ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

20.03.2026м. ДніпроСправа № 904/2808/25 (904/1229/26)

За позовом Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМПОЛІТКАС", м. Дніпро

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІКАДРА РС 2025", Київська обл., м. Фастів

відповідача-3 Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ", м. Дніпро

про забезпечення позову до подачі позовної заяви в межах провадження у справі №904/2808/25

Суддя Соловйова А.Є.

ВСТАНОВИВ:

Дніпровська міська рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з заявою вих.№7/11-436 від 11.03.2026 про забезпечення позову до подачі позовної заяви в межах провадження у справі №904/2808/25про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" (49100, м. Дніпро, узвіз Кодацький, буд. 2; ідентифікаційний номер юридичної особи 33248430), в якій просить суд:

1. Накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПРОМПОЛІТІКС» () та на грошові кошти, що обліковуються на розрахункових рахунках ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПРОМПОЛІТІКС» (), в межах суми стягнення у розмірі 1 368 653,38 грн, до набрання рішенням по справі законної сили.

2. Накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІКАДРА РС 2025» (колишня назва ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АС РЕСУРСИ»), () та на грошові кошти, що обліковуються на розрахункових рахунках ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІКАДРА РС 2025» (колишня назва ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АС РЕСУРСИ»), (), в межах суми стягнення у розмірі 179 060,70 грн, до набрання рішенням по справі законної сили,

3. Накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГОССТРАХ», () та на грошові кошти, що обліковуються на розрахункових рахунках ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГОССТРАХ» (), в межах суми стягнення у розмірі 814 540,17 грн, до набрання рішенням по справі законної сили.

В обґрунтування поданої заяви Заявник посилається на те, що 16.03.2015 між Дніпропетровською міською радою (орендодавець) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПРОМПОЛІТІКС» (орендар) було укладено договір оренди землі (далі - договір). Підставою для укладання даного договору оренди земельної ділянки є рішення міської ради від 29.12.2014 № 203/59 (пп.1.1 договору).

Кадастровий номер земельної ділянки: :03:270:0042 (пп. 2.5.)

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2022 у справі № 904/8003/21 визнано укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 16 березня 2015 року, укладеного між Дніпропетровською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промполітікс», об`єктом оренди за яким є земельна ділянка кадастровий номер :03:270:0042, площею 0,6934 га, розташована на території м. Дніпро, вулиця Героїв Крут (Фурманова), 11.

Згідно рішення суду договір оренди землі було поновлено на той самий строк - 5 (п`ять) років і на тих самих умовах, які були передбачені Договором оренди землі, а саме до 16.03.2025.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з`ясовано, що 14.03.2025 (за два дні до закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки) власником незавершеного будівництва житлово-офісного комплексу стало ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АС РЕСУРСИ», що має нову назву ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛГКАДРА РС 2025».

Далі, 20.05.2025 новим власником незавершеного будівництва житлово-офісного комплексу стає ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГОССТРАХ» на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 363.

Згідно інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГОССТРАХ» міститься запис про право оренди до 16.03.2035.

Згідно ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію у відчужувача (попереднього власника), до набувача одночасно переходить відповідно право оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, крім випадків, визначених частиною шостою цієї статті. Волевиявлення орендодавця (власника) земельної ділянки, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди землі, емфітевзису, суперфіцію із зазначенням нового орендаря (користувача) земельної ділянки не вимагається.

Заявник зазначив, що у разі переходу права власності на майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право оренди земельної ділянки, на якій вказане майно розміщене у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника. З моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розміщене це майно у зв^язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщене.

Так, згідно розрахунку Заявника, заборгованість з орендної плати за земельну ділянку, яка перебувала у користуванні ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПРОМПОЛІТІКС» складає 1 368 653,38 грн.

Згідно розрахунку Заявника, заборгованість з орендної плати за земельну ділянку, яка перебувала у користуванні ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІКАДРА РС 2025» (колишня назва ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АС РЕСУРСИ») складає 179 060,70 грн.

Згідно розрахунку Заявника, заборгованість з орендної плати за земельну ділянку, яка перебувала у користуванні ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГОССТРАХ» складає 814 540,17 грн.

Заявник вважає, що за відсутності вжиття заходів забезпечення позову, об`єкти, розміщені на земельних ділянках можуть бути відчужені на користь третіх осіб. Метою таких дій може бути, зокрема штучне збільшення кола учасників судового процесу, що зумовить затягування розгляду справи.

