ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2026 м. Івано-ФранківськСправа № 909/645/24

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Кобецької С.М., секретаря судового засідання Поліводи С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Виконувача обов`язків керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська, в інтересах держави - Івано-Франківської обласної ради, Західного офісу Держаудитслужби, Головного управління ДПС в Івано-Франківській області

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Навратюк Оксани Павлівни

до відповідача: Івано-Франківського академічного обласного театру ляльок ім. Марійки Підгірянки

про визнання недійсним договору та стягнення коштів в сумі 796 500,00 грн

за участю:

від позивача (Головного управління ДПС в Івано-Франківській області): Свідунович Р.Р.

від відповідача (Івано-Франківського академічного обласного театру ляльок ім. Марійки Підгірянки): Бойчук М.М.

від прокуратури: Журавльова Н.Є.

установив: Виконувач обов`язків керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська в інтересах держави Івано-Франківської обласної ради, Західного офісу Держаудитслужби звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідачів Фізичної особи-підприємця Навратюк Оксани Павлівни та Івано-Франківського академічного обласного театру ляльок ім. Марійки Підгірянки про визнання недійсним договору №001/18 від 31.07.2018 та застосування наслідків недійсності договору шляхом стягнення коштів в сумі 796 500,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що Договір №001/18 від 31.07.2018, укладений між Івано-Франківським академічним обласним театром ляльок ім. Марійки Підгірянки та ФОП Навратюк Оксаною Павлівною за підсумками тендера з ідентифікатором UA-2018-06-12-000940-а від 16.07.2018 підлягає визнанню недійсним, як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу ФОП Навратюк О.П. Прокурор стверджує, що проведення тендеру відбулось за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками цього тендера видимості, на підтвердження чого посилається на рішення адміністративної колегії комітету України №59/4-р/к від 05.03.2019 та на кримінальне провадження щодо Навратюк О.П за №0003802. Просить застосувати наслідки недійсності договору шляхом стягнення коштів в сумі 796 500,00 грн. Посилається на статті 203, 215, 228 ЦК України.

Заявлення позову прокуратурою в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної ради, Західного офісу Держаудитслужби, Головного управління ДПС в Івано-Франківській області мотивує невжиттям останніми заходів претензійно-позовного характеру по пред`явленню зазначеного позову до суду.

Одночасно зазначає, що про порушення правил конкуренції прокуратурі стало відомо 05.03.2019 із рішення адміністративної колегії Івано-Франківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №59/4-р/к від 05.03.2019. До суду звернувся 05.07.2024, тому з урахуванням п.12 Перехідних положень ЦК України строки позовної давності продовжувались на строк дії карантину, а під час введення воєнного стану були зупинені на час його дії, отже строк позовної давності не пропущений.

В ході розгляду справи, ухвалою від 30.01.2025 Господарський суд Івано-Франківської області зупининяв провадження у справі № 909/645/24 до завершення перегляду судового рішення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/3456/23.

Ухвалою від 08.01.2026, у зв`язку із усуненням обставин, які зумовили зупинення провадження у справі, провадження у справі поновлено та розгляд справи продовжено.

В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача Івано-Франківського академічного обласного театру ляльок ім. Марійки Підгірянки проти позовних вимог заперечив, посилаючись на їх безпідставність, необгрунтованість та просив в позові відмовити. Свої заперечення мотивує недоведеністю яким чином договір на закупівлю товару впливає на інтереси держави й суспільства, а необгрунтованим вважає посилання позивача на матеріали кримінального провадження та рішення Івано-Франківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, адже вважає, що таке не може слугувати підставою для визнання договору недійсним. Щодо висновку експерта, який долучено до матеріалів позовної заяви, то відповідач стверджує, що у відповідності до ч.8 ст. 75 ГПК України висновки зроблені на замовлення прокуратури не беруться до уваги.

Разом з тим, заперечує щодо початку перебігу строку позовної давності та стверджує, що прокуратурі про порушене право було відомо ще у 2018 року з кримінального провадження за №0003802 від 19.10.2018.

