ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року Справа № 924/774/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Маціщук А.В. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Першко А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Талалай А.С.

від відповідача: Рева В.В.

третьої особи 1: Бурима Д.Р.

третьої особи 2: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Нігинський кар`єр" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 15 грудня 2025 року у справі №924/774/25 (повний текст складено 25 грудня 2025 року, суддя Гладій С.В.)

за позовом Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"

до Державного підприємства "Нігинський кар`єр"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

- Хмельницької обласної військової адміністрації (Хмельницької обласної державної адміністрації)

- Фонду державного майна України

про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :04:010:0001 (державна реєстрація від 19.08.2021 року, номер запису про інше речове право 43651039) за Державним підприємством Нігинський кар`єр (), припинивши право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :04:010:0001 за Державним підприємством Нігинський кар`єр ();

про скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :04:010:0001;

про витребування у Державного підприємства "Нігинський кар`єр" у постійне користування Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"

- 4.1. частину земельної ділянки площею 15,4785 га, яка знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером :04:010:0001 в межах і координатах, що накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :04:010:0003, а саме з наступними координатами (точками): 1) X 5 403 411,5800 Y 2 308 048,2500, 2) X 5 403 437,1650 Y 2 308 208,0650, 3) X 5 403 405,6140 Y 2 308 158,7720, 4) X 5 403 352,7710 Y 2 308 142,0840, 5) X 5 403 313,8340 Y 2 308 111,4910, 6) X 5 403 235,9600 Y 2 308 089,2420, 7) X 5 403 177,5550 Y 2 308 061,4300, 8) X 5 403 096,9000 Y 2 308 044,7420, 9) X 5 403 044,0580 Y 2 308 044,7420, 10) X 5 402 997,2990 Y 2 308 054,4640, 11) X 5 402 918,5580 Y 2 308 046,4940, 12) X 5 402 883,9510 Y 2 308 076,7560, 13) X 5 402 841,0300 Y 2 308 128,1780, 14) X 5 402 810,4370 Y 2 308 172,6780, 15) X 5 402 807,6560 Y 2 308 225,5200, 16) X 5 402 815,9990 Y 2 308 289,4880, 17) X 5 402 810,4370 Y 2 308 361,7990, 18) X 5 402 735,3440 Y 2 308 411,8610, 19) X 5 402 649,1270 Y 2 308 409,0800, 20) X 5 402 554,5660 Y 2 308 375,7050, 21) X 5 402 476,6930 Y 2 308 372,9240, 22) X 5 402 379,3510 Y 2 308 381,2680, 23) X 5 402 265,3220 Y 2 308 364,5800, 24) X 5 402 234,7650 Y 2 308 348,2260, 25) X 5 402 277,6400 Y 2 308 304,5900, 26) X 5 402 326,8800 Y 2 308 300,9500, 27) X 5 402 495,0100 Y 2 308 170,2800, 28) X 5 402 703,7700 Y 2 308 113,2700, 29) X 5 402 976,7900 Y 2 307 984,7600, 30) X 5 403 234,1800 Y 2 308 018,9200,

- 4.2. частину земельної ділянки площею 0,0252 га, яка знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером :04:010:0001 в межах і координатах, що накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :04:010:0004, а саме з наступними координатами (точками): 1) X 5 402 158,4000 Y 2 308 567,4200, 2) X 5 402 156,7070 Y 2 308 579,7670, 3) X 5 402 132,5780 Y 2 308 606,6570, 4) X 5 402 121,1320 Y 2 308 614,3350,

- 4.3. частину земельної ділянки площею 0,0327 га, яка знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером :04:010:0001 в межах і координатах, що накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :04:010:0004, а саме з наступними координатами (точками): 1) X 5 401 965,1780 Y 2 308 710,1430, 2) X 5 401 958,4530 Y 2 308 711,6750, 3) X 5 401 926,5540 Y 2 308 717,5760, 4) X 5 401 915,4550 Y 2 308 721,5200, 5) X 5 401 897,3790 Y 2 308 711,2970,

- 4.4. частину земельної ділянки площею 1,9212 га, яка знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером :04:010:0001 в межах і координатах, що накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :04:010:0004, а саме з наступними координатами (точками): 1) X 5 401 667,1400 Y 2 308 715,2100, 2) X 5 401 658,9130 Y 2 308 718,8800, 3) X 5 401 661,3470 Y 2 308 734,7060, 4) X 5 401 653,5000 Y 2 308 748,6300, 5) X 5 401 652,5270 Y 2 308 767,2220, 6) X 5 401 654,0430 Y 2 308 782,9580, 7) X 5 401 648,1640 Y 2 308 786,7600, 8) X 5 401 611,1080 Y 2 308 787,3250, 9) X 5 401 576,6750 Y 2 308 793,1940, 10) X 5 401 565,5700 Y 2 308 794,9740, 11) X 5 401 511,5250 Y 2 308 801,5090, 12) X 5 401 479,6610 Y 2 308 806,4690, 13) X 5 401 419,7280 Y 2 308 808,9670, 14) X 5 401 384,7230 Y 2 308 824,0420, 15) X 5 401 371,7130 Y 2 308 821,1850, 16) X 5 401 381,9720 Y 2 308 764,6970, 17) X 5 401 417,8400 Y 2 308 740,3420

ВСТАНОВИВ:

Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Державного підприємства "Нігинський кар`єр" про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :04:010:0001 (державна реєстрація від 19 серпня 2021 року, номер запису про інше речове право 43651039) за Державним підприємством "Нігинський кар`єр" (), припинивши право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :04:010:0001 за Державним підприємством "Нігинський кар`єр" (); про скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :04:010:0001 та про витребування у Державного підприємства "Нігинський кар`єр" у постійне користування Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" земельних ділянок.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 15 грудня 2025 року у справі №924/774/25 повністю задоволено позов Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" до Державного підприємства "Нігинський кар`єр" за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Хмельницької обласної військової адміністрації (Хмельницької обласної державної адміністрації); Фонду державного майна України про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою, скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки та про витребування частин земельної ділянки.

Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :04:010:0001 (державна реєстрація від 19 серпня 2021 року, номер запису про інше речове право 43651039) за Державним підприємством "Нігинський кар`єр" (с. Сахкамінь, Кам`янець Подільського району, Хмельницької області, вул. Українська,1-А, ), припинивши право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :04:010:0001 за Державним підприємством "Нігинський кар`єр" (с. Сахкамінь, Кам`янець Подільського району, Хмельницької області, вул. Українська,1-А, ).

Скасовано в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :04:010:0001.

Витребувано у Державного підприємства "Нігинський кар`єр" (с. Сахкамінь, Кам`янець Подільського району, Хмельницької області, вул. Українська,1-А, ) у постійне користування Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (м. Київ, вул. Руставелі Шота, 9А, код 44768034)

- частину земельної ділянки площею 15,4785 га, яка знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером :04:010:0001 в межах і координатах, що накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :04:010:0003, а саме з наступними координатами (точками): 1) X 5 403 411,5800 Y 2 308 048,2500, 2) X 5 403 437,1650 Y 2 308 208,0650, 3) X 5 403 405,6140 Y 2 308 158,7720, 4) X 5 403 352,7710 Y 2 308 142,0840, 5) X 5 403 313,8340 Y 2 308 111,4910, 6) X 5 403 235,9600 Y 2 308 089,2420, 7) X 5 403 177,5550 Y 2 308 061,4300, 8) X 5 403 096,9000 Y 2 308 044,7420, 9) X 5 403 044,0580 Y 2 308 044,7420, 10) X 5 402 997,2990 Y 2 308 054,4640, 11) X 5 402 918,5580 Y 2 308 046,4940, 12) X 5 402 883,9510 Y 2 308 076,7560, 13) X 5 402 841,0300 Y 2 308 128,1780, 14) X 5 402 810,4370 Y 2 308 172,6780, 15) X 5 402 807,6560 Y 2 308 225,5200, 16) X 5 402 815,9990 Y 2 308 289,4880, 17) X 5 402 810,4370 Y 2 308 361,7990, 18) X 5 402 735,3440 Y 2 308 411,8610, 19) X 5 402 649,1270 Y 2 308 409,0800, 20) X 5 402 554,5660 Y 2 308 375,7050, 21) X 5 402 476,6930 Y 2 308 372,9240, 22) X 5 402 379,3510 Y 2 308 381,2680, 23) X 5 402 265,3220 Y 2 308 364,5800, 24) X 5 402 234,7650 Y 2 308 348,2260, 25) X 5 402 277,6400 Y 2 308 304,5900, 26) X 5 402 326,8800 Y 2 308 300,9500, 27) X 5 402 495,0100 Y 2 308 170,2800, 28) X 5 402 703,7700 Y 2 308 113,2700, 29) X 5 402 976,7900 Y 2 307 984,7600, 30) X 5 403 234,1800 Y 2 308 018,9200,

