ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" березня 2026 р.м. Одеса Справа № 522/1514/21

Господарський суд Одеської області у складі головуючої судді Демченко Т.І.,

За участі секретаря судового засідання: Кастрової М.С.,

За участю представників сторін:

від позивача 1: не з`явився;

від позивача 2: не з`явився;

від відповідача 1: Лета М. А. ордер серія ВН №1445855 від 26.08.2025;

від відповідача 2: не з`явився;

За позовом: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

про стягнення коштів,

обставини справи:

У січні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

За наслідками розгляду справи Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду постановою від 25.06.2025 скасував рішення Приморського районного суду міста Одеси від 22.03.2023 та постанову Одеського апеляційного суду від 13.02.2024, провадження у справі №522/1514/21 закрив з тих підстав, що цей спір належить до господарської юрисдикції. Справу направив для продовження розгляду за встановленою юрисдикцією до Господарського суду Одеської області.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду судової справи №522/1514/21 визначено головуючого суддю: Демченко Т.І.

Господарський суд Одеської області ухвалою від 13.08.2025 прийняв справу до свого провадження та призначив підготовче засідання.

28.08.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву від ОСОБА_3 в якому він просить відмовити у задоволенні позову.

11.09.2025 від ОСОБА_3 до Господарського суду Одеської області надійшло клопотання про витребування доказів.

Під час розгляду справи 17.09.2025 суд ухвалив відкласти підготовче засідання до 08.10.2025 об 11:45 год, про що зазначено в протоколі судового засідання.

08.10.2025 до Господарського суду Одеської області від ОСОБА_1 надійшли заперечення на клопотання про витребування доказів.

До Господарського суду Одеської області 08.10.2025 надійшла відповідь на відзив від ОСОБА_1

08.10.2025 від ОСОБА_1 до Господарського суду Одеської області надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання та продовження строку підготовчого провадження.

08.10.2025 від представника ОСОБА_1 надійшла заява вх.№31320/25 про зміну (збільшення) предмета позову, в якій він просить суд викласти позовні вимоги у такій редакції: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі: 50000,00 доларів США - основної заборгованості; 8675,34 доларів США - відсотків річних; стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 4825 доларів США та 280000,00 грн. на користь ОСОБА_1 у рівних частках.

Також 08.10.2025 від представника ОСОБА_2 надійшла заява вх.№31346/25 про зміну (збільшення) предмета позову, в якій він просить суд викласти позовні вимоги у такій редакції: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі: 50000,00 доларів США - основної заборгованості; 8675,34 доларів США - відсотків річних; стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 4825 доларів США та 280000,00 грн на користь ОСОБА_2 у рівних частках.

Під час розгляду справи 08.10.2025 суд постановив продовжити строк підготовчого засідання на 30 днів та відкласти підготовче засідання на 29.10.2025 о 12:00, про що зазначено в протоколі судового засідання.

13.10.2025 від ОСОБА_3 до Господарського суду Одеської області надійшли заперечення на заяви позивачів про зміну (збільшення) предмета позову.

28.10.2025 від ОСОБА_1 до Господарського суду Одеської області надійшли додаткові пояснення у справі.

До Господарського суду Одеської області 13.10.2025 від ОСОБА_3 надійшли заперечення в долучені до матеріалів справи додаткових пояснень позивача ОСОБА_1 .

Суд ухвалою від 29.10.2025 прийняв зміну (збільшення) предмета позову, що занесеною до протоколу підготовчого засідання від 29.10.2025.

Господарський суд Одеської області ухвалою від 30.10.2025 позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишив без руху у зв`язку із недостатньою сплатою судового збору.

У встановлений судом строк позивачі усунули недоліки позовної заяви та надіслали до суду квитанції про доплату судового збору у встановленому розмірі. Суд ухвалою від 05.11.2025 продовжив розгляд справи № 522/1514/25 та повідомив сторони про підготовче засідання, яке відбудеться 14.11.2025 о 10:00 год.

Підготовче засідання призначене ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.11.2025 у справі № 522/1514/21 на 14.11.2025 о 10:00 не відбулося у зв`язку з оголошенням засобами цивільного зв`язку сигналу повітряної тривоги в м. Одеса та Одеській області. Суд ухвалою від 17.11.2025 підготовче засідання у справі № 522/1514/21 призначив на 20.11.2025 о 12:00.

17.11.2025 від ОСОБА_3 до Господарського суду Одеської області надійшли уточнення до клопотання про витребування доказів від 11.09.2025.

20.11.2025 суд задовольнив клопотання представника ОСОБА_3 адвоката Лети М. А., витребував від ГУ ДПС в Одеській області копії декларацій про майновий стан та доходи позивачів за 2019 рік.

Господарський суд Одеської області ухвалою від 20.10.2025 постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті у судове засідання.

10.12.2025 суд відклав судове засідання у зв`яку із тим, що від ГУ ДПС в Одеській області не надійшли запитувані документи.