Представник Навратюк Оксани Павлівни відповідно до письмового пояснення (вх.№11206/24 від 05.11.2024) проти позовних вимог заперечує та просить суд в позові відмовити. Свої заперечення обгрунтовує тим, що заявлений позов суперечить закону та є неефективним, оскільки застосування односторонньої реституції при визнанні договору недійсним суперечить чинному законодавству.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, оцінивши докази у справі та надавши їм належної правової оцінки, суд приходить до висновку в позові відмовити.

Фактичні обставини у справі вказують на те, що відповідно до кошторису, лімітної довідки про бюджетні асигнування на 2018 рік та зведення показників спеціального фонду кошторису на 2018 рік, на підставі рішення обласної ради від 22.12.2017 року №738-19/2017 з метою фінансування заходів в галузі культури і мистецтва із обласного бюджету виділено Управлінню культури, національностей та релігій облдержадміністрації для фінансування видатків Івано-Франківському академічному обласному театру ляльок імені Марійки Підгірянки 800 000,00 грн.

12.06.2018 Івано-Франківський академічний обласний театр ляльок імені Марійки Підгірянки на веб-порталі Уповноваженого органу prozzoro.gov.ua оприлюднено оголошення про проведення відкритих торгів UA-2018-06-12-000940-а

Предметом закупівлі Мототранспортні засоби для перевезення 10 і більше осіб (пасажирський автобус Мercedes-Benz Sprinter 313, Extra Лонг CDI, 18-20 місний або еквівалент).

Очікувана вартість закупівлі складала - 800 000, 00 грн.

Тендерні пропозиції з метою участі у відкритих торгах подано ФОП Навратюк Оксаною Павлівною та ФОП Шворак Анатолієм Івановичем, що підтверджується реєстром отриманих тендерних пропозицій.

За результатом проведених торгів остаточна тендерна пропозиція ФОП Навратюк О.П. складала 796 500,00 грн з ПДВ, а ФОП Шворак Анатолія Івановича 797 500,00 грн з ПДВ.

Відповідно до протоколу про розкриття тендерних пропозицій №8 від 16.07.2018 переможцем торгів визначено ФОП Навратюк Оксану Павлівну, тендерна пропозиція якої відповідала кваліфікаційним критеріям, установленим у тендерній документації замовника. На підставі прийнятого рішення із ФОП Навратюк О.П. вирішено укласти відповідний договір, про що електронною системою закупівель сформовано повідомлення про намір укласти договір.

На підставі наведеного, 31.07.2018 між Івано-Франківським академічним обласним театром ляльок імені Марійки Підгірянкою (по договору замовник/по справі - відповідач) та ФОП Навратюк Оксаною Павлівною (по договору постачальник/по справі - відповідач) укладено Договір №001/18, відповідно до п. 1.1. постачальник зобов`язався поставити замовнику товар, зазначений у Специфікації до Договору , в кількості 1 одиниця, а саме: ДК 021:20-4 (Мототранспортні засоби для перевезення 10 і більше осіб (пасажирський автобус Мercedes-Benz Sprinter 313, Extra Лонг CDI, 18-20 місний або еквівалент (б/у), 2012 року випуску). Окрім того у специфікації зазначено додаткове обладнання додаткова система обігріву салону, кондиціонер.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що сума цього договору складає 796 500,00 грн без ПДВ.

Згідно п. 3.2. Договору включає ціну товару; всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, витрати пов`язані з передпродажною підготовкою та реалізацією товару замовнику; вартість транспортних послуг на доставку товару до місця поставки, визначеного цим Договором, складу замовника.

Пунктом 3.3. Договору визначено, що розрахунки між сторонами проводяться протягом 20-ти банківських днів з дати отримання товару замовником за Актом приймання-передачі товару.

Згідно п. 4.2 Договору строк поставки товару 30 календарних днів з дати укладення Договору включно, згідно наданої замовником заявки (Телефоном , факсом, листом).