- частину земельної ділянки площею 0,0252 га, яка знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером :04:010:0001 в межах і координатах, що накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :04:010:0004, а саме з наступними координатами (точками): 1) X 5 402 158,4000 Y 2 308 567,4200, 2) X 5 402 156,7070 Y 2 308 579,7670, 3) X 5 402 132,5780 Y 2 308 606,6570, 4) X 5 402 121,1320 Y 2 308 614,3350,

- частину земельної ділянки площею 0,0327 га, яка знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером :04:010:0001 в межах і координатах, що накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :04:010:0004, а саме з наступними координатами (точками): 1) X 5 401 965,1780 Y 2 308 710,1430, 2) X 5 401 958,4530 Y 2 308 711,6750, 3) X 5 401 926,5540 Y 2 308 717,5760, 4) X 5 401 915,4550 Y 2 308 721,5200, 5) X 5 401 897,3790 Y 2 308 711,2970,

- частину земельної ділянки площею 1,9212 га, яка знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером :04:010:0001 в межах і координатах, що накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :04:010:0004, а саме з наступними координатами (точками): 1) X 5 401 667,1400 Y 2 308 715,2100, 2) X 5 401 658,9130 Y 2 308 718,8800, 3) X 5 401 661,3470 Y 2 308 734,7060, 4) X 5 401 653,5000 Y 2 308 748,6300, 5) X 5 401 652,5270 Y 2 308 767,2220, 6) X 5 401 654,0430 Y 2 308 782,9580, 7) X 5 401 648,1640 Y 2 308 786,7600, 8) X 5 401 611,1080 Y 2 308 787,3250, 9) X 5 401 576,6750 Y 2 308 793,1940, 10) X 5 401 565,5700 Y 2 308 794,9740, 11) X 5 401 511,5250 Y 2 308 801,5090, 12) X 5 401 479,6610 Y 2 308 806,4690, 13) X 5 401 419,7280 Y 2 308 808,9670, 14) X 5 401 384,7230 Y 2 308 824,0420, 15) X 5 401 371,7130 Y 2 308 821,1850, 16) X 5 401 381,9720 Y 2 308 764,6970, 17) X 5 401 417,8400 Y 2 308 740,3420.

Присуджено до стягнення з Державного підприємства "Нігинський кар`єр" (с. Сахкамінь, Кам`янець Подільського району, Хмельницької області, вул. Українська,1-А, ) на користь Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (м. Київ, вул. Руставелі Шота, 9А, код 44768034) 7267,20 грн. (сім тисяч двісті шістдесят сім гривень 20 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що спірна земельна ділянка, надана ДП "Нігинський кар`єр" у постійне користування, частково сформована за рахунок земель лісогосподарського призначення, які перебували у постійному користуванні державного лісогосподарського підприємства, що підтверджується матеріалами лісовпорядкування та даними кадастру. З огляду на це суд встановив факт накладення земельних ділянок та зазначив, що земельна ділянка лісогосподарського призначення площею 17,4642 га не могла бути віднесена до земель промисловості та передана для користування надрами, у зв`язку з чим дійшов висновку про протиправність вибуття цієї частини земель із відповідного фонду та наявність підстав для задоволення позову.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Державне підприємство "Нігинський кар`єр" звернулась до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 15 грудня 2025 року у справі №924/774/25 та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити у повному обсязі.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно фактично припинив право постійного користування земельною ділянкою за ДП "Нігинський кар`єр", не встановивши жодної з підстав, прямо передбачених статтею 141 Земельного кодексу України. На думку скаржника, право постійного користування є самостійним речовим правом, яке виникає на підставі рішення компетентного органу державної влади та може бути припинене виключно у випадках, визначених законом. Водночас суд, задовольнивши вимоги про скасування державної реєстрації права постійного користування та витребування частини земельної ділянки, фактично позбавив відповідача такого права без встановлення передбачених законом підстав, що, за твердженням апелянта, суперечить статті 141 Земельного кодексу України, правовій позиції Конституційного Суду України, викладеній у рішенні від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005, та усталеній практиці Верховного Суду. Крім того, апелянт наголошує, що державна реєстрація речового права має декларативний характер, а тому її скасування без скасування первинного правовстановлюючого акта, а саме розпорядження Хмельницької обласної державної адміністрації та державного акта на право постійного користування не може мати наслідком припинення самого речового права.

Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права щодо позовної давності, оскільки не врахував очевидний пропуск позивачем встановленого законом строку звернення до суду. На думку скаржника, матеріали справи свідчать про те, що правопопередник позивача ДП "Кам`янець-Подільське лісове господарство" було обізнане про існування спірних меж земельної ділянки та про наявність у відповідача державного акта на право постійного користування землею щонайменше з 2016 року, що підтверджується відповідним листуванням та участю у судовій справі №924/943/17. Відтак, саме з цього часу, на переконання апелянта, почався перебіг загальної трирічної позовної давності, яка спливла орієнтовно у 2019 році, тоді як позов у даній справі подано лише у 2025 році. При цьому скаржник вважає помилковим висновок суду першої інстанції про неможливість врахування рішення у справі №924/943/17 через відсутність його копії у матеріалах справи, оскільки таке рішення є загальнодоступним у Єдиному державному реєстрі судових рішень і могло бути досліджене судом. Також апелянт зазначає, що положення законодавства щодо продовження строків позовної давності на період карантину не можуть застосовуватися до правовідносин у цій справі, оскільки позовна давність, за його твердженням, спливла ще до набрання чинності відповідними змінами законодавства. Відтак, з урахуванням поданої відповідачем заяви про застосування позовної давності, її сплив, на думку апелянта, є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові.

Скаржник стверджує, що суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи та здійснив вибіркову оцінку доказів, чим порушив вимоги статей 86 та 236 Господарського процесуального кодексу України. На думку скаржника, суд не надав належної правової оцінки ряду доказів, зокрема Протоколу встановлення та узгодження суміжних меж від 28 серпня 2012 року, Акту приймання-передачі межових знаків, матеріалам землеустрою та листуванню сторін у 2016 році, які, у своїй сукупності, свідчать про обізнаність правопопередника позивача щодо конфігурації та меж земельної ділянки відповідача. Ігнорування цих доказів, за твердженням апелянта, призвело до неправильного встановлення фактичних обставин спору та створення помилкового висновку про те, що порушення прав позивача було виявлено лише у 2021 2022 роках. При цьому скаржник наголошує, що відповідно до практики Верховного Суду неповне з`ясування обставин справи та ненадання оцінки доказам у їх взаємному зв`язку є самостійною підставою для скасування судового рішення, тоді як у даній справі місцевий господарський суд фактично обмежився аналізом окремих доводів позивача, залишивши поза увагою тривалість користування відповідачем спірною земельною ділянкою, факт погодження меж та попередні правовідносини сторін.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції не перевірив належним чином ефективність обраного позивачем способу захисту порушеного права. На думку скаржника, заявлені позовні вимоги спрямовані лише на оскарження похідних дій, зокрема на скасування реєстраційних записів та витребування частини земельної ділянки, тоді як первинний правовстановлюючий акт, на підставі якого відповідач набув право постійного користування земельною ділянкою, позивачем не оскаржено і не поставлено під сумнів. За таких обставин, навіть у разі задоволення позову, порушене право позивача фактично не буде відновлено, оскільки чинним залишатиметься розпорядчий акт органу державної влади, який є підставою виникнення відповідного речового права. Апелянт наголошує, що заявлені вимоги фактично спрямовані на витребування майна, однак відповідач користується земельною ділянкою на підставі чинного розпорядчого акта та державного акта на право постійного користування, а тому його володіння не може вважатися незаконним. Відтак, на переконання скаржника, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає характеру спірних правовідносин, не забезпечує ефективного поновлення порушеного права та суперечить усталеній практиці Верховного Суду, згідно з якою застосування неналежного або неефективного способу захисту є самостійною підставою для відмови у позові.

