УХВАЛА

30.03.2026Справа № 910/11796/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Петрук Б.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву Державного підприємства «Гарантований покупець»

про відстрочення виконання рішення

у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОДАР ПІВІ»

до Державного підприємства «Гарантований покупець»

про стягнення 3 425 024,44 грн,

Представники сторін:

Від позивача: не з`явилися

Від відповідача: Ковальчук Ю.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/11796/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОДАР ПІВІ» до Державного підприємства «Гарантований покупець» про стягнення 3 425 024,44 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.11.2025 позовні вимоги задоволено частково. Ухвалено стягнути з Державного підприємства «Гарантований покупець» (вул. Симона Петлюри, буд. 27, м. Київ, 01032; ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОДАР ПІВІ» (вул. Володимирська, буд. 97/37, м. Київ, 01033; ідентифікаційний код 38058759) 2 800 121,08 грн інфляційних втрат та 33 601,45 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОДАР ПІВІ» про розподіл судових витрат задоволено частково. Ухвалено стягнути з Державного підприємства «Гарантований покупець» (вул. Симона Петлюри, буд. 27, м. Київ, 01032; ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОДАР ПІВІ» (вул. Володимирська, буд. 97/37, м. Київ, 01033; ідентифікаційний код 38058759) 32 700,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В решті вимог заяви відмовлено.

11.02.2026 Північним апеляційним господарським судом ухвалено постанову, якою апеляційні скарги Державного підприємства «Гарантований покупець» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОДАР ПІВІ» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі №910/11796/25 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2025 у справі №910/11796/25 залишено без змін. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі №910/11796/25 залишено без змін.

06.03.2026 до суду від Державного підприємства «Гарантований покупець» надійшла заява про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2025 у справі № 910/11796/25, на термін один рік з моменту ухвалення рішення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2026 розгляд заяви Державного підприємства «Гарантований покупець» про відстрочення виконання рішення призначено на 30.03.2026. Запропоновано позивачу подати заперечення щодо заяви відповідача у строк до 25.03.2026.

23.03.2026 від позивача у даній справі до суду надійшли заперечення на заяву відповідача про відстрочення виконання рішення.

В судове засідання 30.03.2026 із розгляду заяви відповідача про відстрочення виконання рішення з`явився представник відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 30.03.2026 представник відповідача подану заяву підтримав.

Розглянувши матеріали заяви Державного підприємства «Гарантований покупець» про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2025 у справі № 910/11796/25, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За положеннями частин 1, 3-5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Так, частиною національного законодавства України є Конвенція, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Обставини, які зумовлюють надання відстрочення виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначені судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд з прав людини зазначає, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З урахуванням підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення судом встановлено, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у статті 6 Конвенції.

Оцінюючи доводи заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.

Отже, відстрочення виконання рішення суду є таким законодавчо врегульованим механізмом відтермінування поновлення порушеного права стягувача, який ґрунтується на об`єктивних, виняткових обставинах, застосування яких не призводить до шкоди сутності права на суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованою Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке рішення не може вважатися законним та справедливим.

Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки чи розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

В обґрунтування поданої заяви Державне підприємство «Гарантований покупець» посилається на те, що його платежі залежать від оплати НЕК «Укренерго» послуги гарантованого покупця із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, розмір вартості якої затверджується НКРЕКП. Також відповідач зазначає, що грошові кошти, які акумулюються на рахунках Гарантованого покупця та призначені для здійснення розрахунків з усіма виробниками за «зеленим» тарифом, а не лише із позивачем, повинні розподілятися між виробниками за «зеленим» тарифом в рівних частинах відповідно до обсягів відпущеної електричної енергії у залежності від коштів, які надходять на рахунок Гарантованого покупця від НЕК «Укренерго». Крім зазначеного, відповідач вказує про відсутність його вини у невиконанні спірних зобов`язань, а також про складний фінансовий стан, що ускладнює виконання рішення суду.

Позивач, у свою чергу, заперечував щодо задоволення заяви Державного підприємства «Гарантований покупець» про відстрочення виконання рішення суду, зазначаючи про її необґрунтованість та не підтвердження належними доказами наведених у заяві аргументів. За доводами позивача, саме лише посилання відповідача на те, що порушення грошового зобов`язання сталося не тільки з його вини, а у результаті невиконання своїх зобов`язань НЕК «Укренерго» не може бути прийнято до уваги, оскільки недодержання контрагентом відповідача своїх обов`язків не є підставою для звільнення відповідача від виконання своїх договірних зобов`язань перед позивачем. Крім того, позивач вказував, що неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань призвело до погіршення фінансового стану позивача, у зв`язку з чим відстрочення виконання рішення у даній справі може призвести до його банкрутства.

Оцінивши обґрунтування заявника, суд дійшов висновку, що наведені доводи не підтверджують наявності будь-якого виняткового випадку, що обумовлює об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення, чи робить його виконання неможливим у розумінні ч. 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України.

Так, суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 цього Кодексу передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином норми закону не передбачають привілейованого становища суб`єктів господарювання, які фінансуються за рахунок коштів своїх контрагентів або бюджету, у виконанні власних обов`язків за зобов`язаннями (звільнення від відповідальності, відстрочення або розстрочення зобов`язань).

За таких обставин факт відсутності фінансування, в тому числі через ненадходження до Гарантованого покупця коштів від ПрАТ «НЕК «Укренерго», не є виключною обставиною для звільнення боржника від виконання зобов`язань з оплати придбаної електроенергії та відповідальності за прострочення зобов`язання за рішенням суду.

Також слід зазначити, що фінансове становище Державного підприємства «Гарантований покупець», яким обґрунтована наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, не може бути безумовною підставою для відстрочення виконання судового рішення з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється боржником на власний ризик.

Судом серед іншого також враховано відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження наявності обставин, які ускладнюють чи унеможливлюють виконання рішення.

Крім того, відстрочення виконання рішення суду спрямовано саме на забезпечення виконання такого рішення, проте заявником не надано доказів того, що при наданні відстрочення відповідач реально виконає рішення суду у даній справі.

З огляду на встановлені вище судом обставини, з урахуванням принципів розумності та справедливості, а також те, що рішення суду є обов`язковим до виконання, суд не вбачає правових підстав для розстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2025 у справі № 910/11796/25.

Керуючись статтями 232, 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Державного підприємства «Гарантований покупець» про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2025 у справі №910/11796/24 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали суду.

Повна ухвала складена та підписана 01.04.2026.

Суддя Т.Ю. Трофименко