ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/3197/25

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Савицького Я.Ф., Принцевської Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного підприємства «Меридіан», м.Одеса

на рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 року суддя першої інстанції Деркач Т. Г., повний текст складено та підписано 05.12.2025

у справі № 916/3197/25

за позовом Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м.Чорноморськ Одеської області

до відповідача: Приватного підприємства «Меридіан», м.Одеса

про стягнення 74 221 грн 55 коп.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

11.08.2025 Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м.Чорноморськ Одеської області звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Приватного підприємства «Меридіан», м.Одеса 74 221 грн 55 коп., у тому числі 41 836 грн 90 коп. основної заборгованості, 8 871 грн 65 коп. пені, 17 827 грн 08 коп. інфляційних втрат, 5 685 грн 92 коп. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м.Чорноморськ Одеської області посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладених між сторонами договору: оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № (5/10) від 09.06.2006 (у новій редакції від 13.04.2021) (далі договір № ), укладеного між Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Одеській області, м.Одеса та Приватним підприємством «Меридіан», м.Одеса; договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № (5/4) від 22.11.2005, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області, м.Одеса та Приватним підприємством «Меридіан», м.Одеса (у новій редакції від 13.04.2021) (далі договір № ); договорів про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 584-О (далі договір № № 584-О) та №585-О від 20.11.2006 (далі договір № 585-О), укладених між Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м.Чорноморськ Одеської області та Приватним підприємством «Меридіан», м.Одеса.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.08.2025 відкрито провадження у справі № 916/3197/25, справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 року у справі 916/3197/25 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства «Меридіан», м. Одеса на користь Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м.Чорноморськ Одеської області 41 836 грн 90 коп. основної заборгованості за договорами, 17 827 грн 08 коп. інфляційні втрати, 5 685 грн 92 коп. 3% річних, 980 грн 25 коп. судового збору. В решті вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про те, що відповідач не виконав зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати орендних платежів, всупереч умовам договорів №584-О та № 585-О від 20.11.2006, тому підлягає задоволенню позов в частині стягнення суми основного боргу у загальному розмірі 41 836 грн 90 коп. При цьому, суд першої інстанції наголосив, що оскільки відповідачем не виконані умови договорів щодо сплати орендної плати, позовні вимоги Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м.Чорноморськ Одеської області до Приватного підприємства «Меридіан», м.Одеса щодо сум нарахованих інфляційних втрат у загальному розмірі 17 827 грн 08 коп. та 3% річних у загальному розмірі 5 685 грн 92 коп. також є обґрунтованими. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у загальному розмірі 8871 грн 65 коп., суд дійшов висновку, що позивачем у позовній заяві не зазначено, на підставі якого законодавчого акту відповідачу нарахована пеня.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Приватне підприємство «Меридіан», м.Одеса з рішенням суду першої інстанції не погодилося, тому звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 року по справі №916/3197/25 за позовом Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м.Чорноморськ Одеської області до Приватного підприємства «Меридіан», м.Одеса про стягнення 74 221 грн 55 коп. та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, скаржник, зазначив, що позивачем не було надано, а судом першої інстанції не було враховано відсутність належних документів (первинних бухгалтерських документів), які б підтверджували фактичне понесення витрат у заявленому розмірі.

Проте, на думку апелянта, витрати мають відшкодовуватися виключно у разі їх документального підтвердження.

Надані позивачем до суду документи не містять належного обґрунтування розміру заборгованості, а заявлені вимоги не підтверджені первинними документами.

Скаржник зауважує, що відповідно до змісту позовних вимог, позивач просить суд стягнути інфляційні втрати у розмірі 17 827 грн 08 коп., пеню у розмірі 8 871 грн 65 коп. та 3% річних у розмірі 5 685 грн 92 коп.