Відповідно до п.4.3. Договору сторонами погоджено, що прийняття товару по кількості та якості , на прохання замовника/постачальника проводиться за присутністю іншого спеціаліста «незацікавленого підприємства», а саме спеціаліста з профілю ремонту та обслуговування автомобілів, про що складається Акт передавання-приймання товару.

На виконання умов Договору постачальник передав замовнику товар, визначений у договорі, що підтверджується Актом передавання-прийняття транспортного засобу від 07.08.2018 , а відповідно до платіжного доручення №1 від 09.08.2018 на підставі накладної №9/1 від 07.08.2018 Івано-Франківським академічним обласним театром ляльок імені Марійки Підгірянки перераховано кошти в розмірі 796 500,00 грн. Сума проплати вбачається теж із звіту про виконання договору про закупівлю від 02.01.2019.

Згідно довідки Івано-Франківського академічного обласного театру ляльок імені Марійки Підгірянки від 20.05.2019 закупівля автобуса здійснена за рахунок фінансування з обласного бюджету.

Рішенням адміністративної колегії Івано-Франківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №59/4-р/к від 05.03.2019 (справа №23/2018), визнано, що фізичні особи-підприємці Навратюк Оксана Павлівна та ОСОБА_1 вчинили порушення, передбачене п. 1 ст.50 та п.4 ч.2 ст.6 Закону України Про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів шляхом узгодження конкурентної поведінки при підготовці та участі у відкритих торгах по закупівлі товару ДК 021:2015:34120000-4 Мототранспортні засоби для перевезення 10 і більше осіб, ідентифікатор закупівлі ID: UA-2018-06-12-000940-а, що проводились Івано-Франківським академічним обласним театром ляльок імені Марійки Підгірянки.

В рішенні встановлено, що фізичні особи-підприємці під час підготовки документації та участі у торгах, за допомогою електронних закупівель Prozorro діяли не самостійно, не змагалися між собою , що є обов`язковою умовою конкуренції, а узгоджували свої дії, внаслідок чого конкуренція під час закупівлі спотворювалась.

Узгодивши свої поведінку та пропозицію конкурсних торгів, суб`єкти господарювання усунули конкуренцію та змагальність між собою, а отже спотворили результати проведених замовником торгів, порушивши право замовника на отримання найбільш ефективного для нього результату, тобто вчинили антиконкурентні узгодженні дії заборонені Законом України Про захист економічної конкуренції.

В результаті такої узгодженої поведінки ФОП Навратюк Оксана Павлівна та ФОП Шворак Анатолій Іванович під час участі в торгах не дотримались принципів здійснення закупівель, передбачених ст.3 Закону України Про публічні закупівлі, а саме добросовісної конкуренції серед учасників, максимальної економії й ефективності, відкритості та прозорості на всіх стадіях закупівель.

За результатом прийнятого 05.03.2019 рішення адміністративна колегії Івано-Франківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №59/4-р/к від 05.03.2019 (справа №23/2018) визнала винними учасниками торгів ФОП Навратюк Оксану Павлівну та ФОП Шворак Анатолія Івановича у вчиненні порушень законодавства про захист економічної конкуренції, в результаті чого накладено на них штраф.

По зазначеному факту здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0003802 від 19.10.2018.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 скеровано для розгляду в Івано-Франківський міський суд.

Ухвалою від 22.01.2024 Івано-Франківський міський суд звільнив ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 190 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності; закрив кримінальне провадження на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні за №0003802 від 19.10.2018 на виконання звернення Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області, Управлянням Західного офісу Держаудитслужби проведено перевірку за участю Івано-Франківського академічного обласного театру ляльок ім. Марійки Підгірянки щодо використання бюджетних коштів для придбання пасажирського автобуса, який є предметом Договору закупівлі №001/18 від 31.07.2018.

У Висновку експерта Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №4.5-114/18 від 03.12.2018 встановлено, що ринкова вартість транспортного засобу, станом на 31.07.2018 року, могла становити 598 230, 00 грн.