Судове засідання 09.01.2026 не відбулося у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Демченко Т.І.

Судове засідання, призначене на 21.01.2026 суд відклав у зв`язку із неявкою представника позивача ОСОБА_2 Племенниченка Г.В.

У судовому засіданні 04.02.2026 суд оголосив перерву у зв`язку із оголошенням цивільною обороною повітряної тривоги в м. Одеса та Одеській області, засідання призначив на 18.02.2026.

18.02.2026 судове засідання не відбулося у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Демченко Т.І.

06.03.2026 суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення, відклав його ухвалення та проголошення у зв`язку зі складністю справи.

Згідно з приписами ст. 233, 240 ГПК України в судовому засіданні 13.03.2026 суд проголосив скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду та повідомив, що повне рішення буде складено протягом десяти днів.

установив:

27.12.2019 між сторонами, як учасниками ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) та кредиторами ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) ТОВ «Журнал «Судноплавство» укладено корпоративний договір, за умовами пункту 2.1.2 якого вони надали ОСОБА_3 на безповоротній основі грошові кошти у розмірі 100 000,00 дол. США.

Згідно з умовами Договору для забезпечення діяльності Товариства кредитори на поворотній основі щомісяця протягом строку дії договору надають ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 4 200 000, 00 грн (п. 2.1.1).

На безповоротній основі Кредитори надають ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 100 000 доларів США (п. 2.1.2).

Загальна сума грошових зобов`язань кредиторів складає 4 200 000 грн на 100 000 доларів США.

ОСОБА_4 зобов`язується повернути суму грошових коштів, отриманих від кредиторів за цим договором протягом 1 місяця після завершення Строку договору або за першою вимогою кредиторів (п. 2.2.1 Договору).

ОСОБА_3 підтверджує, що 21.11.2019, показуючи свій намір щодо укладання в майбутньому даного Договору, отримав від кредитора 1 та кредитора 2 в рівних частинах від кожного 50 000 доларів США в рамках домовленостей, визначених в п. 2.1.2 цього Договору (п. 2.3.1 Договору).

ОСОБА_3 підтверджує, що 26.12.2019, показуючи свій намір щодо укладання в майбутньому даного Договору, отримав від кредитора 1 та кредитора 2 в рівних частинах від кожного другу частину суми, визначеної в п. 2.1.2 цього Договору 50 000 доларів США в рамках домовленостей, чим підтверджує повне виконання обов`язків кредитора 1 та кредитора 2 в частині п. 2.1.2 цього Договору (п. 2.3.2 Договору).

ОСОБА_3 підтверджує, що 05.12.2019, показуючи свій намір щодо укладання в майбутньому даного Договору, отримав від ОСОБА_4 , який в свою чергу отримав від кредитора 1 та кредитора 2 в рівних частинах від кожного 4 650 доларів США в рамках домовленостей (що складає еквівалент 140 000 грн), визначених в п. 2.1.1, 2.1.3, 2.2.2 цього Договору (п. 2.3.3)

ОСОБА_3 підтверджує, що 20.12.2019, показуючи свій намір щодо укладання в майбутньому даного Договору, отримав від ОСОБА_5 який в свою чергу отримав від кредитора 1 та кредитора 2 в рівних частинах від кожного 5 000 доларів США в рамках домовленостей (що складає еквівалент 140 000 грн), визначених в п. 2.1.3, 2.2.2 цього Договору (п. 2.3.4 Договору).

Обгрунтовуючи свої вимоги позивачі посилаються на те, що спірний договір укладений у простій письмовій формі, нотаріально не посвідчений, тому просили застосувати наслідки нікчемності та стягнути грошові кошти у сумі 100 000 дол. США із ОСОБА_3 на підставі статті 1212 ЦК України.

Також позивачі вказують, що усі отриманий кошти ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 , що підтверджується його розпискою від 15.06.2020. На виконання вимог п. 2.2.1 Договору вони 12.10.2020 направили ОСОБА_4 вимогу про повернення коштів, які він отримав на підставі корпоративного договору, а саме: 9 650 дол. США та 560 000,00 грн. Цю вимогу ОСОБА_4 отримав, проте, станом на час звернення до суду з цим позовом та розгляду справи в суді кошти, отримані від позивачів не повернув.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві від 28.08.2025 вх №26768/25, просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Зокрема вказувала, що грошові кошти позивачі передавали ОСОБА_4 на підтвердження чого до суду надані розписки складені ОСОБА_4 від 05.12.2019, 20.12.2019, 20.03.2019, 17.04.2020, 16.05.2020, 27.06.2020. Відповідно до п. .2.2.1. такі кошти мають бути повернуті саме ОСОБА_4 протягом 1 місяця після завершення строку договору або за першою вимогою позивачів. У матеріалах справи наявна Вимога пред`явлена позивачами ОСОБА_4 на усю суму у розмірі 9650 дол. США та 560 000 грн., тому правових підстав для звернення із вимогою про солідарне стягнення таких коштів з ОСОБА_3 немає.