На переконання апелянта ухвалене місцевим господарським судом рішення призводить до непропорційного втручання у право відповідача на мирне володіння майном та суперечить принципу належного урядування, який є складовою верховенства права. На його думку, спір у даній справі виник не внаслідок протиправної поведінки відповідача, а через суперечливі рішення самої держави, оскільки саме Хмельницька обласна державна адміністрація своїм розпорядженням передала відповідачу спірну земельну ділянку у постійне користування, що стало підставою для виникнення відповідного речового права. За твердженням апелянта, відповідач упродовж тривалого часу користувався земельною ділянкою на підставі чинного розпорядчого акта уповноваженого органу, здійснював господарську діяльність, сплачував податки та обґрунтовано покладався на законність дій органу державної влади. Водночас задоволення позову фактично перекладає наслідки можливих помилок публічної адміністрації на добросовісного землекористувача, що, на думку скаржника, суперечить правовим позиціям Верховного Суду та практиці Європейського суду з прав людини щодо принципу належного урядування та вимоги забезпечення справедливого балансу між публічними інтересами і захистом майнових прав особи. У зв`язку з цим апелянт вважає, що оскаржуване рішення порушує гарантії статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та підлягає скасуванню.

Окремо апелянт наголошує, що суд першої інстанції не врахував порушення принципу належного урядування та допустив легітимацію суперечливої поведінки держави у спірних правовідносинах. За твердженням скаржника, Хмельницька обласна державна адміністрація у 2012 році сама надала ДП "Нігинський кар`єр" земельну ділянку у постійне користування, на підставі чого було оформлено державний акт, який залишається чинним і не скасованим, однак згодом інший державний суб`єкт почав оспорювати межі цієї ж ділянки та фактично ініціював позбавлення відповідача права, наданого самою ж державою. На думку апелянта, така непослідовність державних органів суперечить статтям 8 і 19 Конституції України, принципам юридичної визначеності, справедливості, добросовісності та розумності, а також доктрині заборони суперечливої поведінки. Скаржник вважає, що ризик помилок або неузгоджених дій публічної адміністрації має покладатися саме на державу, а не на добросовісного землекористувача, який покладався на чинне розпорядження уповноваженого органу та набуте на його підставі право. Крім того, апелянт зазначає, що позбавлення відповідача права постійного користування земельною ділянкою за таких обставин становить непропорційне втручання у його право на мирне володіння майном, не відповідає принципу справедливого балансу та суперечить гарантіям статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а відтак оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Також скаржник посилається на те, що суд першої інстанції не врахував принцип добросовісності та похідну від нього заборону суперечливої поведінки сторони, фактично проігнорувавши доктрину venire contra factum proprium (естоппель). На думку апелянта, позивач своєю попередньою поведінкою, діями та тривалим невчиненням оспорення фактично визнавав існування і чинність спірних правовідносин, тоді як у подальшому, змінивши позицію, почав вимагати судового захисту всупереч власним попереднім діям та сформованим у відповідача легітимним очікуванням щодо стабільності правового становища. Скаржник вважає, що така поведінка є недобросовісною, суперечить засадам справедливості, розумності та добросовісності, закріпленим у статті 3 ЦК України, а також процесуальному обов`язку сторін діяти послідовно та сумлінно. Відтак, за твердженням апелянта, суд першої інстанції мав оцінити поведінку позивача крізь призму доктрини естоппеля і відмовити у позові, оскільки задоволення вимог сторони, яка діє всупереч власній попередній позиції, призводить до порушення принципів правової визначеності, добросовісності та законності.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19 січня 2026 року у справі №924/774/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Нігинський кар`єр" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 15 грудня 2025 року у справі №924/774/25 та призначено розгляд апеляційної скарги на "18" лютого 2026 р. об 10:40год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №2.

29 січня 2026 року через систему "Електронний суд" ЄСІТС від представника Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" адвоката Талалая Андрія Славомировича надійшло клопотання про участь у судовому засіданні у справі №924/774/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30 січня 2026 року у справі №924/774/25 задоволено клопотання Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

29 січня 2026 року через систему "Електронний суд" ЄСІТС від представника Державного підприємства "Нігинський кар`єр" - Реви Владислава Володимировича надійшла заява про участь у судовому засіданні у справі №924/774/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30 січня 2026 року у справі №924/774/25 задоволено заяву Державного підприємства "Нігинський кар`єр" про участь у судовому засіданні у справі №924/774/25 в режимі відеоконференції.

02 лютого 2026 року від Хмельницької обласної державної адміністрації надійшли письмові пояснення, у яких Хмельницька ОДА зазначає, що спір у даній справі пов`язаний із накладенням земельних ділянок державної власності, які перебувають у користуванні двох державних підприємств із різним цільовим призначенням, а саме ДП "Нігинський кар`єр" та підприємства правопопередника ДП "Ліси України". На думку заявника, така колізія унеможливлює належну реалізацію прав постійного користування відповідними земельними ділянками та потребує її врегулювання для забезпечення можливості використання земель відповідно до їх цільового призначення.

Хмельницька ОДА також звертає увагу суду на те, що передача земельної ділянки ДП "Нігинський кар`єр" у постійне користування була здійснена на підставі розпорядження від 22 жовтня 2012 року №295/2012 після розроблення та затвердження відповідної документації із землеустрою, а також із дотриманням процедур, передбачених земельним законодавством. При цьому заявник зазначає, що під час розгляду та затвердження такої документації орган виконавчої влади діяв у межах наданих законом повноважень, оскільки перевірка факту можливого накладення земельних ділянок не належала до його компетенції, а відповідальність за достовірність та якість документації із землеустрою покладається на її розробника.

Крім того, у поясненнях наголошується, що розпорядження Хмельницької ОДА від 22 жовтня 2012 року №295/2012 має характер індивідуального (ненормативного) акта, який застосовується одноразово та вичерпує свою дію після його реалізації, зокрема після видачі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою. У зв`язку з цим заявник посилається на судову практику, відповідно до якої скасування такого акта саме по собі не породжує правових наслідків для осіб, які набули право на земельну ділянку на підставі правовстановлюючих документів.

Водночас Хмельницька обласна державна адміністрація зазначає, що з огляду на встановлені обставини виникнення накладення земельних ділянок та характер спірних правовідносин вона покладається на розсуд суду при вирішенні спору та просить здійснювати розгляд справи за відсутності її представника.

10 лютого 2026 року від Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить рішення Господарського суду Хмельницької області від 15 грудня 2025 року у справі №924/774/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відзиві позивач зазначає, що спір виник у зв`язку з накладенням земельної ділянки з кадастровим номером :04:010:0001, право постійного користування якою зареєстроване за ДП "Нігинський кар`єр", на земельні ділянки лісогосподарського призначення з кадастровими номерами :04:010:0003 та :04:010:0004, які перебувають у постійному користуванні позивача. При цьому право постійного користування правопопередника позивача на зазначені земельні ділянки виникло значно раніше, що підтверджується матеріалами лісовпорядкування, актом на право користування землею від 05 травня 1960 та подальшим формуванням земельних ділянок як об`єктів цивільних прав у 2014 2015 роках.

Позивач також наголошує, що формування спірної земельної ділянки та подальша реєстрація права постійного користування за відповідачем відбулися із порушенням вимог земельного законодавства, оскільки частина земель лісового фонду фактично була вилучена та віднесена до земель іншого цільового призначення без прийняття відповідного рішення про припинення права постійного користування правопопередника позивача. За твердженням позивача, такі дії призвели до накладення земельних ділянок та порушення його речових прав.

Крім того, у відзиві зазначається, що доводи апелянта щодо припинення права постійного користування без підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, є необґрунтованими, оскільки у даному випадку суд першої інстанції встановив факт порушення раніше виниклого права постійного користування позивача, яке не припинялося у встановленому законом порядку. Відтак, застосування вказаної норми має оцінюватися з урахуванням хронології виникнення відповідних речових прав.

