ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2026 р. Cправа № 902/1345/25

Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни, за участю секретаря судового засідання Багулової Є.О., за відсутністю сторін

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Азурро Фінанс", 01133, м. Київ, вул. Коновальця Євгена, буд. 36-Д, прим. 65-з, ідентифікаційний код юридичної особи 39080455

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Алеко-Україна", 21036, Вінницька обл., Вінницький р-н, місто Вінниця, Хмельницьке шосе, будинок 82, офіс 102, ідентифікаційний код юридичної особи 41269256

до відповідача-2 ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1

до відповідача-3 ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2

про стягнення 1 865 301,14 гривень

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа № 902/1345/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Азурро Фінанс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алеко-Україна" до ОСОБА_1 та до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №1712/02 від 17.12.2021 та кредитним договором № 1712/03 від 17.12.2021 та договорами поруки у розмірі 1 865 301,14 гривень.

Ухвалою суду від 15.10.2025 року (суддя Міліціанов Р.В.) відкрито провадження у справі № 902/1345/25 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 12.11.2025 року.

Ухвалою суду від 16.10.2025 року зобов`язано Управління "Центр надання адміністративних послуг" виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області та Управління державної міграційної служби у Вінницькій області надіслати на поштову та електронну адреси Господарського суду Вінницької області інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 (відома суду адреса проживання: АДРЕСА_3 ).

22.10.2025 року до суду від Жмеринської міської ради на виконання вимог ухвали суду надійшов лист № 01-2025/3999 від 21.10.2025 року.

23.10.2025 року від Управління ДМС у Вінницькій області на виконання вимог ухвали суду надійшов лист № 0501.13-7914/05.2-25 від 23.10.2025 року.

У судовому засіданні 12.11.2025 року судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання на 03.12.2025 року.

Ухвалою суду від 12.11.2025 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

01.12.2025 року до суду представника позивача надійшла заява №б/н від 01.12.2025 (вх. № 01-34/12928/25) щодо виконання вимог ухвали суду. Також, у заяві останній просив суд проводити судове засідання 03.12.2025 року за його відсутності.

Ухвалою від 03.12.2025 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу №902/1345/25 до судового розгляду по суті на 16 грудня 2025 р. о 11:00 год.

Указом Президента України № 944/2025 від 13.12.2025 року, який оприлюднено 15.12.2025 року, суддю Господарського суду Вінницької області Міліціанова Р.В. призначено на посаду судді Західного апеляційного господарського суду.

Відповідно до розпорядження керівника апарату суду № 01-28/37/2025 від 17.12.2025 "Щодо повторного автоматичного розподілу справи № 902/1345/25, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 902/1345/25.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2025 справу № 902/1345/25 розподілено судді Шамшуріній М.В.

Ухвалою від 22.12.2025 суддею Шамшуріною М.В. прийнято справу № 902/1345/25 до свого провадження, розгляд справи постановлено почати спочатку, здійснювати за правилами загального позовного провадження, повторно провести підготовче провадження у справі, підготовче засідання у справі призначити на 13 січня 2026 року об 11:00 год.

13.01.2026 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи № б/н від 13.01.2026 (вх. № 01-34/337/26 від 13.01.2026).

Ухвалою від 13.01.2026 судом відкладено підготовче засідання у справі № 902/1345/25 на 05.02.2026 о 10:30 год.

Ухвалою від 05.02.2026 судом відкладено підготовче засідання у справі № 902/1345/25 на 20.02.2026 о 09:30 год.

19.02.2026 до суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача № б/н від 19.02.2026 (вх. № 01-34/1734/26 від 19.02.2026).

Ухвалою від 20.02.2026 судом закрито підготовче провадження у справі № 902/1345/25, призначено справу № 902/1345/25 до судового розгляду по суті у судовому засіданні 19.03.2026 року об 11:00 год.

19.03.2026 до суду від позивача надійшло клопотання № б/н від 19.03.2026 (вх. № 01-30/2771/26 від 19.03.2026) про розгляд справи за відсутності представника позивача.

На визначену судом дату у судове засідання представники сторін не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись ухвалою суду від 20.02.2026 року. Поштова кореспонденція (ухвала суду від 20.02.2026) надіслана на адресу відповідача-3 повернута до суду із відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою"; надіслана на адресу відповідача-1 та відповідача-2 - із відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Судом також здійснено повідомлення відповідачів про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про судове засіданні у справі № 902/1345/25.

Положеннями частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За змістом пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Направлення судом ухвали рекомендованою кореспонденцією на чинну адресу учасника є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання кореспонденції адресатом перебуває поза межами контролю суду. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постанові Верховного Суду від 18.03.2021 по справі №911/3142/19.

Згідно частини 4 статті 122 ГПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач, третя особа вважаються повідомленими про дату, час і місце розгляду справи.

Таким чином, судом були здійснені усі заходи для належного повідомлення сторін про дату, час та місце призначеного судового засідання у справі.

Частиною 1 статті 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Приймаючи до уваги, що відповідно до вимог статті 242 ГПК України сторони було належним чином повідомлено про судове засідання у справі та на засадах відкритості і гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а позивач та відповідачі у свою чергу не скористалися наданим їм правом участі у розгляді справи і їх неявка у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача та представників відповідачів.