Однак, як стверджує апелянт, позовні вимоги про стягнення пені, а також інфляційних втрат і процентів річних стосуються періоду, в якому виконання грошового зобов`язання, про яке йдеться за договором оренди, стало неможливим унаслідок дії непереборної сили (форс мажорних обставин), а саме збройної агресії російської федерації проти України, введення воєнного стану та активних бойових дій.

Торгово-промислова палата України з 28.02.2022 року офіційно засвідчила факт форс мажорних обставин на території України у зв`язку з військовою агресією росії. За умов воєнного стану господарська діяльність відповідача фактично припинилася, що унеможливило отримання доходів та виконання своїх зобов`язань перед контрагентами.

Скаржник наполягає, що у даному випадку фактичне користування об`єктом оренди було неможливим через воєнні дії та пов`язані з ними обмеження.

Отже, на думку скаржника, судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.12.2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Меридіан», м.Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 року у справі №916/3197/25, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

22.01.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м.Чорноморськ Одеської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить суд в задоволенні апеляційної скарги Приватного підприємства «Меридіан», м.Одеса відмовити в повному обсязі. Рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 у справі № 916/3197/25 залишити без змін.

Позивач зазначає, що доводи апелянта повторюють доводи, викладені ним у відзиві на позовну заяву і фактично зводяться до незгоди із рішенням суду.

Позивач звертає увагу, що до кожного договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг сторонами погоджено та підписано розрахунок спожитих комунальних послуг та витрат на утримання нежитлового приміщення. При цьому, кожний розрахунок має, з-поміж іншого, інформацію щодо кількості осіб відповідача, які займали приміщення, вартість послуг, а також інформацію щодо лічильників за їх наявності.

Також, позивач стверджує, що з наданих до суду доказів, а саме, з рахунків та Актів здачі прийняття робіт (надання послуг) вбачається: найменування послуг, які надаються, вартість наданих послуг, окрім того, у змісті послуги відображено: кількість осіб та кількість днів споживання, показники лічильника спожитої електроенергії. Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) не повернуті відповідачем, а тому вважаються прийнятими ним без зауважень.

При цьому, відповідач мав доступ до лічильника електропостачання та міг самостійно звіряти показники лічильника та, у разі непогодження, надати підприємству заперечення в Акті здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Позивач звертає увагу, що станом на дату подання позову від Приватного підприємства «Меридіан», м.Одеса не надходили будь-які заперечення з приводу отриманих послуг. Тобто, послуги вважаються прийнятими відповідачем без зауважень.

Окрім того, 15.08.2023 року відповідачем частково сплачено заборгованість за даними договорами, що також підтверджує факт прийняття отриманих послуг без зауважень. Відповідач разом з відзивом на позовну заяву не надав жодного доказу, якій би спростував факт отримання послуг.

Щодо застосування форс - мажорних обставин, на які посилається Приватне підприємство «Меридіан», м.Одеса, позивач зазначає, що, дійсно, Торгово-промислова палата України (ТПП України), оприлюднивши лист від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України є форс-мажорною обставиною, а сам лист ТПП України може бути використано як її підтвердження.

У випадку, у якщо учасник справи не надав доказів того, що суб`єкт господарювання зупинив роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійних обов`язків у зв`язку з воєнними діями, все або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану, твердження про порушення зобов`язання через вплив непереборної сили є необґрунтованим.

Відповідач не довів, що саме перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану, більш того, позивач вважає, що відповідачем не надано доказів, що він дійсно її не здійснював.

Відзив долучено до матеріалів справи.

Приписи п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму (що станом на момент подання позову у даній справі складає 3028 грн.).

В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову. Судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа №916/3197/25 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 74221 грн 55 коп.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Приватного підприємства «Меридіан», м.Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 року у справі №916/3197/25 не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеській області від 04.12.2025 року у справі №916/3197/25 не потребує скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи належними засобами доказування наступні обставини.

09.06.2006 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (Орендодавець) та Приватним підприємством «Меридіан», м.Одеса (Орендар) було укладено договір №. Балансоутримувачем орендованого майна, яке передавалось в оренду Приватному підприємству «Меридіан» є Державне підприємство «Іллічівський морський торговельний порт» (Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м.Чорноморськ Одеської області).