За результатами перевірки складено довідку від 25.01.2019 в якій у зазначено, що Івано-Франківським академічним обласним театром ляльок імені Марійки Підгірянки за придбаний за Договором №001/18 від 31.07.2018 товар - пасажирський автобус Мercedes-Benz Sprinter 313, Extra Лонг CDI, 18-20-ти місний сплачено 796 500,00 грн, а згідно з Висновком експерта №4.5-114/18 від 03.12.2018 різниця склала 207270, 00грн.

Предметом судового розгляду є матеріально-правова вимога позивача до відповідачів про про визнання недійсним договору №001/18 від 31.07.2018 та застосування наслідків недійсності договору шляхом стягнення коштів в сумі 796 500,00 грн.

Щодо наявності підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді у спірних правовідносинах, то згідно п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: - в чому полягає порушення інтересів держави; - необхідність їх захисту; - визначені законом підстави для звернення до суду прокурора; - зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Системне тлумачення положень ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 923/35/19, від 23.07.2020 у справі № 925/383/18).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, визначеному ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Отже, прокурор, звертаючись до суду в інтересах держави, має визначити компетентний орган та довести, у чому полягає невжиття компетентним органом заходів для захисту порушених прав, які підлягають захисту у спосіб, який обрав прокурор, і зокрема, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Подання Івано-Франківською окружною прокуратурою позову обумовлено необхідністю відновлення та захисту порушених інтересів держави, які полягають у недотриманні законодавства економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що призвело до придбання товару за рахунок бюджетних коштів за відсутності конкуренції. Позов пред`явлено в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної ради, Західного офісу Держаудитслужби, Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, які є органами уповноваженими державою здійснювати відповідні функції контролю розпорядження та використання бюджетних коштів у відповідних спірних відносинах.

Так, Окружною прокуратурою м. Івано-Франківська про виявлені порушення законодавства «Про публічні закупівлі» та «Захист економічної конкуренції» під час проведення тендеру по закупівлі пасажирського автобусу Мercedes-Benz Sprinter 313, Extra Лонг CDI, 18-20-ти місного повідомлено Листом №09.50-69-3211ВИХ-24 від 04.06.2024 - Івано-Франківську обласну раду, Листом №09.50-69-3178 ВИХ-24 від 03.06.2024 - Західний офіс Держаудитслужби та Листом №09.50-69-3195ВИХ-24 від 04.06.2024 - Головне управління ДПС. У листах висловлено прохання останнім повідомити про вжиття ними заходів із захисту порушених інтересів держави.

Листом-відповіддю №3798/6797/6-24/01-081 від 19.06.2024 Івано-Франківська обласна військова адміністрація повідомила, що правом на звернення із позовом до суду в спірному випадку наділені органи державного фінансового контролю.

Листом-відповіддю №130913-17/1161-2024 від 05.06.2024 Західний офіс Держаудитслужби повідомило, що ним не встановлено порушень, про які зазначено прокурором, а тому у нього, як органу державного фінансового контролю відсутні підстави для звернення із позовом до суду про визнання спірного договору недійсним та стягнення коштів.

Листом-відповіддю №8735/509-19-05-02-05 від 01.07.2024 ГУ ДПС в Івано-Франківській області повідомило, що здійснення контролю у сфері публічних закупівель та вжиття заходів за їх результатами не належить до компетенції податкової інспекції.

Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку про підтвердження прокурором підстав для представництва інтересів держави.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 ЦК України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно з частиною 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 ГК України.

Як передбачено частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Разом з тим, приписами частини третьої наведеної статті встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Частинами 1-5 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Правовими підставами даного позову позивач визначив ч. 1 ст. 203, ч. 1, 3 ст. 215, ч. 3 ст. 228 ЦК України.

Частиною 3 статті 228 ЦК України встановлено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Суд звертає увагу, що у законодавстві відсутні визначення поняття "інтерес" та поняття "інтерес держави і суспільства". Законодавство не містить ні орієнтованого переліку сфер, де існують ці державні інтереси, ні критеріїв чи способів їх визначення.