За наслідками розгляду справи, суд ухвалив про перехід до стадії ухвалення рішення у справі. На оголошення вступної та резолютивної частин рішення сторони не з`явилися, у зв`язку з чим вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без її проголошення.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Азурро Фінанс" звернулося до Господарського суду Вінницької області позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алеко -Україна", до ОСОБА_1 та до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №1712/02 від 17.12.2021, кредитним договором № 1712/03 від 17.12.2021 та договорами поруки від 17.12.2021 у розмірі 1 865 301,14 гривень

На обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 17.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальності "Азурро Фінанс" як кредитодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Алеко -Україна" як позичальником було укладено кредитний договір № №1712/03, відповідно умов кредитного договору було погоджено кредитування на наступних умовах: сума кредиту, грн. 300 000,00 (триста тисяч гривень, нуль копійок); строк дії договору до 17.12.2023; кількість щомісячних платежів 24; порядок сплати платежів щомісяця до 17 числа відповідного місяця включно; сума щомісячного платежу, грн. (довідково) 18 291,57; загальна плата за користування кредитом, грн. 148 897,72 з яких: % за користування, грн. 138 997,72; сума разової комісії, грн. 9 900,00; плата за користування кредитом в середньому за місяць (довідково) 3,3 % (5 791,57 грн.)

Позивач зазначив, що позикодавець на виконання умов договору кредиту надав позичальнику грошові кошти у сумі 300000,00 грн. шляхом перерахування на банківський рахунок, котрий надано позичальником та міститься в реквізитах кредитного договору; позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав.

За твердженням позивача, у зв`язку з неповерненням заборгованості та відповідно до розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит №1712/03 від 17.12.2021 року станом на 30.06.2025 р. заборгованість ТОВ "Алеко-Україна" перед ТОВ "Азурро Фінанс" становить 799 036,07 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 291 608,43 грн., простроченої заборгованості за процентами у розмірі 358 090,38 грн., строкової заборгованості за штрафами та пенею у розмірі 149 337,26 грн.

Позивач також зауважив, що 17.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальності "Азурро Фінанс" як кредитодавем, Товариством з обмеженою відповідальності "Алеко-Україна" як позичальником, було укладено кредитний договір № №1712/02, яким було погоджено кредитування на наступних умовах: сума кредиту, грн. 400 000,00 (чотириста тисяч) гривень, нуль копійок; строк дії договору до 17.12.2023; кількість щомісячних платежів 24; порядок сплати платежів щомісяця до 17 числа відповідного місяця включно; сума щомісячного платежу, грн. (довідково) 24 388,76; загальна плата за користування кредитом, грн. 198 530,29 з яких: % за користування, грн. 185 330,29; сума разової комісії, грн. 13 200,00; плата за користування кредитом в середньому за місяць (довідково) 3,3 % (7 722,10 грн.).

Позивач зазначив про надання ним, на виконання умов кредитного договору кредиту грошових коштів у сумі 400 000,00 грн. шляхом перерахування на банківський рахунок, наданий позичальником та зауважує, що позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав.

За твердженням позивача, у зв`язку з неповерненням заборгованості та відповідно до розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит №1712/02 від 17.12.2021 року станом на 30.06.2025 р. заборгованість ТОВ "Алеко-Україна" перед ТОВ "Азурро Фінанс" становить 1 066 265,07 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 388 811,24 грн., простроченої заборгованості за процентами у розмірі 477 453,83 грн. та строкової заборгованості за штрафами та пенею у розмірі 200 000,00 грн.

Позивач стверджує, що 17.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальності "Азурро Фінанс", ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено низку договорів поруки до кредитних договорів (договір поруки №№ 1712/05, 1712/02, 1712/03, 1712/04), за умовами яких ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поручилися за виконання всіх грошових зобов`язань ТОВ "Алеко-Україна" у розмірі, що виникли з кредитних договорів №1712/02 № 1713/03 від 17.12.2021 року, укладених між боржником та кредитодавцем.

З урахуванням наведеного, позивач звернувся із цим позовом до суду про солідарне стягнення із відповідачів заборгованості за кредитним договором №1712/02 від 17.12.2021 та кредитним договором № 1712/03 від 17.12.2021 та договорами поруки у розмірі 1 865 301,14 гривень.

Відповідачі своїм процесуальним правом надання відзиву на позов не скористалися, будь-яких заяв, клопотань або заперечень щодо заявлених вимог не заявляли.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

17 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Азурро Фінанс" (далі - кредитодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Алеко-Україна" (далі - позичальник, відповідач-1) було укладено кредитний договір № 1712/02 (далі - кредитний договір) (т. 1 а.с. 13-16, 21-32).

17 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Азурро Фінанс" (далі - кредитодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Алеко-Україна" (далі - позичальник, відповідач-1) було укладено кредитний договір № 1712/03 (далі - кредитний договір) (т. 1 а.с. 36-40, 21-32).

Умови кредитного договору № 1712/02 від 17.12.2021 та кредитного договору № 1712/03 від 17.12.2021 є аналогічними.

Згідно з пунктом 1.1. кредитних договорів кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі вказаному у договорі на умовах строковості, зворотності, платності (кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до пункту 1.2. кредитних договорів кредит надається позичальнику шляхом перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника.

За умовами пункту 1.3. кредитних договорів дата перерахування кредитних коштів на банківських рахунок, вказаний позичальником, є датою набуття чинності цього договору.

