зокрема у постанові від 14.09.2020 у справі №296/443/16-ц, ухваленій у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду), що такий момент не може пов`язуватися з внесенням запису до державного реєстру про припинення реорганізованої юридичної особи.

53. У випадку публічного правонаступництва перехід таких прав та обов`язків оформлюється нормативним актом, тоді як правонаступництво в майнових приватних правовідносинах здійснюється на підставі передавального акта або розподільчого балансу.».

Прокурором та позивачем, враховуючи висловлені відповідачем під час апеляційного перегляду справи заперечення щодо обставин правонаступництва права постійного землекористування ДП «Конотопський лісгосп», надано до матеріалів справи Передавальний акт від 18.07.2023 балансових рахунків, необоротних і оборотних активів, зобов`язань, матеріалів лісовпорядкування та документів, які підтверджують речові права на земельні ділянки, нерухоме майно та інше на 18.07.2023, затверджений генеральним директором ОКАП «Сумиоблагроліс» та погоджений головою Сумської обласної ради, який підтверджує, що від ДП «Буринський агролісгосп» (код 23825737) до ДП «Конотопський лісгосп» (код 45043484) як правонаступника перейшли всі активи ДП «Буринський агролісгосп».

Зазначений документ був долучений судом до матеріалів справи у судовому засіданні 16.12.2025.

За таких підстав суд зазначає, що Конотопське дочірнє агролісогосподарське підприємство «Конотопський агролісгосп» є правонаступником майна, всіх прав та обов`язків, у тому числі права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які перебували у постійному користуванні Буринського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Буринський агролісгосп».

Як уже наголошувалось, матеріали справи не містять доказів прийняття обласною радою рішень про передачу земель лісогосподарського призначення, переданих рішенням у постійне користування Буринського агролісництва, яке реорганізоване у ДП «Буринський агролісгосп», правонаступником якого є ДП «Конотопський лісгосп», іншим суб`єктам. Також відсутні докази прийняття рішень щодо припинення права постійного користування зазначених підприємств на земельні ділянки лісогосподарського призначення, які перебували у постійному користуванні (добровільна відмова, вилучення тощо).

У свою чергу, як зазначає прокурор та позивач, Буринська міська рада зареєструвала за собою право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :07:001:0099 та :04:001:0980, які накладаються на земельні ділянки, що передавалися у постійне користування ДП «Буринський агролісгосп» (ДП «Конотопський лісгосп») згідно з рішенням Сумської обласної ради від 19.10.2000.

Частинами 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частинами 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України).

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18).

Прокурор на підтвердження факту накладання земельних ділянок з кадастровими номерами :07:001:0099 та :04:001:0980 на земельні ділянки, що перебувають у постійному користуванні ДП «Конотопський лісгосп», надав суду, зокрема, довідку від 21.03.2025 та викопіювання, які виготовлені інженером-геодезистом Пудіковим О.О. (том 1, а.с. 46-53).

Відповідач в апеляційній скарзі просить суд визнати недопустимим та неналежним доказом довідку від 21.03.2025, виготовлену інженером-геодезистом Пудіковим Олександром Олександровичем, оскільки на момент її складання дія його кваліфікаційного сертифіката №012170 від 11.03.2014 була зупинена наказом Держгеокадастру від 12.02.2025 №47, що позбавляло його права здійснювати топографо-геодезичну діяльність.

Колегією суддів за результатами апеляційного перегляду справи встановлено, що дійсно відповідно до наказу Держгеокадастру від 12.02.2025 №47 було прийнято рішення про зупинення дії кваліфікаційних сертифікатів інженерів-геодезистів, у тому числі Пудікова Олександра Олександровича, який діяв на підставі кваліфікаційного сертифіката від 11.03.2014 №012170.

Наказ Держгеокадастру від 12.02.2025 №47 як доказ не був поданий відповідачем до суду першої інстанції, однак приймається судом апеляційної інстанції до уваги з огляду на покладений на суд обов`язок щодо повного та всебічного дослідження обставин справи та поданих на їх підтвердження чи спростування доказів.