Конституційний Суд України у рішенні № 3-рп/99 від 08.04.1999 певною мірою конкретизував, що державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

У наукових працях зазначається, що поняття "інтереси держави" має невизначений зміст, і в кожному конкретному випадку необхідно встановити, порушені чи ні інтереси окремої особи або держави. Інтереси держави - це закріплена Конституцією та законами України, міжнародними договорами (іншими правовими актами) система фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.

Закон України "Про захист економічної конкуренції" визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.

За визначенням статті 1 наведеного Закону, економічна конкуренція (конкуренція) - змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закон України "Про захист економічної конкуренції" суб`єкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов`язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.

Антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів (п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії (п. 1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Згідно зі статтею 51 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 2 статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлено, зокрема, що за порушення, передбачені пунктами 1, 2 та 4 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. У разі наявності незаконно одержаного прибутку, який перевищує десять відсотків зазначеного доходу (виручки), штраф накладається у розмірі, що не перевищує потрійного розміру незаконно одержаного прибутку. Розмір незаконно одержаного прибутку може бути обчислено оціночним шляхом.

Закон України "Про публічні закупівлі" визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі", закупівлі здійснюються за принципом добросовісної конкуренції серед учасників. Згідно з ч. 5 наведеної статті, замовники, учасники процедур закупівлі, суб`єкт оскарження, а також їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом.

Фактично у якості доказу того, що оспорюваний договір про надання послуг є таким, що завідомо суперечать інтересам держави і суспільства з умислу однієї сторони ФОП Навратюк Оксани Павлівни, прокурор посилається на Рішення АМК №59/4-р/к від 05.03.2019, яким визнано, що фізичні особи-підприємці Навратюк О.П. та Шворак А.І. своїми діями вчинили порушення, передбачене п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю UA-2018-06-12-000940-а, проведених позивачем.

У той же час суд звертає увагу на те, що лише сам факт вчинення особами порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у закупівлі, встановлений Рішенням АМК, не є підставою для визнання правочинів недійсними як таких, що вчинені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства (ч. 3 ст. 228 ЦК України).

Для застосування приписів ч.3 ст.228 ЦК прокурору слід довести, що сам правочин про закупівлю пасажирського автобусу Мercedes-Benz Sprinter 313, Extra Лонг CDI за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Втім, прокурор цього не доводив, стверджував про порушення правил конкуренції, які мали місце під час проведення закупівлі.

Антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси. Тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні ч.3 ст.228 ЦК.

Разом з тим, суд звертає увагу, що пунктом 4 частини 1 статті 17 Закону України "Про публічні закупівлі" встановлено, що замовник приймає рішення про відмову учаснику в участі у процедурі закупівлі та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника або відмовити в участі у переговорній процедурі закупівлі (крім випадків, зазначених у пунктах 2, 4, 5 частини другої статті 40 цього Закону) в разі, якщо суб`єкт господарювання (учасник) протягом останніх трьох років притягувався до відповідальності за порушення, передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів тендерів.

У вказаний спосіб держава гарантує розвиток добросовісної конкуренції, забезпечує ефективність правового регулювання сфери публічних закупівель, прозорість процедур. При цьому позбавлення суб`єкта господарювання права протягом трьох років брати участь у процедурах закупівель є тим запобіжчиком, за допомогою якого держава усуває недобросовісність суб`єктів господарювання від можливості мати доступ до публічних коштів.

Крім того, за порушення законодавства про захист економічної конкуренції Законом України "Про захист економічної конкуренції" передбачена відповідальність. Зокрема, за порушення, пунктами 1, 2 та 4 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи (ст. 51, ч. 2 ст. 52).

Як встановлено судом, за порушення, передбачене п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", Рішенням АМК накладено штраф у розмірі 68 000,00 грн на ФОП Навратюк Оксану Павлівну. Отже, відповідачем понесено відповідальність за вчинене ним порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Статтею 55 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що особи, яким заподіяно шкоду внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть звернутися до господарського суду із заявою про її відшкодування. Шкода, заподіяна порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченими пунктами 1, 2, 5, 10, 12, 18, 19 статті 50 цього Закону, відшкодовується особою, що вчинила порушення, у подвійному розмірі завданої шкоди.