Також позивач заперечує доводи апелянта щодо неефективності обраного способу захисту, зазначаючи, що основною позовною вимогою у справі є витребування частин спірної земельної ділянки, які накладаються на земельні ділянки лісогосподарського призначення, тоді як вимоги щодо скасування державної реєстрації права постійного користування та державної реєстрації земельної ділянки є похідними від цієї вимоги. На думку позивача, такий спосіб захисту відповідає правовим висновкам Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Окремо у відзиві зазначено, що посилання апелянта на пропуск строку позовної давності є безпідставними, оскільки відповідні обставини не були належним чином доведені під час розгляду справи у суді першої інстанції, а докази, на які посилається скаржник, не подавалися до суду у встановленому процесуальному порядку. Позивач наголошує, що відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх заперечень, покладається саме на цю сторону.

16 лютого 2026 року від Фонду державного майна України надійшов відзив на апеляційну скаргу Державного підприємства "Нігинський кар`єр", у якому Фонд підтримує доводи апеляційної скарги та просить рішення Господарського суду Хмельницької області від 15 грудня 2025 року у справі №924/774/25 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У поданому відзиві Фонд зазначає, що є уповноваженим органом управління Державним підприємством "Нігинський кар`єр", оскільки цілісний майновий комплекс цього підприємства відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 20 листопада 2019 року №1101-р передано до сфери управління Фонду державного майна України. У зв`язку з цим Фонд вважає своїм обов`язком забезпечувати захист майнових прав державного підприємства та державної власності, у тому числі прав на земельні ділянки, що використовуються підприємством у господарській діяльності.

Фонд державного майна України звертає увагу суду, що право постійного користування земельною ділянкою площею 79,1 га з кадастровим номером :04:010:0001 виникло у ДП "Нігинський кар`єр" на підставі розпорядження Хмельницької обласної державної адміністрації від 22 жовтня 2012 року №295/2012, яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розробки кар`єру вапняків. На підставі цього розпорядження 26 грудня 2012 року Кам`янець-Подільською районною державною адміністрацією підприємству видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, а у 2021 році здійснено державну реєстрацію земельної ділянки та відповідного речового права.

На переконання Фонду державного майна України, суд першої інстанції фактично припинив право постійного користування земельною ділянкою за ДП "Нігинський кар`єр" за відсутності будь-якої з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. При цьому, як зазначає заявник, скасування державної реєстрації речового права не може ототожнюватися з припиненням самого права, оскільки державна реєстрація лише підтверджує вже набуте право, а не є підставою його виникнення.

Також у відзиві наголошується, що первинний правовстановлюючий акт, а саме розпорядження Хмельницької обласної державної адміністрації №295/2012 залишається чинним і не був оскаржений або скасований у встановленому порядку. Відтак, на переконання Фонду, відсутні правові підстави для втручання у право постійного користування земельною ділянкою, набуте на підставі такого акта.

Фонд державного майна України також зазначає, що ДП "Нігинський кар`єр" є добросовісним землекористувачем, який набув право користування земельною ділянкою на підставі рішення уповноваженого органу державної влади та використовує її за цільовим призначенням для розміщення та експлуатації об`єктів, пов`язаних із користуванням надрами. На думку заявника, покладення негативних наслідків можливих помилок органу державної влади при прийнятті відповідного розпорядчого акта на підприємство як землекористувача суперечить принципу належного урядування.

Крім того, Фонд посилається на правові висновки Верховного Суду, зокрема у постанові від 11 грудня 2024 року у справі №924/74/24, в якій зазначено, що конфлікт щодо накладення земельних ділянок був спричинений діями органу державної влади, а не землекористувача, який отримав земельну ділянку на підставі відповідного розпорядчого акта. У зв`язку з цим заявник вважає, що відповідальність за можливі порушення при розпорядженні землями державної власності не може покладатися на добросовісного користувача.

Також у відзиві зазначено, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки спрямований на скасування реєстраційних дій без оскарження розпорядчого акта, який став підставою для виникнення права постійного користування земельною ділянкою. На думку Фонду, доки цей акт залишається чинним, вимоги про скасування реєстрації права та витребування земельної ділянки не можуть бути задоволені.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2026 року у справі №924/774/25 розгляд апеляційної скарги відкладено на "18" березня 2026 р. об 11:40 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №2.

11 березня 2026 року через систему "Електронний суд" ЄСІТС від представника Хмельницької обласної військової адміністрації Бурими Дениса Руслановича надійшла заява про участь у судовому засіданні у справі №924/774/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12 березня 2026 року у справі №924/774/25 задоволено заяву представника Хмельницької обласної військової адміністрації Бурими Дениса Руслановича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в справі №924/774/25.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 березня 2026 року, у зв`язку із перебуванням на підвищенні кваліфікації судді-члена колегії Василишина А.Р. внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний склад суду: головуюча суддя Бучинська Г.Б., суддя Маціщук А.В., суддя Філіпова Т.Л.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17 березня 2026 року у справі №924/774/25 прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства "Нігинський кар`єр" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 15 грудня 2025 року у справі №924/774/25 до свого провадження у новому складі суду.

В судових засіданнях представники відповідача та позивача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї. Представник третьої особи 1 надав усні пояснення та зазначив, що при вирішенні питання щодо задоволення апеляційної скарги покладається на розсуд суду.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно з Державним актом на право користування землею від 05 вересня 1960 року право користування на земельну ділянку площею 9047,44 га надано Кам`янець Подільському лісгоспові.

Розпорядженням Хмельницької обласної державної адміністрації від 22 жовтня 2012 року №295/2012 "Про надання в постійне користування земельної ділянки ДП "Нігинський кар`єр" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення у постійне користування, яка розташована за межами населених пунктів Нігинської сільської ради Кам`янець Подільського району, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств, що пов`язані з користуванням надрами (розробка діючого кар`єру вапняку на Нігинсько-Вербецькому родовищі) (пункт 1). Надано у постійне користування ДП "Нігинський кар`єр" земельну ділянку загальною площею 79,1000 га, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємств, що пов`язані з користуванням надрами (розробка діючого кар`єру вапняків на Нігинсько-Вербецькому родовищі), розташований за межами населених пунктів Нігинської сільської ради Кам`янець-Подільського району (пункт 2), Кам`янець Подільській районній державній адміністрації забезпечити в установленому порядку видачу ДП "Нігинський кар`єр" державного акту на право постійного користування земельною ділянкою (пункт 3).

26 грудня 2012 року на підставі вказаного розпорядження Кам`янець-Подільською районною державною адміністрацією виданий ДП "Нігинський кар`єр" державний акт серія ЯЯ номер 333743 на право постійного користування земельною ділянкою площею 79,1 га, зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00015.

21 серпня 2012 року складено протокол встановлення та узгодження суміжних меж з передачею межових знаків землевласнику, який погоджено ПАТ "Подільські Товтри", ДП "Кам`янець Подільське лісове господарство", Гуменецькою сільською радою, Чечельницькою сільською радою, згідно якого проведено встановлення та погодження на місцевості меж земельної ділянки якою користується ДП "Нігинський кар`єр", площею 79,1000 га, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств, що пов`язані з користуванням надрами (розробки діючого кар`єру вапняків на Нігинсько-Вербецькому родовищі), розташованої за межами населених пунктів Нігинської сільської ради Кам`янець Подільського району.

Розпорядженням Хмельницької обласної державної адміністрації від 02 жовтня 2013 року №314/2013-р "Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) ДП "Кам`янець Подільське лісове господарство" надано дозвіл ДП "Кам`янець Подільське лісове господарство" на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) державної власності, які знаходяться за межами населених пунктів на території Дунаєвецького, Кам`янець Подільського та Чемеровецького районів Хмельницької області.

Розпорядженням Хмельницької обласної державної адміністрації від 23 січня 2015 року №28/2015-р "Про передачу в постійне користування земельних ділянок ДП "Кам`янець Подільське лісове господарство" затверджено технічні документації (усього 12) із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг ДП "Кам`янець Подільське лісове господарство", що розташовані на території: Великокужелівської сільської ради, Малієвецької сільської ради, Морозівської сільської ради, Гірчичнянської сільської ради, Малокужеліської сільської ради, Підлісномукарівської сільської ради, Кульчієвецької сільської ради, Нігинської сільської ради, Врубловецької сільської ради, Довжоцької сільської ради, Кадиєвецької сільської ради, Голосківської сільської ради (пункт 1). Надано в постійне користування ДП "Кам`янець Подільське лісове господарство" земельні ділянки державної власності загальною площею 5255,173 га (землі лісогосподарського призначення) для ведення лісового господарства, що розташовані за межами населених пунктів на території Дунаєвецького та Кам`янець Подільського районів Хмельницької області згідно з додатками 1,2.