Строк дії договору вказаний на першій сторінці договору (пункт 2.1 кредитних договорів).

Відповідно до пункту 2.2. кредитних договорів позичальник зобов`язується повернути кредит та здійснити плату за його користування до закінчення строку дії договору згідно графіку, передбаченого цим договором, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

Згідно з пунктом 3.1. кредитних договорів за користування кредитом позичальник виплачує кредитодавцю проценти, зазначені на першій сторінці договору. Щомісячна плата за користування кредитом нараховується щомісячно у вигляді процентів за кожен місяць користування кредитом.

Плата за користування кредитом, вказана в договорі, нараховується щомісячно та розраховується від загального розміру кредиту. Крім щомісячних процентів, може стягуватися разова комісій вказана в договорі від загального розміру кредиту. Разова комісія стягується із суми кредиту в момент перерахування кредиту на банківський рахунок позичальника. Таким чином, у випадку нарахування разової комісії позичальнику перераховується сума кредиту за вирахуванням суми разової комісії (пункт 3.2. кредитних договорів).

За умовами пункту 3.3. кредитних договорів загальна вартість кредиту зазначена на першій сторінці договору. Частка основної суми та процентів в цій фіксованій сумі розраховується кредитодавцем згідно умов кредиту зазначені на першій сторінці договору. Останній платіж коригується виходячи із залишку основної суми та несплачених процентів.

Відповідно до пункту 3.4. кредитних договорів процентна ставка за цим договором є фіксованою. Метод нарахування платежів ануїтет. У разі, якщо на дату закінчення строку дії договору кредит не було погашено, то строк дії договору продовжується до моменту повної виплати простроченої заборгованості по відсоткам за користування кредитом, тілу кредиту, штрафів за несвоєчасну оплату, при цьому відсоткова ставка за користування простроченої суми кредиту є фіксованою та складає 34,8 % річних від простроченої суми кредиту.

За умовами пункту 3.6. кредитних договорів у випадку, якщо кредитодавець при достроковому поверненні кредиту не отримав достатню суму коштів для погашення заборгованості в повному обсязі за період фактичного користування кредитом, договір продовжує свою дію на раніше погоджених умовах. При цьому після зарахування грошових коштів на поточний рахунок кредитодавця, графік розрахунків коригується, в частині визначення залишку суми кредиту і комісій за користування кредитом.

Згідно з пунктом 3.8. кредитних договорів у разі, якщо протягом 7 (семи) календарних днів з кінцевої дати повного погашення кредиту, що визначається виходячи з терміну кредитування, кредит не був повністю погашений, щомісячна плата за користування кредитом нараховується кожен повний та не повний місяць до моменту повного остаточного погашення позичальником кредиту на умовах договору.

Відповідно до пункту 3.9. кредитних договорів датою повернення суми кредиту, так само як і датою сплати заборгованості, вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок кредитодавця.

Сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору згідно з чинним законодавством України (пункт 5.1. кредитних договорів).

Згідно з пунктом 5.2. кредитних договорів у разі порушення позичальником виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за цим договором, він зобов`язується сплатити на користь кредитодавця штраф. У разі несвоєчасної оплати кожного щомісячного платежу (понад 7 календарних днів) позичальник оплачує штраф в розмірі 10% під розміру простроченого(-их) щомісячного (-йх) платежу (-їв), У такому разі позичальник зобов`язаний заплатити на користь кредитодавця нарахований штраф до завершення дії договору. Загальна сума штрафу не може бути більшою за 50 відсотків суми кредиту.

За змістом пункту 7.1. кредитних договорів внесення змін та доповнень до цього договору оформлюється шляхом укладання сторонами додаткових угод. Всі зміни, доповнення та додатки до цього договору є його невід`ємною частиною.

Невід`ємною частиною цього договору є внутрішні правила надання фінансових послуг ТОВ "Азурро Фінанс" (правила), уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил (пункт 9.3. кредитних договорів).

Всі питання, не врегульовані даним договором, регулюються відповідно до чинного законодавства України та правил (пункт 9.4. кредитних договорів).

За змістом першої сторінки кредитного договору № 1712/02 від 17.12.2021: сума кредиту складає 400 000,00 гривень; строк дії договору - до 17.12.2023; кількість щомісячних платежів - 24; порядок сплати платежів - щомісяця до 17 числа відповідного місяця включно; сума щомісячного платежу - 24388,76 гривень; загальна плата за користування кредитом - 198530,29 гривень, з яких: % за користування 185330,29 гривень, сума разової комісії 13200,00 гривень.

За умовами першої сторінки кредитного договору № 1712/03 від 17.12.2021: сума кредиту складає 300 000,00 гривень; строк дії договору - до 17.12.2023; кількість щомісячних платежів - 24; порядок сплати платежів - щомісяця до 17 числа відповідного місяця включно; сума щомісячного платежу - 18291,57 гривень; загальна плата за користування кредитом - 148897,72 гривень, з яких: % за користування 138997,72 гривень, сума разової комісії 9900,00 гривень.

Згідно з додатком № 1 до кредитного договору № 1712/02 від 17.12.2021 - графіку сплати коштів позичальником, за період з 17.01.2022 по 17.11.2023 погоджені щомісячні платежі в розмірі 24388,76 гривень в якості погашення %, а також погашення тіла кредиту.

