ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
УХВАЛА

"23" березня 2026 р. м. ХарківСправа № 922/2024/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

при секретарі судового засідання Бойко О.Н.

розглянувши заяву Комунального підприємства "Тепловодопостачання Височанської селищної ради" про відстрочення виконання рішення суду (вх.№6004 від 12.03.2026) у справі

за позовом до проТовариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (місцезнаходження: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1; ) Комунального підприємства "Тепловодопостачання Височанської селищної ради" (місцезнаходження: 62458, Харківська область, смт. Покотилівка, вулиця Незалежності, будинок 57; ) стягнення 4 002 307,13 грн.
за участю представників:

позивача: не з`явився;

відповідача: Євгеньєв М.М. (самопредставництво).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (позивач) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Тепловодопостачання Височанської селищної ради" про стягнення заборгованості за Договором постачання природного газу №6257-ТКЕ(23)-32 від 17.11.2023 у розмірі 4 002 307,13 грн. (2 767 044,89 грн. - основний борг, 617 029,21 грн. - пеня, 115 926,48 грн. - 3% річних, 502 306,55 грн. - інфляційні втрати).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 15.09.2025 судом Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" задоволено повністю. Стягнуто з КП "Тепловодопостачання Височанської селищної ради" на користь ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" заборгованість за Договором постачання природного газу №6257-ТКЕ(23)-32 від 17.11.2023 у розмірі 4 002 307,13 грн. (2 767 044,89 грн. - основний борг, 617 029,21 грн. - пеня, 115 926,48 грн. - 3% річних, 502 306,55 грн. - інфляційні втрати), а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 48 027,69 грн.

10.12.2025 на виконання рішення Господарського суду Харківської області судом видано відповідний наказ.

12.03.2026 до Господарського суду Харківської області від Комунального підприємства "Тепловодопостачання Височанської селищної ради" надійшла заява про відстрочення виконання рішення суду (вх.№6004 від 12.03.2026), яка обґрунтована тим, що негайне та одноразове виконання зазначеного рішення суду у повному обсязі є істотно ускладненим та може призвести до негативних наслідків для діяльності його підприємства, оскільки КП «ТВСР» є комунальним підприємством, діяльність якого значною мірою залежить від бюджетного фінансування та затверджених фінансових планів, а отже не має можливості оперативно акумулювати значні грошові кошти поза межами бюджетного процесу. Крім того, відповідач вказує на те, що виконання рішення суду відбувається у зимовий (опалювальний) період, який є критичним для функціонування підприємств житлово-комунального господарства. Також відповідач звертає увагу суду на той факт, що на всій території України діє правовий режим воєнного стану, що істотно впливає на фінансово-господарську діяльність суб`єктів господарювання, зокрема підприємств комунального сектору, про що свідчить надана до заяви фінансова звітність підпримємства. Водночас, КП «ТВСР» не заперечує обов`язку виконати рішення суду та вказує, що не ухиляється від його виконання, а тому звертається до суду з вказаною заявою та просить суд відстрочити виконання рішення суду у справі №922/2024/25 строком на 6 (шість) місяців до 12.10.2026.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.03.2026 заяву Комунального підприємства "Тепловодопостачання Височанської селищної ради" про відстрочення виконання рішення суду (вх.№6004 від 12.03.2026) прийнято до розгляду та призначено судове засідання на "23" березня 2026 р. о 12:40 годині.

Присутній в судовому засіданні 23.03.2026 представник відповідача заяву про відстрочення виконання рішення суду (вх.№6004 від 12.03.2026) підтримав, просив суд її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання 23.03.2026 не з`явився, про причини такої неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином шляхом надіслання ухвали суду від 13.03.2026 до його електронного кабінету.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані заявником докази, суд дійшов висновку, що заява про відстрочення виконання рішення задоволенню не підлягає виходячи з такого.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Обов`язковість судового рішення є однією із засад (принципів) також господарського судочинства (п. 7 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Також, згідно зі ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічні положення закріплені в ст. 326 ГПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення №18-рп/2012 від 13.12.2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).

Відповідно до ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» також передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Згідно зі ст. 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні, зокрема, у справі «Жовнер проти України», заява № 56848/00, рішення від 29.06.2004 р., зазначив, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін.

Судом відмічається, що рішення у справі № 922/2024/25 від 14.10.2025 набрало законної сили, відповідно це надає особі, на чию користь воно було винесено, легітимні сподівання на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить «майно» цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 р.), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Водночас, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі «Горнсбі проти Греції», у справі «Ясюнієне проти Литви»).