Додатком №1 до розпорядження голови обласної державної адміністрації від 23 січня 2015 року №28/2015-р затверджено перелік земельних ділянок, які надаються в постійне користування ДП "Кам`янець Подільське лісове господарство", що розташовані за межами населених пунктів на території Дунаєвецького району Хмельницької області. (23 земельних ділянки).

Додатком №2 до розпорядження голови обласної державної адміністрації від 23 січня 2015 року №28/2015-р затверджено перелік земельних ділянок, які надаються в постійне користування ДП "Кам`янець Подільське лісове господарство", що розташовані за межами населених пунктів на території Кам`янець Подільського району Хмельницької області (23 земельних ділянки) (15 земельних ділянок), в тому числі земельні ділянки з кадастровими номерами :04:010:0002 площею 9,9446 га, :04:010:0003 площею 48,9111 га, :04:010:0004 площею 41,3407 га, які знаходяться на території Нігинської сільської ради.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16 серпня 2021 року №НВ-021 Державним підприємством "Нігинський кар`єр" на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :04:010:0001, площею 79,1000 га, розташована на території Хмельницька область, Кам`янець Подільський район, Нігинської сільської ради, цільове призначення 11.01 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами; категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, форма власності державна. Крім того, право постійного користування належить Хмельницькій обласній державній адміністрації на підставі рішення органу виконавчої влади Хмельницької облдержадміністрації №295/2012 від 22 жовтня 2012 року та державного акту ЯЯ №333743 від 26 жовтня 2012 року.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №339562093 від 18 липня 2023 року, Хмельницька обласна державна адміністрація є власником земельної ділянки з кадастровим номером :04:010:0001, площею 79,1 га та державним реєстратором 19 серпня 2021 року зареєстровано право постійного користування ДП "Нігинський кар`єр" на земельну ділянку площею 79,1 га з кадастровим номером :04:010:0001, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224, номер запису про інше речове право 43651039.

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 липня 2023 року №339560899, земельна ділянка площею 48,9111 га з кадастровим номером :04:010:0003 зареєстрована 23 березня 2015 року на праві державної власності, в особі Хмельницької обласної державної адміністрації. 23 березня 2015 року на земельну ділянку з кадастровим номером :04:010:0003 зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою ДП "Кам`янець-Подільське лісове господарство" (номер запису про інше речове право 9167527) У зв`язку з реорганізацією ДП "Кам`янець-Подільське лісове господарство" шляхом приєднання до ДСГП "Ліси України" право на земельну ділянку перереєстроване за ДСГП "Ліси України" відповідно до передавального акту від 03 березня 2023 року, затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України №45 від 05 січня 2023 року.

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 липня 2023 року №339561818, земельна ділянка площею 41,3407 га з кадастровим номером :04:010:0004 зареєстрована 23 березня 2015 року на праві державної власності, в особі Хмельницької обласної державної адміністрації. 23 березня 2015 року на земельну ділянку з кадастровим номером :04:010:0004 зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою ДП "Кам`янець-Подільське лісове господарство" (номер запису про інше речове право 9162677). У зв`язку з реорганізацією ДП "Кам`янець-Подільське лісове господарство" шляхом приєднання до ДСГП "Ліси України" право на земельну ділянку перереєстровано за ДСГП "Ліси України" відповідно до передавального акту від 03 березня 2023 року, затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України №45 від 05 січня 2023 року.

Відповідно до листа Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання "Укрдержліспроект" від 10 лютого 2022 року №126 земельна ділянка з кадастровим номером :04:010:0001 частково накладається на земельні ділянки, на яких згідно матеріалів лісовпорядкування 2011 року, розташовані квартали 30, 31, 32 та 33 Маківського лісництва ДП "Кам`янець-Подільське лісове господарство".

Згідно листа ПП "Земельно-юридичний центр" №70/25 від 30 липня 2025 року щодо надання фрагментів ортофотопланів земельних ділянок з кадастровими номерами :04:010:0001, :04:010:0003, :04:010:0004 та частин земельних ділянок з кадастровими номерами :04:010:0003, :04:010:0004, що накладаються на земельну ділянку з кадастровим номером :04:010:0001, надано схему накладення земельних ділянок.

Згідно схеми накладення земельних ділянок з кадастровими номерами :04:010:0003, :04:010:0004 на земельну ділянку :04:010:0001, що перебуває в постійному користуванні Державного підприємства "Нігинський кар`єр": частина земельної ділянки площею 15,4785 га з кадастровим номером :04:010:0001 накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :04:010:0003; частина земельної ділянки площею 0,0252 га з кадастровим номером :04:010:0001 накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :04:010:0004; частина земельної ділянки площею 0,0327 га з кадастровим номером :04:010:0001 накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :04:010:0004; частина земельної ділянки площею 1,9212 га, з кадастровим номером :04:010:0001 накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :04:010:0004.

В матеріалах справи також міститься лист ДП "Кам`янець-Подільське лісове господарство" від 07 вересня 2023 року про надання картографічних матеріалів лісовпорядкування 2011 року (планшет №4), акт прийому передачі межових знаків на зберігання землекористувачу ДП "Нігинський кар`єр", схема земельної ділянки про закріплення межовими знаками встановленого зразка і передані на зберігання землекористувачу ДП "Нігинський кар`єр", ситуаційний план земельної ділянки площею 79,1000 га, протокол встановлення та узгодження суміжних меж з передачею межових знаків землевласнику ДП "Нігинський кар`єр" від 28 серпня 2012 року.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає наступне.

Статтями 14 Конституції України та 373 Цивільного кодексу України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 12 та пунктом 1 частини 1 статті 13 Лісового кодексу України (в редакціях, чинних станом на 27 березня 2001 року) до відання обласних Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить, зокрема, надання земельних ділянок у користування в порядку, встановленому статтею 19 цього Кодексу, за частиною 4 якої обласні Ради народних депутатів повноважні надавати в користування земельні ділянки із земель усіх категорій за межами населених пунктів для будівництва шляхів, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів та інших лінійних споруд; та в усіх інших випадках, крім передбачених частинами 1 - 3 і 5 цієї статті.

До відання обласних Рад народних депутатів у галузі регулювання лісових відносин на їх території належить, зокрема, надання земельних ділянок лісового фонду за межами населених пунктів у постійне користування та припинення права користування ними.

Отже на момент прийняття рішення до повноважень Хмельницької обласної державної адміністрації належали питання надання у постійне користування земельних ділянок із усіх категорій земель, у тому числі лісогосподарського призначення.

За статтею 5 Лісового кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Виходячи з приписів частин 1, 2 статті 9 Лісового кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття Хмельницькою обласною державною адміністрацією розпорядження від 23 січня 2015 року) користування земельними ділянками лісового фонду може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земельні ділянки лісового фонду надаються спеціалізованим лісогосподарським підприємствам, іншим підприємствам, установам, організаціям, в яких створені спеціалізовані підрозділи (далі - постійні лісокористувачі), для ведення лісового господарства, а також для спеціального використання лісових ресурсів, потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт в порядку, передбаченому цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, шо згідно з Державним актом на право користування землею від 05 вересня 1960 року право користування на земельну ділянку площею 9047,44 га надано Кам`янець Подільському лісгоспові.

Згідно з пунктом 2 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державний земельний кадастр" від 07 липня 2011 року №3613-VI земельні ділянки, право власності (користування) на які виникли до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Відповідно до пункту 5 розділу VIII Прикінцевих положень Лісового кодексу України до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 01 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності ЗК України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Отже, при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII Прикінцеві положення Лісового кодексу України (що були чинні на момент виникнення спірних відносин), якими визначено, що до одержання в установленому порядку лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування (правові позиції Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року № 278/1735/15-ц., постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 та від 23 жовтня 2019 року у справі №488/402/16-ц).