Згідно з додатком № 1 до кредитного договору № 1712/03 від 17.12.2021 - графіку сплати коштів позичальником, за період з 17.01.2022 по 17.11.2023 погоджені щомісячні платежі в розмірі 18291,57 гривень в якості погашення %, а також погашення тіла кредиту.

Договір, додаток до договору підписані сторонами шляхом накладення 17.12.2021 уповноваженими представниками сторін електронного підпису та електронних печаток сторін у сервісі Вчасно (т. 1 а.с. 16, 40).

Відповідно до платіжної інструкції № 428 від 17.12.2021 ТОВ "Азурро Фінанс" сплачено на користь ТОВ "Алеко-Україна" 386800,00 гривень на розрахунковий рахунок, вказаний у кредитному договорі із призначенням платежу - перерахування кредитних коштів зг. кредитного договору № 1712/02 від 17.12.2021 (т. 1 а.с. 34).

За змістом платіжної інструкції № 441 від 17.12.2021 ТОВ "Азурро Фінанс" сплачено на користь ТОВ "Алеко-Україна" 290100,00 гривень на розрахунковий рахунок, вказаний у кредитному договорі із призначенням платежу - перерахування кредитних коштів зг. кредитного договору № 1712/03 від 17.12.2021 (т. 1 а.с. 46).

17.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Азурро Фінанс" як кредитодавцем та ОСОБА_1 як поручителем було укладено договір поруки № 1712/02, за змістом пункту 1.1. якого поручитель зобов`язується перед кредитором за виконання всіх грошових зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Алеко-Україна" (боржник) у розмірі, що виникли з кредитного договору №1712/02 від 17.12. 2021, укладеного між боржником та кредитодавцем (основний договір) (т. 1 а.с. 19, 20).

17.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Азурро Фінанс" як кредитодавцем та ОСОБА_2 як поручителем було укладено договір поруки № 1712/05, за змістом пункту 1.1. якого поручитель зобов`язується перед кредитором за виконання всіх грошових зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Алеко-Україна" (боржник) у розмірі, що виникли з кредитного договору №1712/02 від 17.12. 2021, укладеного між боржником та кредитодавцем (основний договір) (т. 1 а.с. 17, 18).

За умовами пункту 2.1. договорів поруки № 1712/02, № 1712/05 від 17.12.2021 відповідно до основного договору боржник зобов`язаний повернути кредитодавцю сплатити всі передбачені основним договором платежі, зокрема суму кредиту в розмірі 400 000,00 (чотириста тисяч) гривень, нуль копійок, та плату за користування кредитом в розмірі 185 330,29 (сто вісімдесят п`ять тисяч гриста тридцять) гривень, двадцять дев`ять копійок, у строк до 17.12.2023 року, а також проценти і штрафи, що можуть бути нараховані згідно умов основного договору у випадку порушення боржником своїх зобов`язань.

17.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Азурро Фінанс" як кредитодавцем та ОСОБА_1 як поручителем було укладено договір поруки № 1712/03, за змістом пункту 1.1. якого поручитель зобов`язується перед кредитором за виконання всіх грошових зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Алеко-Україна" (боржник) у розмірі, що виникли з кредитного договору №1712/03 від 17.12. 2021, укладеного між боржником та кредитодавцем (основний договір) (т. 1 а.с. 41, 42).

17.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Азурро Фінанс" як кредитодавцем та ОСОБА_2 як поручителем було укладено договір поруки № 1712/04, за змістом пункту 1.1. якого поручитель зобов`язується перед кредитором за виконання всіх грошових зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Алеко-Україна" (боржник) у розмірі, що виникли з кредитного договору №1712/03 від 17.12. 2021, укладеного між боржником та кредитодавцем (основний договір) (т. 1 а.с. 17, 18).

За умовами пункту 2.1. договорів поруки № 1712/03, № 1712/04 від 17.12.2021 відповідно до основного договору боржник зобов`язаний повернути кредитодавцю сплатити всі передбачені основним договором платежі, зокрема суму кредиту в розмірі 300 000,00 (триста тисяч) гривень, нуль копійок, та плату за користування кредитом в розмірі 148 897,72 (сто сорок вісім тисяч вісімсот дев`яносто сім) гривень, 72 копійки, у строк до 17.12.2023 року, а також проценти і штрафи, що можуть бути нараховані згідно умов основного договору у випадку порушення боржником своїх зобов`язань.

Зміст договорів поруки №1712/02, №1712/03, №1712/02 та № 1712/05 від 17.12.2021 аналогічний.

Поручитель ознайомлений з умовами основного договору повністю їх розуміє та усвідомлює свої зобов`язання за договором (пункт 2.2 договорів поруки).

Згідно з пунктом 3.1. договорів поруки у випадку невиконання боржником свого зобов`язання поручитель та боржник відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники.

Відповідно до пункту 3.2. договорів поруки кредитор вправі звернутися до поручителя наступного дня після невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором.

Пунктом 3.3. договорів передбачено, що поручитель протягом 3 (трьох) робочих днів від дати отримання повідомлення про невиконання боржником забезпеченого порукою зобов`язання, має виконати прийняті на себе зобов`язання шляхом перерахування непогашеної суми заборгованості, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції за неналежне виконання боржником зобов`язань за договором, на вказаний кредитодавцем поточний рахунок.

Відповідно до пункту 3.4. договорів поруки поручитель набуває право зворотної вимоги до боржника в межах суми виконаного ним зобов`язання, як кредитор, що набув всіх прав за цим зобов`язанням.