ОСОБА_4 подав до суду заяву від 24.10.2025 вх.№ 33675/25, в якій заперечував щодо стягнення з нього грошових коштів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов таких висновків.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 2 ст. 628 ЦПК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

За правилами ч. 5 ст. 719 ЦПК України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Згідно з ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Позивачі у позовній заяві зазначають, що спірний договір було укладено у простій письмові формі та нотаріально не був посвідчений, а тому просять застосувати наслідки нікчемності та стягнути грошові кошти у сумі 100 000 доларів США з ОСОБА_3 на підставі ст.1212 ЦК України.

Згідно з обставинами справи відповідно до п.п.2.1.1 та 2.1.2 укладеного договору для забезпечення діяльності Товариства кредитори ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) на поворотній основі щомісячно протягом строку договору (28 місяців з дати його підписання п.п.1.2.2. вказаного договору) надають ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 4 200 000 грн. На безповоротній основі Кредитори надають ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 100 000 доларів США.

Відповідно до пунктів 2.3.3 та 2.3.4 Договору, позивачі передали відповідачу ОСОБА_4 05.12.2019 4650 доларів США та 20.12.2019 - 5000 доларів США, що підтверджується розписками, виданими останнім.

На виконання положень п.2.1.1 Договору позивачі станом на день подання вказаного позову передали ОСОБА_4 560 00 грн, а саме: 140 000 грн -20.03.2020, 140 000 грн - 17.04.2020, 140 000 грн - 16.05.2020, 140 000 грн 27.06.2020. Факт отримання відповідачем вказаних коштів підтверджується наданими ним розписками, копії яких містяться у матеріалах справи.

Усі отримані кошти ОСОБА_4 , відповідно до умов договору, зобов`язаний був передати ОСОБА_3 .

Відповідно до тексту договору на момент його укладення 27.12.2019 ОСОБА_6 вже отримав від кредиторів (позивачів у справі) 100 000 доларів, про що прямо зазначено у п. 2.3.1 та 2.3.2 Договору та що підтвердив ОСОБА_3 , підписавши зазначений договір.

Проте будь-яких інших доказів, окрім тексту Договору, щодо отримання ОСОБА_3 коштів матеріали справи не містять.

Також в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що грошові кошти у розмірі 4825 дол. США та 280 000 грн, які позивачі просять стягнути з ОСОБА_3 , він отримав.

У той же час за змістом рішень у справі №916/2796/20 суди встановили недоведеність належними та допустимими доказами обставин передачі готівкових коштів ОСОБА_3 у будь-якій сумі ані до укладення договору від 27.12.2020, а ні після його укладення.

У п.81-84 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.04.2024 у справі № 907/37/22 зазначено, що: відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16).

Як убачається із правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду у справах №№ 914/554/19, № 910/10892/21, 911/84/22, касаційний суд вказував на особливості застосування положень ст. 75 ГПК України, зокрема, зазначав, що важливим видається те, що обставини, встановлені у першій справі, що є преюдиційною, мають належати до предмета доказування, тобто їх встановлення має бути необхідне для вирішення тієї справи.

Оскільки предмет доказування спочатку визначається підставами позову, а потім обґрунтовується нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору, то питання про те, чи належав певний факт до предмета доказування, є питанням права, а не факту. Питання факту це питання про те, чи була наявна/відсутня певна обставина, що має значення для вирішення певного спору. Фактичні обставини встановлюються через доказування. Доказування дає змогу відтворити той чи інший фрагмент дійсності в асортименті значущості для справи (предмет доказування).

За таких обставин господарський суд дійшов висновку, що матеріали справи містять належні та допустимі докази того, що ОСОБА_4 отримав у борг від позивачів грошові кошти у розмірі 9 650 доларів США та 560 000 грн. Докази того, куди ці кошти були спрямовані та чи передавались вони ОСОБА_3 для забезпечення функціонування і розвитку ТОВ «Журнал Судноплавство» матеріали справи не містять.

Надана ОСОБА_4 розписка ОСОБА_3 від 15.06.2020 про відсутність претензій не містить конкретних даних щодо отриманих сум, в ній зазначена дата договору 30.12.2019, тоді як у цій справі корпоративний договір був укладений 27.12.2019.

Натомість господарський суд установив, що ОСОБА_4 взяті на себе зобов`язання за договором від 27.12.2019 не виконав, у зв`язку із чим має повернути позивачам борг.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з положеннями ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стягнення із відповідача суми боргу у іноземній валюті відповідає як вимогам цивільного законодавства, так і узгоджується із правовим висновком викладеним у постановах Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справах № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин, покладає тягар доказування на сторони й не зобов`язує суд вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За наведених обставин та правового регулювання господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України,

ухвалив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 4 825 доларів США та 280 000 грн.

3. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 4 825 доларів США та 280 000 грн.

4. У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного його тексту і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 23.03.2026.

Суддя Т.І. Демченко