За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 листопада 2019 року у справі №823/1984/16 право постійного користування землею, яке виникло до набрання чинності Земельним кодексом України від 25 жовтня 2001 року №2768-ІІІ, продовжує зберігатись надалі, в той час як відсутність у підприємств актів про право постійного користування не є достатньою підставою для позбавлення права землекористування. Державний акт про право постійного користування земельною ділянкою є документом, який посвідчує наявність такого права. Існування права постійного користування земельною ділянкою у відповідного суб`єкта не залежить від наявності чи відсутності в нього такого державного акту.

Контроль за використанням земельних ділянок лісогосподарського призначення згідно з їх цільовим призначенням є важливим, враховуючи, зокрема, обмеженість кількості земель цієї категорії, їхнє значення для держави, а також суспільну зацікавленість у попередженні незаконних рубок, пошкоджень, ослаблення, іншого шкідливого впливу на лісовий фонд, у попередженні вичерпання, виснаження лісових ресурсів, у захисті від знищення їх тваринного і рослинного світу. Такий інтерес є як загальнодержавним, так і локальним інтересом членів відповідної територіальної громади, що виражається у підвищеній увазі до збереження безпечного довкілля, у непогіршенні екологічної ситуації.

ДСГП "Ліси України" звертаючись до суду з позовом, стверджує про те, що згідно з інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання "Укрдержліспроект" від 10 лютого 2022 року №126 вбачається, що спірна земельна ділянка частково накладається на земельні ділянки, на яких згідно матеріалів лісовпорядкування позивача 2011 та 2020 років, розташовані квартали 30 - 33 Маківського лісництва ДП "Кам`янець-Подільське лісове господарство", що наочно видно з фрагментів із Публічної кадастрової карти.

Згідно зі схеми накладення земельних ділянок з кадастровими номерами :04:010:0003, :04:010:0004 на земельну ділянку :04:010:0001, що перебуває в постійному користуванні Державного підприємства Нігинський кар`єр: частина земельної ділянки площею 15,4785 га з кадастровим номером :04:010:0001 накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :04:010:0003; частина земельної ділянки площею 0,0252 га з кадастровим номером :04:010:0001 накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :04:010:0004; частина земельної ділянки площею 0,0327 га з кадастровим номером :04:010:0001 накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :04:010:0004; частина земельної ділянки площею 1,9212 га, з кадастровим номером :04:010:0001 накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :04:010:0004.

Відповідно до Порядку ведення державного лісового кадастру та обліку лісів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2007 року №848, державний облік лісів і державний лісовий кадастр ведуться з метою забезпечення ефективної організації охорони і захисту лісів, раціонального використання лісового фонду, відтворення лісів, здійснення систематичного контролю за якісними і кількісними змінами в лісовому фонді. Державний облік лісів і державний лісовий кадастр ведеться державними органами лісового господарства за єдиною для усіх лісів системою за рахунок державного бюджету. Державний лісовий кадастр включає систему відомостей про правовий режим лісового фонду, розподіл його між користувачами, поділ лісів за групами та віднесення їх до категорій захисності, інші дані, що характеризують кількісний, якісний стан та економічну оцінку лісового фонду.

Українське державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання (ВО "Укрдержліс-проект") засноване на державній власності, створене на підставі наказу Міністерства лісового господарства України від 30 вересня 1991 року за №119, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України.

Згідно пункту 1.7.1 Інструкції по проведенню лісовпорядкування в єдиному державному лісовому фонді СРСР, затвердженої постановою Державного комітету СРСР з лісового господарства від 12 вересня 1985 року №4, повторність лісовпорядкування приймається, як правило, раз в 10 років.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що надана ВО "Укрдержліспроект" інформація щодо факту часткового накладення спірної земельної ділянки на землі лісогосподарського призначення ДП "Кам`янець-Подільське лісове господарство" з доданим фрагментом накладки на ортофотоплан межі кв. 30, 31, 32 та 33 Маківського лісництва та меж земельної ділянки з кадастровим номером :04:010:0001 є належним та допустимим доказом в розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, оскільки стосується предмета доказування та надана уповноваженим суб`єктом, який безпосередньо володіє необхідними знаннями та технічними можливостями для обробки інформації з державних лісового та земельного кадастрів (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 362/6014/16-ц).

Право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01 липня 2004 року №1952-IV визнаються державою.

Відповідно до частин 2 і 3 статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14 січня 2015 року затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Положення).

Відповідно до Положення Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра економіки, довкілля та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру. Держгеокадастр у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Основними завданнями Головного управління Держгеокадастру є, зокрема, реалізація державної політики у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Отже, реалізація повноважень Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області має здійснюватися з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до положень статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною другою статті 20 Земельного кодексу України передбачено, що зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

За приписами частин 2, 4 статті 122 Земельного кодексу України Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Територіальні громади сіл, селищ, міст, районів у містах безпосередньо або через органи місцевого самоврядування можуть об`єднувати на договірних засадах на праві спільної власності об`єкти права комунальної власності, а також кошти місцевих бюджетів для виконання спільних проектів або для спільного фінансування (утримання) комунальних підприємств, установ та організацій і створювати для цього відповідні органи і служби.

Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

З дослідженого судами вбачається, що ДП "Кам`янець-Подільське лісове господарство" реорганізоване шляхом приєднання до ДСГП "Ліси України", а право на земельну ділянку перереєстроване за ДСГП "Ліси України" відповідно до передавального акту від 03 березня 2023 року, затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України №45 від 05 січня 2023 року.

Відповідно до пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення "Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06 вересня 2012 року №5245-VІ з дня набрання чинності цим Законом (з 01 січня 2013 року) землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються земельні ділянки:

а) на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади;

які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" п. 4 цього розділу.

Пунктом 7 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №5245-VІ визначено, що з дня набрання чинності цим Законом (з 01 січня 2013 року) землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Виходячи з положень Закону №5245-VІ, спірна земельна ділянка лісогосподарського призначення знаходилась у спільній власності територіальних громад сіл, селищ і міст Хмельницької області в особі Хмельницької обласної державної адміністрації та перебувала в постійному користуванні ДП "Кам`янець Подільський лісове господарство".

Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключних повноважень обласних рад належить вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Частиною другою пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні та обласні ради або уповноважені ними органи.

Таким чином, обласні державні адміністрації здійснюють функції власника майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, у тому числі землею.

Отже, як правильно встановлено місцевим судом, земельна ділянка, що перебуває у постійному користуванні ДП "Кам`янець Подільський лісове господарство" належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Хмельницької області, управління якою здійснює Хмельницька обласна державна адміністрація.

Розпорядження землями, що знаходяться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області віднесено до повноважень обласної ради (пункт "а" статті 8 Земельного кодексу України).

Матеріали справи не містять доказів прийняття обласною державною адміністрацією рішень про передачу земель лісогосподарського призначення, переданих рішенням у постійне користування ДП "Кам`янець Подільський лісове господарство" іншим суб`єктам. Також відсутні докази прийняття рішень щодо припинення права постійного користування на земельні ділянки лісогосподарського призначення, які перебували у постійному користуванні ДП "Кам`янець Подільський лісове господарство" (добровільна відмова, вилучення тощо) чи рішень щодо зміни їх цільвого призначеня.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" від 28 квітня 2021 року №1423-IX, який набрав чинності 27 травня 2021 року, розділ X "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, за приписами якого з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім певної категорії земель, в число яких увійшли землі лісогосподарського призначення (підпункт в пункту 24 розділу X Перехідні положення Земельного кодексу України).

26 грудня 2012 року Кам`янець-Подільською районною державною адміністрацією виданий ДП "Нігинський кар`єр" державний акт серія ЯЯ номер 333743 на право постійного користування земельною ділянкою площею 79,1 га, зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00015.

З дослідженого місцевим судом та перевіреного колегією суддів вбачається, що на момент проведення інвентаризації спірна земельна ділянка, яка входила до складу земель, наданих третій особі на підставі державного акта від 26 грудня 2012 року серії ЯЯ № 333743, була частково сформована на землях лісогосподарського призначення.