В свою чергу, грошові кошти можуть бути виведені з рахунків відповідача, що в подальшому, за умови задоволення позовної заяви, може ускладнити виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, заявник просить суд застосувати заходи забезпечення позову до подачі позову, шляхом накладення арешту на все нерухоме майно ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПРОМПОЛІТІКС», ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІКАДРА РС 2025» та АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГОССТРАХ», а також грошові кошти в межах суми стягнення з кожного з відповіачів.

Судом за допомогою автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що 11.06.2026 Господарським судом Дніпропетровської області відносно відповідача-3 Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" (49100, м. Дніпро, узвіз Кодацький, буд. 2; ідентифікаційний номер юридичної особи 33248430) відкрито провадження у справі про банкрутство №904/2808/25, що перебуває на розгляді судді Господарського суду Дніпропетровської області Соловйової А.Є.

Відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12.03.2026, на підставі ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, справу №904/2808/25 (904/1229/26) передано на розгляд судді Соловйової А.Є.

Здійснивши оцінку доводів Заявника, що викладені в його заяві про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, виходячи з наступного.

За змістом статті 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 2, 4 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (частина одинадцята статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

У Рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі №1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Інститут забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту. Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання у майбутньому рішення суду, і тільки у разі необхідності, є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду та реалізації кожним права на судовий захист. Безпідставне застосування таких заходів може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Оскільки майбутній Позивач має намір звернутися з позовними вимогами немайнового характеру, під час розгляду його заяви застосовуванню підлягає така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову (постанова Верховного Суду від 16.11.2023 у справі №921/333/23).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Як вбачається з поданої Дніпровською міською радою заяви про забезпечення позову, та встановлено частиною 2 ст.136 Господарського процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В той же час, як зазначає сам Заявник необхідність задоволення заяви про забезпечення позову полягає у тому, що у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Так, суд вважає, що така заявабільше зводиться до дослідження можливих способів та порядку виконання майбутнього рішення, а не того, які обставини існують станом на момент звернення з заявою, що можуть ускладнити виконання рішення.

Крім того, заява Дніпровської міської ради не містить доказів, які б закріпляли висновок Заявника, що грошові кошти можуть бути виведені з рахунків відповідачів, що в подальшому, за умови задоволення позову, може ускладнити виконання рішення суду.

Також, Заявником не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач-1 -Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОМПОЛІТКАС" та відповідач-2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІКАДРА РС 2025" перебувають у незадовільному фінансовому стані, мають невиконані безспірні зобов`язання, виступають боржником у відкритих виконавчих провадженнях, вчиняють будь-які дії, спрямовані на приховування грошових коштів та уникнення майнової відповідальності, або здійснюють підготовку до вчинення таких дій.

Що ж до фінансового стану відповідача-3 Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ", то суд вважає за необхідне звернути увагу, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.09.2025 було введено процедуру санації боржника - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" (49100, м. Дніпро, узвіз Кодацький, буд. 2; ідентифікаційний номер юридичної особи 33248430) строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців до 01.03.2027.

Станом на дату звернення з заявою про забезпечення позову до подачі позову, рішення щодо визнання Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" банкрутом та переходу до ліквідаційної процедури - судом не приймалось.

Натомість Заявник зазначає, про "очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення по справі".

Суд вважає, що всі доводи заяви Дніпровської міської ради про забезпечення позову до подачі позову щодо існування реальної загрози утруднення або неможливості виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову ґрунтуються виключно на нічим не підтверджених припущеннях.

Аналогічний висновок стосовно того, що самі лише твердження заявника про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову викладено у постановах Верховного Суду від 21.01.2019 у справі №902/483/18 та від 12.06.2019 у справі №909/19/19.

Згідно статті 76 Господарського процесуального України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 86 цього ж кодексу, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Саме лише посилання в заяві на очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є, визначений в Господарському процесуальному кодексу України, обов`язок заявника у заяві наводити обґрунтуванням доцільності та необхідності вжиття кожного конкретного заходу забезпечення позову відповідними обставинами та надавати докази, що підтверджують такі обставини.

Так, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що заява Дніпровської міської ради про вжиття, визначених ним заходів забезпечення позову, не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності термінового забезпечення позову.

Частиною шостою статті 140 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 136, 137, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Дніпровської міської ради вих.№7/11-436 від 11.03.2026 про забезпечення позову до подачі позовної заяви в межах провадження у справі №904/2808/25 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 20.03.2026 та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Є. Соловйова