Отже, довідка від 21.03.2025 не може прийматися судом до уваги як належний та допустимий доказ, оскільки видана Пудіковим О.О. у період, коли дія його кваліфікаційного сертифікату інженера-геодезиста була зупинена.

Сама по собі наявність у Пудікова О.О. диплома спеціаліста у відповідній галузі не може свідчити про належність як доказу вказаного документу, який був виготовлений ним саме як інженером-геодезистом.

Поруч із цим, колегія суддів звертає увагу на те, що довідка та викопіювання, які виготовлені інженером-геодезистом Пудіковим О.О., не є єдиним доказом, що був поданий прокурором на підтвердження своїх позовних вимог.

Так, прокурором до матеріалів справи надано довідку ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 17.05.2023 №196 (том 1, а.с. 56-57), відповідно до якої згідно з наявними матеріалами лісовпорядкування земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0099 накладається на землі ДП «Буринський агролісгосп» ОКАП «Сумиоблагроліс» квартал 2 виділ 4-12, а земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0980 накладається на землі ДП «Буринський агролісгосп» ОКАП «Сумиоблагроліс» квартал 3 виділ 1-6.

Вказана довідка надана ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» на виконання постанови від 04.05.2023 «Про залучення спеціаліста у кримінальному провадженні №0000017 від 15.02.2022».

Дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування, зокрема, довідки ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 17.05.2023, надано постановою прокурора Конотопської окружної прокуратури від 19.05.2023 (том 1, а.с. 175).

Оцінюючи як доказ зазначену довідку, суд зазначає, що Українське державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання створене з метою проведення лісовпорядкування на всій території лісового фонду України, яке включає систему державних заходів, спрямованих на забезпечення охорони і захисту, раціонального використання, підвищення продуктивності лісів та їх відтворення, оцінку лісових ресурсів, а також підвищення культури ведення лісового господарства.

ВО «Укрдержліспроект» здійснює комплекс лісовпорядних робіт для всіх лісокористувачів, незалежно від форм власності і відомчої підпорядкованості за єдиною системою в порядку, встановленому Державним агентством лісових ресурсів України за погодженням з Міністерством охорони навколишнього природного середовища, тобто володіє інформацією про лісовпорядкування.

Таким чином, ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» ВО «Укрдержліспроект» володіє достатньою інформацією та кваліфікацією для надання висновків щодо накладення спірних земельних ділянок на землі, які перебувають в постійному користуванні ДП «Буриннський агролісгосп».

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.02.2020 у справі №911/3897/17, стосовно правомірності врахування судами наданої ВО «Укрдержліспроект» інформації для установлення факту перебування спірної земельної ділянки в межах певної ділянки лісу відповідного лісництва (п. 6.21).

Відповідач, у свою чергу, не спростував належними доказами факту накладання спірних земельних ділянок ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду справи.

Клопотання про проведення у справі судової земельно-технічної експертизи відповідачем не заявлялось.

При цьому наявні в матеріалах справи докази не є суперечливими.

Поданий відповідачем висновок експерта №0092 від 06.05.2024 (том 1, а.с. 208-219) не може бути належним доказом у цій справі та обґрунтовано відхилений судом першої інстанції, оскільки він виготовлений для подання до суду у межах розгляду іншої справи - №920/639/23. Крім цього, предметом дослідження у зазначеному висновку було питання: «Чи відповідають «Проекту відведення земельних ділянок ДП «Буринське Агролісництво» для ведення лісового господарства на території Буринського району із земель запасу сільських рад», його затвердження та погодження вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування?».

Таким чином, колегія суддів погоджується із твердженнями прокурора та позивача щодо накладання земельних ділянок з кадастровими номерами :07:001:0099 та :04:001:0980 на земельні ділянки, що перебувають у постійному користуванні ДП «Конотопський лісгосп».

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірні земельні ділянки протиправно вибули зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області в особі Сумської обласної ради, що свідчить про те, що державна реєстрація права власності відповідача на вказані земельні ділянки проведена за відсутності на те правових підстав, порушує право постійного користування землею ДП «Конотопський лісгосп».