За таких обставин, земельна ділянка лісогосподарського призначення загальною площею 17,4642 га, яка перебуває у постійному користуванні ДП "Кам`янець Подільське лісове господарство" на підставі державного акта, не могла бути віднесена до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

З огляду на вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що спірна земельна ділянка протиправно вибула із власності територіальних громад сіл, селищ, міст Хмельницької області в особі Хмельницької обласної державної адміністрації.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Реалізація права на захист цивільних прав здійснюється за допомогою способів захисту, якими є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16). Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №310/11024/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі №610/1030/18).

Якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, то такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності. Іншою не менш важливою, окрім належності, є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів, як ефективність - це можливість за наслідком застосування засобу захисту відновлення, наскільки це можливо, порушених прав та інтересів позивача.

ЄСПЛ у пункті 75 рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 05 квітня 2005 року зазначив про те, що засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції, має бути "ефективним" як у законі, так і на практиці.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (статті 387, 388 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна, відповідачем - особа, яка незаконно володіє майном, тобто заволоділа ним без достатньої правової підстави.

Предметом віндикаційного позову є вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння. Предметом доказування у справах за такими позовами є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-то обставини, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, у тому числі не з його волі, перебування його в натурі у відповідача тощо. Власник вправі витребувати своє майно від особи, у якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні.

Вказаний спосіб захисту орієнтований на захист безпосередньо права власності і не пов`язаний з будь-якими конкретними зобов`язаннями між власником і порушником.

Вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 Цивільного кодексу України є ефективним способом захисту права власності (правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц та від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17).

Отже, належним та ефективним способом захисту у зв`язку з протиправним вибуттям земельної ділянки лісового фонду є віндикаційний позов про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Враховуючи вищезазначене, витребування спірної земельної ділянки у відповідача ДП "Нігинський кар`єр" є ефективним та достатнім способом захисту порушених прав власника.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді витребування може бути застосований лише в межах фактично встановленого порушення, а саме щодо тієї частини земельної ділянки, яка накладається на землі лісогосподарського призначення, оскільки саме в цій частині доведено незаконне вибуття земель із відповідної категорії та порушення прав постійного користувача, тоді як підстави для витребування всієї земельної ділянки площею 17,4642 га відсутні, що узгоджується з межами заявлених позовних вимог, встановленими судом обставинами та принципом співмірності обраного способу захисту порушеному праву

Як вже зазначалося, відповідно до листа Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання "Укрдержліспроект" від 10 лютого 2022 року №126 земельна ділянка з кадастровим номером :04:010:0001 частково накладається на земельні ділянки, на яких згідно матеріалів лісовпорядкування 2011 року, розташовані квартали 30, 31, 32 та 33 Маківського лісництва ДП "Кам`янець-Подільське лісове господарство".

Згідно листа ПП "Земельно-юридичний центр" №70/25 від 30 липня 2025 року щодо надання фрагментів ортофотопланів земельних ділянок з кадастровими номерами :04:010:0001, :04:010:0003, :04:010:0004 та частин земельних ділянок з кадастровими номерами :04:010:0003, :04:010:0004, що накладаються на земельну ділянку з кадастровим номером :04:010:0001, надано схему накладення земельних ділянок.

Згідно схеми накладення земельних ділянок з кадастровими номерами :04:010:0003, :04:010:0004 на земельну ділянку :04:010:0001, що перебуває в постійному користуванні Державного підприємства Нігинський кар`єр: частина земельної ділянки площею 15,4785 га з кадастровим номером :04:010:0001 накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :04:010:0003; частина земельної ділянки площею 0,0252 га з кадастровим номером :04:010:0001 накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :04:010:0004; частина земельної ділянки площею 0,0327 га з кадастровим номером :04:010:0001 накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :04:010:0004; частина земельної ділянки площею 1,9212 га, з кадастровим номером :04:010:0001 накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :04:010:0004.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 виснувала, що витребування як належний спосіб захисту у цій справі не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки площею 0,1259 га, така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається на смугу відведення залізниці.

Захистити право без ідентифікації земельної ділянки неможливо (див. близькі за змістом висновки у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі №441/123/16).

Отже, для вирішення подібних спорів земельна ділянка (підстави для витребування якої наявні - тобто така земельна ділянка накладається на смугу земельної ділянки відповідача) має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр").

Крім того, судове рішення про витребування частини земельної ділянки, що накладається, є підставою для внесення інформації щодо прав на земельні ділянки до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що у спірних правовідносинах належним та ефективним способом захисту є саме позов речово-правового характеру віндикаційний позов про витребування з незаконного володіння ДП "Нігинський кар`єр" на користь ДСГП "Ліси України" відповідних частин земельної ділянки площею 15,4785 га, 0,0252 га, 0,0327 га та 1,9212 га, які накладаються на земельні ділянки з кадастровими номерами :04:010:0003 та :04:010:0004 та перебувають у постійному користуванні позивача, оскільки саме такий спосіб захисту безпосередньо спрямований на відновлення порушеного речового права шляхом повернення майна у володіння належного користувача; водночас вимоги про визнання незаконними та скасування рішень органу влади чи державної реєстрації самі по собі не забезпечують відновлення фактичного володіння земельною ділянкою, а отже не є ефективним способом захисту у розумінні статей 387 388 Цивільного кодексу України.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2025 року у справі №911/906/23 та постанові Верховного Суду України від 16 лютого 2024 року у справі №910/10009/22.

Враховуючи викладене, місцевим господарським судом правомірно задоволено вимоги позивача про витребування з незаконного володіння ДП "Нігинський кар`єр" на користь ДП "Ліси України" земельних ділянок площею 15,4785 га, 0,0252 га, 0,0327 га та 1,9212 га, що належать на праві постійного користування ДП "Ліси України" та є частинами земельних ділянок з кадастровими номерами :04:010:0003 та :04:010:0004.

Відповідно до частини 2 статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Частиною 1 статті 79 Земельного кодексу України визначено, що земельною ділянкою є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За приписами статті 79-1 цього Кодексу формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, державна реєстрація спірної земельної ділянки відбулася на підставі відповідних відомостей, внесених до державного земельного кадастру.

При цьому, формування спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення у межах 30, 31, 32 та 33 кварталів Маківського лісництва ДП "Кам`янець-Подільське лісове господарство" здійснено, у тому числі і за рахунок земель, які не входять в межі вказаного кварталу та не відносяться до земель лісогосподарського призначення.

Так, згідно з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16 серпня 2021 року №НВ-021 ДП "Нігинський кар`єр" на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :04:010:0001, площею 79,1000 га, розташована на території Хмельницька область, Кам`янець Подільський район, Нігинської сільської ради, цільове призначення 11.01 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами; категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, форма власності державна. Крім того, право постійного користування належить Хмельницькій обласній державній адміністрації на підставі рішення органу виконавчої влади Хмельницької облдержадміністрації №295/2012 від 22 жовтня 2012 року та державного акту ЯЯ №333743 від 26 жовтня 2012 року.

Відповідно до частини 13 статті 79 Земельного кодексу України, частини 10 статті 24 Закону України "Про державний земельний кадастр" земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Отже, скасування реєстрації земельної ділянки з припиненням прав є ефективним способом захисту порушених прав держави, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо дійсного власника та цільового призначення земельної ділянки.

Внаслідок вчинених дій щодо державної реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :04:010:0001 державної реєстрації речового права на вказану земельну ділянку за відповідачем, порушено майнове право держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації на витребування земельної ділянки.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права комунальної власності на об`єкт з обмеженою оборотоздатністю за територіальною громадою, яка протиправно його набула у комунальну власність, є перешкодою для реалізації державою речових прав на зазначений об`єкт.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що з огляду на встановлені обставини формування земельної ділянки з кадастровим номером :04:010:0001, у тому числі за рахунок земель, які перебувають у постійному користуванні ДСГП "Ліси України", саме скасування державної реєстрації права на таку земельну ділянку та її державної реєстрації у Державному земельному кадастрі є належним та ефективним способом захисту прав держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації, оскільки лише такий спосіб забезпечує реальне відновлення порушеного правового становища та усунення наслідків незаконного вибуття земель лісогосподарського призначення, що узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду щодо необхідності обрання ефективного способу захисту залежно від характеру порушення.