За умовами пункту 3.5. договорів поруки поручитель зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів із дня виконання умов договору письмово повідомити боржника про виконання зобов`язання поручителем з указівкою дати, суми і форми виконання і з додатком завірених копій документів, що підтверджують таке виконання.

Згідно з пунктом 3.6. договорів поруки у поручителя, що виконав зобов`язання, виникає право вимоги до боржника в повному обсязі платежу, виконаного поручителем па користь кредитодавця, а боржник зобов`язаний виконати зобов`язання перед поручителем протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати одержання боржником від поручителя повідомлення про платіж поручителем боржнику згідно п. 3.5. цього договору.

У разі порушення поручителем вимог п. 3.3 договору поруки, поручитель зобов`язаний сплатити кредитодавцю пеню подвійної облікової ставки Національного банку України від суми несвоєчасного виконання зобов`язання за кожний банківський день прострочки. Сплата пені не звільняє поручителя від належного виконання прийнятих згідно цього договору поруки зобов`язань (пункти 4.1, 4.2 договорів поруки).

За змістом пункту 5.1. договорів поруки порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у випадку зміни зобов`язання, що спричинює збільшення відповідальності чи інші несприятливі наслідки для поручителя, без згоди останнього.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє 10 років, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 7.1. договорів поруки).

Договори поруки підписані сторонами шляхом накладення 17.12.2021 електронного підпису та електронної печатки позивача у сервісі Вчасно (т. 1 а.с. 18, 20, 40, 44).

Як убачається із матеріалів справи 30 червня 2025 року ТОВ "Азурро Фінанс" складено та надіслано на адресу боржника ТОВ "Алеко-Україна" та поручителів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 претензії, в яких кредитодавець з посиланням на умови кредитних договорів № 1712/02 від 17.12.2021 та № 1712/03 від 17.12.2021, договорів поруки від 17.12.2021 зазначив щодо наявної станом на 30.06.2025 простроченої заборгованості за сумою кредиту, процентами та строкової заборгованості за штрафами та пенею та зауважив щодо розгляду вказаної претензії сторонами; суму заборгованості; реквізити для сплати заборгованості за договорами (т. 1 а.с. 48-54).

Судом установлено, що доказів сплати відповідачами заборгованості за кредитними договорами матеріали справи не містять.

Неналежне виконання відповідачами взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредитних коштів за кредитними договорами у строк визначений договорами стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на таке.

Предметом спору у цій справі є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №1712/02 від 17.12.2021, кредитним договором № 1712/03 від 17.12.2021 та договорами поруки від 17.12.2021 у розмірі 1 865 301,14 гривень.

Відповідно до статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, що склалися між сторонами суд враховує таке.

Згідно положень статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно статті 11 ЦК України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань).

Приписами статті 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладені між позивачем та відповідачем-1 договори відносяться до кредитних договорів, до регулювання правовідносин якого застосовуються положення про позику, кредит визначені параграфами 1, 2 глави 71 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ("Позика"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Судом встановлено, що відповідач-1 (позичальник) за кредитним договором №1712/02 від 17.12.2021 та кредитним договором № 1712/03 від 17.12.2021 відповідно до платіжної інструкції № 428 від 17.12.2021 та платіжної інструкції № 441 від 17.12.2021 отримав від позивача у строкове платне користування кредитні кошти у розмірі 386800,00 гривень та 290100,00 гривень, які повинен був повернути останньому у строк до 17 грудня 2023 року (включно).

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно вимог частини 1 статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач-1 взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту за договорами належним чином не виконав та заборгованість за кредитним договором №1712/02 від 17.12.2021 становить 388 811,24 гривень та за кредитним договором № 1712/03 від 17.12.2021 становить 291 608,43 гривень, всього 680 419,67 гривень, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, розрахунками заборгованості за договорами.

Доказів виконання відповідачем-1 взятих на себе зобов`язань за кредитними договорами у повному обсязі матеріали справи не містять.

Доказів, які б спростовували наявність заборгованості за кредитом у розмірі 680 419,67 гривень відповідачі суду не надали, розмір вказаної заборгованості підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача-1 заборгованості за кредитом у розмірі 680 419,67 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 835 544,21 гривень заборгованості за відсотками судом враховане таке.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з пунктом 3.1. кредитних договорів за користування кредитом позичальник виплачує кредитодавцю проценти, зазначені на першій сторінці договору. Щомісячна плата за користування кредитом нараховується щомісячно у вигляді процентів за кожен місяць користування кредитом.

Плата за користування кредитом, вказана в договорі, нараховується щомісячно та розраховується від загального розміру кредиту. Крім щомісячних процентів, може стягуватися разова комісій вказана в договорі від загального розміру кредиту. Разова комісія стягується із суми кредиту в момент перерахування кредиту на банківський рахунок позичальника. Таким чином, у випадку нарахування разової комісії позичальнику перераховується сума кредиту за вирахуванням суми разової комісії (пункт 3.2. кредитних договорів).

За умовами пункту 3.3. кредитних договорів загальна вартість кредиту зазначена на першій сторінці договору. Частка основної суми та процентів в цій фіксованій сумі розраховується кредитодавцем згідно умов кредиту зазначені на першій сторінці договору. Останній платіж коригується виходячи із залишку основної суми та несплачених процентів.