Щодо обраного прокурором способу захисту та заперечень скаржника з цього приводу суд зазначає таке.

Прокурор у даній справі заявив позовні вимоги про:

- скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права комунальної власності на спірні земельні ділянки;

- скасування державної реєстрації спірних земельних ділянок у Державному земельному кадастрі;

- витребування спірних земельних ділянок.

Відповідно до усталеної позиції Великої Палати Верховного Суду застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Таким чином, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

У справі, що розглядається, прокурор звернувся до суду з вимогами до Буринської міської ради про витребування на користь Сумської обласної ради земельних ділянок, скасування державної реєстрації права власності, а також просив скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельних ділянок.

Суд установив, що до складу земельних ділянок з кадастровими номерами: :07:001:0099 та :04:001:0980 увійшли землі, які перебувають у постійному користуванні ДП агролісогосподарське підприємство «Конотопське лісове господарство» та є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області; спірні земельні ділянки належать до земель лісогосподарського призначення; державним реєстратором Буринської міської ради на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за Буринською міською радою зареєстровано право комунальної власності на спірні земельні ділянки.

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, негаторним позовом є позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Цей спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикаційний позов є речовим позовом, який належить до речових способів захисту права власності. Його зміст полягає у вимозі неволодіючого власника до володіючого невласника про повернення речі в натурі. При цьому відповідно до статті 396 Цивільного кодексу України за допомогою віндикаційного позову може захищатися володіння також і носія іншого речового права (титульного володільця), а не тільки права власності. Безпосередня мета віндикації полягає у відновленні володіння власника (титульного володільця), що, у свою чергу, забезпечує можливість використання ним усього комплексу правомочностей, що складають належне йому речове право (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі №910/2592/19).

Тобто, предметом віндикаційного позову є вимога неволодіючого власника до особи, яка незаконно фактично володіє майном, про його повернення (витребування) із чужого незаконного володіння.

Володіння як фактичний стан слід відрізняти від права володіння. Зокрема, права володіння, користування та розпоряджання майном належать власнику майна (частина 1 статті 317 Цивільного кодексу України), незалежно від того, є він фактичним володільцем чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість така інша особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем такого майна, але не набуває права володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні. Володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може (подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 19.03.2025 у справі №927/222/24).

Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави, заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності (подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц).

У постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) у порядку статті 387 Цивільного кодексу України є належним та ефективним способом захисту права власності. Подібні висновки також викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц та постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц, від 30.05.2018 у справі №368/1158/16-ц.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

За змістом частини 3 статті 26 цього Закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача (подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №466/8649/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок про те, що в разі якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для ефективного відновлення порушеного права (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц, від 09.11.2021 у справі №466/8649/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що позивач із дотриманням правил статей 387 і 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача.

Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право.

Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад, із тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними або що позивач їх не оскаржив (такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц (пункти 99, 100), від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 05.12.2018 у справі №522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21.08.2019 у справі №911/3681/17 (пункти 38,39), від 22.01.2020 у справі №910/1809/18 (пункт 34), від 11.02.2020 у справі №922/614/19 (пункт 50), від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13 (пункт 10.29), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункти 148-151, 153, 154, 167, 168)).

Отже, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме підлягають задоволенню вимоги: про витребування на користь держави в особі позивача з незаконного володіння відповідача земельних ділянок з кадастровими номерами :07:001:0099 та :04:001:0980.

У позові в іншій частині суд відмовляє у зв`язку з обранням прокурором неефективного способу захисту.

Щодо обраного прокурором у даній справі способу захисту шляхом подання віндикаційного позову колегія суддів також звертає увагу на те, що Верховним Судом у постанові від 15.04.2025 у справі №920/309/23 за позовом керівника Конотопської окружної прокуратури до Буринської міської ради щодо повернення аналогічних земельних ділянок, наголошено на необхідності заявлення саме позову віндикаційного характеру про витребування майна, а тому посилання скаржника на те, що ефективним способом захисту права, яке позивач як власник вважає порушеним, є усунення перешкод у користування належним йому майном, є безпідставними.