При цьому доводи апелянта про неефективність обраного способу захисту обґрунтовано відхилені, оскільки скасування відповідних реєстраційних дій є необхідною передумовою відновлення можливості реалізації власником усіх правомочностей щодо спірної земельної ділянки, а суд першої інстанції, дослідивши належні та допустимі докази у їх сукупності, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апелянта про безпідставне припинення права постійного користування земельною ділянкою є помилковими та не ґрунтуються на правильному розумінні характеру спірних правовідносин.

Колегія суддів зазначає, що у даній справі суд першої інстанції не застосовував приписи статті 141 Земельного кодексу України як підставу припинення права постійного користування, оскільки спір не стосується припинення існуючого права, набутого на законних підставах, а виник у зв`язку з незаконним формуванням та державною реєстрацією земельної ділянки, яка частково накладається на землі лісогосподарського призначення, що перебувають у постійному користуванні позивача.

За таких обставин скасування державної реєстрації права постійного користування за ДП "Нігинський кар`єр" та витребування відповідних частин земельної ділянки не є припиненням права у розумінні статті 141 Земельного кодексу України, а є способом відновлення порушеного права належного землекористувача шляхом усунення наслідків незаконної реєстрації та приведення правового стану у відповідність до фактичного і правового режиму земель.

При цьому колегія суддів враховує, що право постійного користування відповідача не могло виникнути та існувати у частині земель, які вже перебували у постійному користуванні іншого суб`єкта, оскільки подвійна реєстрація речових прав на одну і ту ж земельну ділянку або її частину суперечить принципам земельного законодавства. Відтак у спірній частині відсутній об`єкт права відповідача, а тому йдеться не про припинення права, а про усунення юридичної помилки.

Посилання апелянта на декларативний характер державної реєстрації також не спростовує правильності висновків суду першої інстанції, оскільки у випадку, коли сама реєстрація здійснена з порушенням закону та призвела до виникнення конкуренції речових прав, її скасування є необхідним способом захисту та має наслідком усунення неправомірно зареєстрованого права у відповідній частині. При цьому скасування реєстрації у даному випадку не відокремлюється від встановлених судом обставин незаконності формування земельної ділянки, а тому не потребує окремого скасування розпорядчого акта як передумови для захисту порушеного речового права.

Таким чином, суд першої інстанції діяв у межах наданих йому повноважень та правильно застосував норми матеріального права, а доводи апелянта про порушення статті 141 Земельного кодексу України є безпідставними та зводяться до неправильного тлумачення суті спірних правовідносин.

Доводи апелянта щодо порушення принципу мирного володіння майном, належного урядування та добросовісності є безпідставними та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Колегія суддів зазначає, що втручання у право відповідача на мирне володіння майном у даному випадку здійснено на підставі закону, переслідує легітимну мету, а саме відновлення правового режиму земель лісогосподарського призначення та усунення наслідків їх незаконного вибуття, а також є пропорційним, оскільки стосується виключно тієї частини земельної ділянки, яка накладається на землі, що перебувають у постійному користуванні позивача. Таким чином, забезпечено справедливий баланс між публічними інтересами та інтересами відповідача, а тому порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції відсутнє.

Посилання апелянта на принцип належного урядування та перекладення на нього наслідків можливих помилок держави також є необґрунтованими, оскільки у спірних правовідносинах не йдеться про втручання у правомірно набуте право, а про усунення правової колізії, що виникла внаслідок накладення земельних ділянок. При цьому відповідач не може вважатися таким, що набув право у спірній частині добросовісно, оскільки об`єктивно не могло виникнути право постійного користування на земельні ділянки або їх частини, які вже перебували у користуванні іншого суб`єкта та належали до іншої категорії земель.

Щодо доводів про суперечливу поведінку держави та доктрину venire contra factum proprium, колегія суддів зазначає, що у даному випадку позивач не діє всупереч своїй попередній поведінці, а реалізує право на захист порушеного речового права після встановлення факту накладення земельних ділянок. Сам по собі факт тривалого невжиття заходів захисту не свідчить про відмову від права чи визнання правомірності дій відповідача, а отже не може бути підставою для застосування естоппелю.

Відтак доводи апелянта зводяться до неправильного тлумачення принципів добросовісності, правової визначеності та належного урядування і не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Щодо застосування строку позовної давності суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Державне підприємство "Нігинський кар`єр" у відзиві на позов зазначає, що ДП "Кам`янець-Подільське лісове господарство", правонаступником якого є ДСГП "Ліси України", було обізнане про наявність накладення меж земельних ділянок будучи відповідачем у справі №924/943/17.

Вказує на те, що позивач у позовній заяві посилається на дату 19 серпня 2021 року, як на момент, коли він дізнався про порушення. Однак, згідно з практикою Верховного Суду, ця дата є лише підтвердженням раніше набутого права і не є моментом його виникнення. Вказує на те, що наявність інформації в Державному земельному кадастрі та участь у погодженні меж значно передує цій даті оскільки таким моментом є 28 серпня 2012 року при підписанні Протоколу встановлення та узгодження суміжних меж.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність визначена статтею 257 Цивільного кодексу України та встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частинами 2 - 4 статті 267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Водночас колегія суддів враховує, що, як встановлено судом, належним та ефективним способом захисту у даному спорі є саме вимога речово-правового характеру витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. При цьому державна реєстрація спірної земельної ділянки з кадастровим номером :04:010:0001 та відповідного права за ДП "Нігинський кар`єр" була здійснена 19 серпня 2021 року, і саме з цього моменту позивач набув можливості реалізувати право на звернення з віндикаційним позовом до належного відповідача, а отже саме з цієї дати починається перебіг позовної давності щодо відповідних вимог.

До зазначеного моменту мало місце триваюче порушення права постійного користування позивача, пов`язане з фактичним накладенням земельних ділянок, на яке строки позовної давності не поширюються. При цьому оскарження розпорядчих актів органу державної влади не є ефективним способом захисту у цих правовідносинах, оскільки не забезпечує відновлення володіння спірною земельною ділянкою, що додатково підтверджує правильність обрання позивачем способу захисту та безпідставність доводів апелянта про пропуск строку позовної давності.

Щодо протоколу узгодження меж земельної ділянки від 28 серпня 2012 року, колегія суддів зазначає, що відповідно до його змісту встановлювались та погоджувались межі земельної ділянки, якою відповідач мав користуватися у майбутньому, тобто на момент його підписання спірна земельна ділянка як об`єкт цивільних прав ще не була сформована та зареєстрована у встановленому законом порядку. При цьому формування та державна реєстрація земельних ділянок, згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відбулись для ДП "Ліси України" у 2015 році, а для ДП "Нігинський кар`єр" лише у 2021 році, що виключає можливість пов`язувати початок перебігу позовної давності з датою підписання такого протоколу та підтверджує безпідставність відповідних доводів апелянта.

Крім того, згідно листа Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання "Укрдержліспроект" факт накладення земельних ділянок встановлено лише в 2022 році.

Місцевим судом обгрунтовано враховано, що Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" №211 від 11 березня 2020 року на усій території України було введено карантин та запроваджено відповідні обмежувальні заходи.

Надалі постановами Кабінету Міністрів України дія карантину неодноразово продовжувалася, востаннє постановою від 25 квітня 2023 року №383 по 30 червня 2023 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Поряд з цим, відповідно до Закону України від 30 березня 2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" внесено зміни до законодавчих актів України, в тому числі до Цивільного кодексу України.

Так, розділ Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого - під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Також, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу.

Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон №2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.

Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року №3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.

Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився.

На підставі Закону №4434-IX від 14 травня 2025 року "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності", пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України було виключено, відповідний закон набрав чинності 04 вересня 2025 року.

З огляду на викладене, враховуючи момент виникнення права на звернення з відповідними вимогами, характер триваючого порушення до державної реєстрації спірної земельної ділянки, а також особливості правового регулювання перебігу позовної давності в умовах карантину та воєнного стану, колегія суддів дійшла висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущено.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

У відповідності до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, в розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду Хмельницької області від 15 грудня 2025 року у справі №924/774/25, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно зі статтею 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Нігинський кар`єр" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 15 грудня 2025 року у справі №924/774/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Хмельницької області від 15 грудня 2025 року у справі №924/774/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №924/774/25 повернути до Господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "23" березня 2026 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Філіпова Т.Л.