Відповідно до пункту 3.4. кредитних договорів процентна ставка за цим договором є фіксованою. Метод нарахування платежів ануїтет. У разі, якщо на дату закінчення строку дії договору кредит не було погашено, то строк дії договору продовжується до моменту повної виплати простроченої заборгованості по відсоткам за користування кредитом, тілу кредиту, штрафів за несвоєчасну оплату, при цьому відсоткова ставка за користування простроченої суми кредиту є фіксованою та складає 34,8 % річних від простроченої суми кредиту.

Умовами кредитних договорів сторони погодили, що строк дії договору закінчується 17 грудня 2023 року та позичальник зобов`язався повернути та здійснити плату за його користування до закінчення строку дії договору згідно графіку, передбаченого цим договором, але в будь-якому разі до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором (пункти 2.1., 2.2. договорів).

За змістом пункту 7.1. кредитних договорів внесення змін та доповнень до цього договору оформлюється шляхом укладання сторонами додаткових угод. Всі зміни, доповнення та додатки до цього договору є його невід`ємною частиною.

Доказів укладення додаткових угод щодо внесення змін та доповнень до цього договору, зміни графіку погашення повернення кредитних коштів, строку дії договору матеріали справи не містять.

Як убачається з наданого позивачем розрахунку, позивач здійснив нарахування процентів за користування кредитом по 17.07.2025 року.

Тобто позивачем здійснено нарахування процентів за межами строку кредитування (після 17.12.2023 року).

Суд зауважує, що пунктом 4 статті 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом.

Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 дійшла висновку про те, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Тобто регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак, якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.

Стосовно можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування Велика Палата Верховного Суду зауважила, що сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, виходячи з правової природи останніх.

Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд.

Велика Палата Верховного Суду у наведеній постанові зазначила, що при вирішенні відповідних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування (або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту). Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду уточнила висновок, наведений у постанові від 18.01.2022 у справі №910/17048/17 про те, що з огляду на умови кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, таким: у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за "користування кредитом" (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

Отже нарахування процентів за "користування кредитом" по день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитного договору не ґрунтуються на вимогах закону.

За висновком Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного у пункті 91 постанови від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України (пункт 116 постанови).

У постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Зважаючи на вищенаведене, нарахування процентів за "користування кредитом" по день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитного договору не ґрунтуються на нормі закону.

Як убачається із матеріалів справи, проценти, які заявлені до стягнення з відповідачів нараховані позивачем поза межами строку кредитування саме "за користування кредитом" за кредитними договорами, а не як міра відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання на підставі статті 625 ЦК України.

Суд зауважує, що умовами кредитних договорів сплата відсотків (у розмірі визначеному договором) відповідно до положень статті 625 ЦК України поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту) як міра цивільно-правової відповідальності не передбачена.

Позивач у позовній заяві, письмових поясненнях та у розрахунку заборгованості зазначив, що станом на 17.07.2025 року заборгованість за кредитним договором №1712/02 від 17.12.2021 зі сплати відсотків становить 477 453,83 гривень та за кредитним договором № 1712/03 від 17.12.2021 року - заборгованість зі сплати відсотків становить 358 090,38 гривень.

Всього, згідно розрахунку заборгованості за відсотками за користування кредитом за період із 17.12.2021 по 17.07.2025 позивачем нараховано відсотків у розмірі 835 544,21 гривень.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок відсотків за користування кредитом за кредитними договорами, судом установлено, що позивачем здійснено нарахуванням відсотків за користування кредитом до 17.07.2025, тобто поза межами строку кредитування визначеного сторонами у договорах.

Водночас, правомірним є нарахування відсотків за користування кредитом до 17.12.2023.

Судом установлено, що на дату спливу строку кредитування (17.12.2023) згідно розрахунку позивача заборгованість відповідача-1 по нарахованим відсоткам за кредитним договором №1712/02 від 17.12.2021 становила - 263 218,76 гривень та заборгованість по нарахованим відсоткам за кредитним договором № 1712/03 від 17.12.2021 року становила - 197 414,22 гривень. Загальний розмір заборгованості по нарахованих відсотках за користування кредитом у межах строку кредитування становить 460 632,98 гривень (263 218,76 гривень + 197 414,22 гривень = 460 632,98 гривень).

Доказів сплати вказаної суми заборгованості відповідачем-1 не надано, розмір вказаної заборгованості підтверджується матеріалами справи та відповідачами не спростовано.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача-1 відсотків за користування кредитом за кредитними договорами є обгрунтованими та підлягають задоволенню у сумі 460 632,98 гривень.

Приймаючи до уваги, що відсотки за користування кредитом за період з 18.12.2023 по 17.07.2025 нараховані позивачем поза межами строку кредитування (за кредитним договором №1712/02 від 17.12.2021 у розмірі 214 235,07 гривень та за кредитним договором №1712/03 від 17.12.2021 у розмірі 160 676,16 гривень), суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача-1 374 911,23 гривень (214 235,07 гривень + 160 676,16 гривень = 374 911,23 гривень) заборгованості за відсотками є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про стягнення штрафу за кредитним договором №1712/02 від 17.12.2021 у розмірі 200 000,00 гривень та за кредитним договором №1712/03 від 17.12.2021 у розмірі 149 337,26 гривень, судом враховано таке.

Відповідно до положень статей 546, 548 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.

Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Положеннями частин 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно частини 1 статті 230 ГК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно частини четвертої статті 231 ГК України якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з пунктом 5.2. кредитних договорів у разі порушення позичальником виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за цим договором, він зобов`язується сплатити на користь кредитодавця штраф. У разі несвоєчасної оплати кожного щомісячного платежу (понад 7 календарних днів) позичальник оплачує штраф в розмірі 10% під розміру простроченого(-их) щомісячного (-йх) платежу (-їв), У такому разі позичальник зобов`язаний заплатити на користь кредитодавця нарахований штраф до завершення дії договору. Загальна сума штрафу не може бути більшою за 50 відсотків суми кредиту.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» №211 від 11.03.2020 на усій території України введено карантин та запроваджено відповідні обмежувальні заходи.

Постановами Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392, від 22.07.2020 № 641, від 09.12.2020 № 1236, від 17.21.2021 № 104, від 21.04.2021 № 405, від 16.06.2021 № 611, від 11.08.2021 № 855, від 22.09.2021 № 981, від 15.12.2021 № 1336, від 23.02.2022 № 229, від 27.05.2022 № 630, від 19.08.2022 № 928, від 23.12.2022 № 1423 та від 25.04.2023 № 383 дія карантину продовжувалася по 30.06.2023 року.

04.07.2020 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» № 691-20 від 16.06.2020, яким розділ Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 15.

Відповідно до пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Аналогічні приписи містяться і у пункті 8 розділу 9 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, згідно яких у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 відмінено з 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Враховуючи наведені положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, строки повернення кредиту та те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на усій території України встановлено з 12.03.2020 року карантин, дія якого завершилась 30.06.2023, суд дійшов висновку, що починаючи з 12.03.2020 року та зі спливом тридцятиденного строку після дня завершення дії карантину 30.07.2023 позичальника звільнено від обов`язку сплати штрафу за прострочення повернення кредиту та процентів.

Окрім того, згідно з пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції Закону № 2120-IX від 15.03.2022, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022 "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та наразі не припинений.

Згідно розрахунку позивача, період прострочення сплати кредитних коштів та процентів за договорами, на підставі чого нараховано штраф, охоплюється періодом карантину та періодом воєнного стану.

Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача-1 штрафу за кредитним договором №1712/02 від 17.12.2021 у розмірі 200 000,00 гривень та штрафу за кредитним договором №1712/03 від 17.12.2021 у розмірі 149 337,26 гривень, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача-1 349 337,26 гривень штрафу є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з відповідача-2, відповідача-3, судом враховано таке.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, у тому числі порукою.

Положеннями статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 541 ЦК України встановлено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

За приписами статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Положеннями пункту 2.1. договорів поруки № 1712/02, № 1712/05 від 17.12.2021, укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю "Азурро Фінанс" та ОСОБА_1 та між Товариством з обмеженою відповідальністю "Азурро Фінанс" та ОСОБА_2 , сторони погодили, що відповідно до основного договору боржник зобов`язаний повернути кредитодавцю сплатити всі передбачені основним договором платежі, зокрема суму кредиту в розмірі 400 000,00 (чотириста тисяч) гривень, нуль копійок, та плату за користування кредитом в розмірі 185 330,29 (сто вісімдесят п`ять тисяч гриста тридцять) гривень, двадцять дев`ять копійок, у строк до 17.12.2023 року, а також проценти і штрафи, що можуть бути нараховані згідно умов основного договору у випадку порушення боржником своїх зобов`язань.

За умовами пункту 2.1. договорів поруки № 1712/03, № 1712/04 від 17.12.2021 укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю "Азурро Фінанс" та ОСОБА_1 та між Товариством з обмеженою відповідальністю "Азурро Фінанс" та ОСОБА_2 , сторони погодили, що відповідно до основного договору боржник зобов`язаний повернути кредитодавцю сплатити всі передбачені основним договором платежі, зокрема суму кредиту в розмірі 300 000,00 (триста тисяч) гривень, нуль копійок, та плату за користування кредитом в розмірі 148 897,72 (сто сорок вісім тисяч вісімсот дев`яносто сім) гривень, 72 копійки, у строк до 17.12.2023 року, а також проценти і штрафи, що можуть бути нараховані згідно умов основного договору у випадку порушення боржником своїх зобов`язань.

Пунктом 3.3. договорів поруки передбачено, що поручитель протягом 3 (трьох) робочих днів від дати отримання повідомлення про невиконання боржником забезпеченого порукою зобов`язання, має виконати прийняті на себе зобов`язання шляхом перерахування непогашеної суми заборгованості, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції за неналежне виконання боржником зобов`язань за договором, на вказаний кредитодавцем поточний рахунок.

Судом установлено, що позивач звертався до боржника та поручителів із претензіями щодо необхідності сплати заборгованості за кредитними договорами, у яких повідомив суму заборгованості та реквізити для сплати заборгованості за договорами (т. 1 а.с. 48-54).

Згідно з пунктом 3.1. договорів поруки у випадку невиконання боржником свого зобов`язання поручитель та боржник відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники.

Із матеріалів справи вбачається, що взятих на себе зобов`язань за кредитними договорами та договорами поруки відповідач-2, відповідач-3 не виконали.

Частиною 1 статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання.

Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання (частина 4 статті 559 ЦК України).