Враховуючи викладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права з огляду на безпідставну відмову протокольною ухвалою від 16.06.2025 в задоволенні його клопотання про залишення позовної заяви без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 164 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням змін, внесених Законом України №4292-IX від 12.03.2025 «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», колегія суддів зазначає таке.

09.04.2025 набрав чинності Закон України №4292-IX від 12.03.2025 «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача».

Абзацом 1 пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №4292-ІХ внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України, зокрема, до статей 164, 174 Господарського процесуального кодексу України.

Так, статтю 164 Господарського процесуального кодексу України доповнено частиною шостою такого змісту: «У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

Частину другу статті 174 Господарського процесуального кодексу України доповнено абзацом третім такого змісту: «Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму».

Законом №4292-ІХ також доповнено статтю 390 Цивільного кодексу України частиною п`ятою наступного змісту:

« 5. Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

Законом №4292-ІХ статтю 391 Цивільного кодексу України доповнено частиною другою такого змісту: «Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу».

Із системного аналізу вказаних норм вбачається, що за наслідками розгляду справи про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади суд виносить рішення про витребування майна виключно за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. При цьому, приймаючи рішення про витребування майна, суд вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Перерахування грошових коштів здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 4292-ІХ унормовано, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо:

- нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом;

- нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

Водночас статтею 387 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Колегія суддів наголошує, що положення частини 5 статті 390 Цивільного кодексу України поширюються на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. Разом з тим, у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача приписи частини п`ятої статті 390 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню.

Питання про добросовісність / недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення.

При цьому у випадку встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов на підставі статті 387 Цивільного кодексу України без застосування приписів частини п`ятої статті 390 Цивільного кодексу України, яка визначає порядок компенсації вартості майна добросовісному набувачеві (коли земельна ділянка належала державі (чи територіальній громаді), а останній набувач є добросовісним). Натомість у разі недоведення позивачем недобросовісності набувача і встановлення, що набувач є добросовісним, суд відмовляє у задоволенні позову, зокрема на підставі частини п`ятої статті 390 Цивільного кодексу України, якщо позивачем попередньо не внесено вартість майна на депозитний рахунок суду.

Подібні висновки висловлено у постановах Верховного Суду від 14.01.2026 у справі №354/160/25, від 01.12.2025 у справі №354/419/25, від 19.11.2025 у справі №523/14914/24.

У даній справі доводи прокурора й позивача та їх позиція у спірних правовідносинах зводяться до того, що спірне майно вибуло з володіння Сумської обласної ради внаслідок неправомірних і недобросовісних дій її набувача - Буринської міської ради. Тобто позовна вимога заявлена про витребування майна у відповідача як у недобросовісного набувача.

Оскільки прокурор у цій справі пред`явив позов про витребування нерухомого майна у недобросовісного набувача, то приписи частини п`ятої статті 390 Цивільного кодексу України, частини шостої статті 164, частини четвертої статті 174 Господарського процесуального кодексу України у такому випадку не підлягають застосуванню при вирішенні питання про прийняття позову до розгляду. Питання про добросовісність / недобросовісність набувачів судом може бути вирішене лише за результатами дослідження доказів у справі на стадії ухвалення судового рішення.

Враховуючи наведене, суд правомірно залишив без задоволення заяву відповідача від 09.06.2025 про залишення позовної заяви прокурора без руху.

Решта викладених в апеляційній скарзі аргументів не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 лютого 2010 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Доводи апеляційної скарги Буринської міської ради не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Буринської міської ради є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судовий збір за подання зазначеної апеляційної скарги згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Буринської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 10.09.2025 у справі №920/459/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області від 10.09.2025 у справі №920/459/25 залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Буринську міську раду.

Матеріали справи №920/459/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 01.04.2026 після повернення суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І. з відрядження.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.О. Мальченко

А.І. Тищенко