Суд звертає увагу на те, що положення Закону України "Про захист економічної конкуренції" є спеціальними у випадку порушення його норм, зокрема, шляхом узгодженої поведінки на торгах. Цей закон також визначає можливість заявлення вимог про стягнення шкоди, завданої таким порушенням.

Відтак позивач (прокурор), у разі завдання, на його думку, шкоди інтересам держави і суспільства внаслідок укладення і виконання спірного Договору, не позбавлений можливості розрахувати завдані таким порушенням збитки та пред`явити вимогу про їх стягнення з винної особи, як це передбачено ст. 55 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

При цьому прокурор не доводив, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості. Прокурор просить застосувати наслідок недійсності договору, а стягнення коштів в сумі 796 500 грн обгрунтовує ч.3 ст 228 ЦК України, в той час як різниця між профінансованими з обласного бюджету коштами та Висновком експерта №4.5-114/18 від 03.12.2018 склала 207 270, 00грн, яку прокурор не доводив та не просив стягнути.

Окрім того, у постанові Верховного суду Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23 зазначено, що вирішуючи питання щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК суд має враховувати що санкції, передбачені ч.3 ст.228 ЦК, ч.1ст.208 ГК є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.

Конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation - NCBC) розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене ст.1 Першого протоколу до Конвенції.

Застосування наслідків, передбачених ч.3 ст.228 ЦК є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

На перший погляд, приписи ч.3 ст.228 ЦК свідчать про те, що втручання у право володіння майном добросовісного учасника правочину не відбувається, невинна особа не має зазнавати збитків через недійсний правочин, адже сторона має отримати від порушника назад своє майно, а з неї стягується в дохід держави лише те, що вона отримала від порушника.

Втім, Об`єднана палата вважає, що за умови застосування відповідних приписів ч.3 ст.228 ЦК, відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника.

По-перше, добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди. Вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима). Якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було.

По-друге, конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення. Такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування публічним інтересом. ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа "Air Canada v. the United Kingdom").

За наведеного, Об`єднана палата у постанові від 19.12.2025 у справі №922/3456/23 звертає увагу при визначенні підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо).

Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.

За наведеного у постанові Об`єднана палата пропонує відступити від висновку, викладеного у постанові від 17.10.2024 у справі №914/1507/23, про те, що встановлене в установленому порядку порушення законодавства про захист економічної конкуренції є підставою для визнання недійсним договору, укладеного з переможцем закупівлі, відповідно до ч. 3 ст. 228 ЦК України, а також про наявність підстав для застосування правових наслідків, передбачених ч.3 ст. 228 ЦК України у разі визнання недійсним правочину, вчиненого з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільству.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, процедурні гарантії, закріплені в ст. 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань. Кожен має право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками; на це право, що є одним з аспектів права на доступ до суду, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав є неправомірним (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), серія А №18, п. 28- 36).

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Трофимчук проти України" вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін; Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Руїс Торіха проти Іспанії").

З аналізу наведеного вище, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Принагідно суд звертає увагу, що застосування інституту позовної давності можливе лише за наявності підстав для задоволення позову.

З урахуванням приписів ст.129 ГПК України та результату вирішення спору, суд приходить до висновку про залишення судового збору за прокуратурою.

Керуючись ст. 53, 73, 74, 86, 123, 129, 202, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

в позові виконувача обов`язків керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська в інтересах держави Івано-Франківської обласної ради, Західного офісу Держаудитслужби, Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до відповідачів Фізичної особи-підприємця Навратюк Оксани Павлівни та Івано-Франківського академічного обласного театру ляльок ім. Марійки Підгірянки про визнання недійсним договору №001/18 від 31.07.2018, та застосування наслідків недійсності договору шляхом стягнення коштів в сумі 796 500,00 грн відмовити.

Судовий збір по справі залишити за прокуратурою.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30.03.2026.

Суддя С. М. Кобецька