Оскільки зобов`язання позичальника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Алеко-Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Азурро Фінанс" не виконані, поручителі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як солідарні боржники відповідають перед кредитором за виконання зобов`язання боржником у тому ж обсязі, що і боржник.

На дату звернення позивача з позовом, обставин припинення поруки з підстав визначених умовами договорів поруки та чинним законодавством судом не встановлено.

Доказів, що спростовують розмір заборгованості за кредитними договорами або доказів щодо її повної сплати відповідачами- 2, 3 суду не надано.

Приймаючи до уваги положення договорів поруки щодо повної солідарної відповідальності поручителя за виконання боржником зобов`язання за кредитним договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про солідарне стягнення з поручителів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитом у розмірі 680 419,67 гривень та за процентами у розмірі 460 632,98 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, у зв`язку з відмовою суду у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача-1 відсотків за користування кредитом у розмірі 374 911,23 гривень, позовні вимоги про стягнення з поручителів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 374 911,23 гривень заборгованості за відсотками є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Також, у зв`язку з відмовою суду у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача-1 штрафу за кредитним договором №1712/02 від 17.12.2021 у розмірі 200 000,00 гривень та штрафу за кредитним договором №1712/03 від 17.12.2021 у розмірі 149 337,26 гривень, позовні вимоги про стягнення з поручителів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 349 337,26 гривень штрафу (200 000,00 гривень + 149337,26 гривень) є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями частин 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частини 2 статті 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом враховано, що будь-яких заперечень щодо наявності заборгованості за кредитними договорами, доказів, що спростовують її розмір або доказів щодо повної оплати заборгованості відповідачами до суду не надано.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1-2 статті 86 ГПК України).

Враховуючи, що відповідачами не спростовано позовних вимог щодо стягнення 680 419,67 гривень заборгованості за кредитом та 460 632,98 гривень заборгованості за процентами, а судом не виявлено на підставі наявних доказів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитними договорами № 1712/02 від 17.12.2021, № 1712/03 від 17.12.2021 підлягають задоволенню частково у розмірі 1 141 052,65 гривень, у тому числі 680 419,67 гривень заборгованості за кредитом та 460 632,98 гривень заборгованості за відсотками, у задоволенні решти позовних вимог про стягнення відсотків у розмірі 374 911,23 гривень та 349 337,26 гривень штрафу слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат судом враховано таке.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні до суду позивачем згідно платіжної інструкції № 463 від 02.09.2025 сплачено судовий збір у розмірі 21 866,77 гривень та згідно платіжної інструкції № 542 від 07.10.2025 сплачено судовий збір у розмірі 516,84 гривень, що загалом складає 22 383,61 гривень.

Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, витрати на сплату судового збору в сумі 13 692,05 гривень покладаються на відповідачів у рівних частинах, витрати на сплату судового збору в сумі 8 691,56 гривень покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Алеко-Україна" (21036, Вінницька обл., Вінницький р-н, місто Вінниця, Хмельницьке шосе, будинок 82, офіс 102, ідентифікаційний код юридичної особи 41269256), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Азурро Фінанс" (01133, м. Київ, вул. Коновальця Євгена, буд. 36-Д, прим. 65-з, ідентифікаційний код юридичної особи 39080455) за кредитними договорами № 1712/02 від 17.12.2021 року, № 1712/03 від 17.12.2021 року 680 419,67 гривень заборгованості за кредитом та 460 632,98 гривень заборгованості за відсотками.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Алеко-Україна" (21036, Вінницька обл., Вінницький р-н, місто Вінниця, Хмельницьке шосе, будинок 82, офіс 102, ідентифікаційний код юридичної особи 41269256) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Азурро Фінанс" (01133, м. Київ, вул. Коновальця Євгена, буд. 36-Д, прим. 65-з, ідентифікаційний код юридичної особи 39080455) 4 564,03 гривень судових витрат зі сплати судового збору.

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Азурро Фінанс" (01133, м. Київ, вул. Коновальця Євгена, буд. 36-Д, прим. 65-з, ідентифікаційний код юридичної особи 39080455) 4 564,01 гривень судових витрат зі сплати судового збору.

5. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Азурро Фінанс" (01133, м. Київ, вул. Коновальця Євгена, буд. 36-Д, прим. 65-з, ідентифікаційний код юридичної особи 39080455) 4 564,01 гривень судових витрат зі сплати судового збору.

6. Видати накази після набрання рішенням суду законної сили.

7. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення з відповідачів заборгованості за відсотками у розмірі 374 911,23 гривень та штрафу у розмірі 349 337,26 гривень - відмовити.

8. Судові витрати зі сплати судового збору у сумі 8 691,56 гривень покласти на позивача.

9. Згідно з приписами статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

10. Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

11. Примірник судового рішення надіслати сторонам до електронного кабінету у системі ЄСІТС, у разі відсутності - рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 31 березня 2026 р.

Суддя Шамшуріна М.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу, до електронного кабінету у системі ЄСІТС; ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

3 - відповідачу-1, ТОВ "Алеко-Україна", 21036, Вінницька обл., Вінницький р-н, місто Вінниця, Хмельницьке шосе, будинок 82, офіс 102; ;

4,5 - відповідачу-2, ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_4 ; ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

6 - відповідачу-3, 22653, Вінницька область, Вінницький район, с. Балабанівка, вул. Замостянська, будинок 28.