Стаття 331 ГПК України не містить вичерпного переліку обставин, за наявності яких суд має право надати відстрочку або розстрочку виконання рішення і суди вирішують виходячи з обставин справи. Проте, принципами цивільного законодавства є розумність, добросовісність та справедливість (ст. 2 ГПК України), та обов`язковість судових рішень, яка визначена статтею 129 Конституції України.

Судом звертається увага, що заява сторони про відстрочення виконання рішення суду може бути задоволена лише у виняткових випадках, які суд визначає з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. У будь-якому випадку закон пов`язує відстрочку виконання рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Надання відстрочки без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення.

Суд при вирішенні питання про відстрочку виконання рішення повинен враховувати можливі негативні наслідки як для боржника при виконання рішення у встановлений строк, так і враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення суду та не допускати їх настання.

Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 21.02.2019 р. у справі № 2-54/08).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі оправданої затримки виконання рішення суду залежить зокрема від складності виконавчого провадження, суми та характеру що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Частиною 1 статті 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 р.).

Суд зауважує, що підстави, наведені відповідачем у заяві про відстрочення фактично зводяться до посилань на скрутне становище підприємства.

У той же час згідно з частиною 1 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 цього Кодексу встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Належне виконання господарських зобов`язань та оплата заборгованості за неналежне виконання є невід`ємною частиною здійснення відповідачем підприємницької діяльності.

Крім цього, суд вважає за необхідне зауважити, що збитковість діяльності підприємства є результатом провадження господарської діяльності відповідачем як самостійним суб`єктом господарювання, а тому вказані обставини не є самостійними та достатніми підставами для відстрочення виконання судового рішення.

В судовому засіданні 23.03.26 представник відповідача нада усні пояснення, зазначивши, що відповідачем вже сплачена частина боргу позивачу, проте суд враховує, що відповідач жодних доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надав. Крім того, заявник не надав жодних доказів можливості виконання рішення суду в майбутньому у разі надання відстрочки. Відсутні документальні підтвердження поліпшення його фінансового стану найближчим часом. Заява містить лише непідтверджені доводи та припущення.

Крім того, судом критично оцінюються доводи заявника стосовно того, що виконання рішення відбувається у зимовий період, оскільки сама заява про відстрочення подана у березні місяці, а доказів того, що заявник розпочав вконання рішення суду на користь позивача суду не нандано, хоча з дати прийняття рішення суду пройшло вже 6 місяців.

Суд дійшов висновку, що наведені відповідачем обставини не свідчать про неможливість виконання рішення суду у даній справі, а лише відображають стан поточної підприємницької діяльності заявника, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість відстрочення виконання судового рішення. При цьому, обставини, на які посилається відповідач у заяві, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у даний час та можливість настання негативних наслідків у зв`язку з цим, свідчать про негативні явища в поточній діяльності відповідача, яка відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про підприємництво» є самостійною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю.

Окрім того обставини, на які посилається відповідач, з урахуванням положень статті 331 ГПК України не являються тими виключними обставинами, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, адже їх наявність (відсутність) прямо залежить від власної діяльності суб`єкта господарювання.

Водночас, відповідачем не надано доказів існування наявності виняткових обставин для відстрочення виконання рішення суду у цій справі.

Щодо посилань відповідача на введенння воєнного стану в Україні, суд зазначає, що запровадження на території України режиму воєнного стану стосується не лише заявника, а зазначені обставини також негативно впливають на діяльність інших суб`єктів господарювання, зокрема і на позивача у даній справі, який має право на стягнення заборгованості, що виникла внаслідок порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань. При цьому, введення воєнного стану може бути визнана судом виключною обставиною для відстрочення/розстрочення виконання рішення у справі, якщо це пов`язано не з загальними, а конкретними причинами, що практично, а не теоретично, заважають вчасно виконати судове рішення.

Враховуючи вищезазначене у сукупності, положення законодавства, зокрема, принцип обов`язковості судового рішення, суд доходить висновку, що заявником не доведено наявності обставин, які б слугували достатньою підставою для відстрочення виконання рішення суду у справі №922/2024/25, а тому заява Комунального підприємства "Тепловодопостачання Височанської селищної ради" про відстрочення виконання рішення суду (вх.№6004 від 12.03.2026) у справі №922/2024/25 задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 6 ст. 233, ст. 232-235, абз. 2 ч. 1 ст. 256, ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Комунального підприємства "Тепловодопостачання Височанської селищної ради" про відстрочення виконання рішення суду (вх.№6004 від 12.03.2026) відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку статей 255 - 257 ГПК України до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повну ухвалу складено та підписано 23.03.2026

СуддяВ.В. Рильова

Справа №922/2024/25