16.09.2016 наказом Міністерства інфраструктури України № 319 Державне підприємство «Іллічівський морський торговельний порт» перейменовано у Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м.Чорноморськ Одеської області.

Надалі до договору було внесено зміни договором від 13.04.2021 про внесення змін до договору оренди від 09.06.2006 (обліковий номер договору № ) нерухомого майна, що належить до державної власності. Договором №1 про внесення змін до договору оренди № нерухомого майна, що належить до державної власності, договір викладено у новій редакції від 13.04.2021.

09.06.2006 та 20.03.2020 сторонами договору та балансоутримувачем підписано Акт приймання-передавання державного нерухомого майна, що обліковується на балансі Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м.Чорноморськ Одеської області, що є додатком до договору оренди від 09.06.2006, укладеного з Приватним підприємством «Меридіан», м.Одеса.

Згідно з п.1.1 договору № орендодавець і балансоутримувач передають, а орендар приймає в строкове платне користування майно, зазначене у пункті 4 Умов (нежитлове приміщення першого поверху двох поверхневої будівлі ТЕК Поромного комплексу, інв. № 4625, загальною площею 14,50 кв.м., за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, с. Бурлача Балка, вул. Північна, 4/1, що перебуває на балансі Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м.Чорноморськ Одеської області).

Згідно з п. 2.1. договору № орендар вступає у строкове платне користування майном у день підписання акта приймання-передачі майна.

Згідно з п. 3.1 договору № до складу орендної плати не входять витрати на утримання орендованого майна (комунальних послуг, послуг з управління об`єктом нерухомості, витрат на утримання прибудинкової території та місць загального користування, вартість послуг з ремонту і технічного обслуговування інженерного обладнання та внутрішньо будинкових мереж, ремонту будівлі, у тому числі: покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо), а також компенсація витрат балансоутримувача за користування земельною ділянкою. Орендар несе ці витрати на основі окремих договорів, укладених із балансоутримувачем та/або безпосередньо з постачальником комунальних послуг в порядку, визначеному пунктом 6.5 цього договору.

Згідно п. 12.6.6 договору № договір вважається припиненим, зокрема, за згодою сторін на підставі договору про припинення з дати підписання акта повернення майна з оренди.

19.06.2023 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, Орендарем та Балансоутримувачем підписано договір про внесення змін до договору №, яким припинено чинність договору оренди нерухомого майна з 05.04.2022.

Зміни діють з моменту їх підписання та є невід`ємною частиною договору №, на підставі ст. 631 Цивільного кодексу України регламентують припинення дії договору № з 05.04.2022.

19.06.2023 підписано акт повернення з оренди нерухомого майна, що належить до державної власності.

20.11.2006 між Державним підприємством «Іллічівський морський торговельний порт» (згідно з наказом Міністерства інфраструктури України від 16.09.2016 № 319 перейменовано у Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ») та Приватним підприємством «Меридіан», м.Одеса укладено договір № 584-О.

Відповідно до п. 1.1. договору № 584-О балансоутримувач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі, що знаходиться за адресою: м. Іллічівськ, пл. Праці,6, 5 термінал порту, адміністративна будівля ТЕК, загальною площею 565,0 кв.м., а також утримання прибудинкової території, а орендар бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі і цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим договором. Орендар користується приміщенням, яке складається з однієї кімнати, загальною площею 14,95 кв.м., розміщене на першому поверсі будівлі.

Додатковою угодою від 15.06.2012 до договору № 584-О п. 5.1. договору викладено в наступній редакції: «Даний договір набуває чинності від дня його укладання сторонами, але сторони досягли угоди, що умови договору відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 09 червня 2006, тобто з дати укладання договору оренди нерухомого майна №5/10 від 09.06.2006. Договір діє протягом строку дії договору оренди нерухомого майна №5/10 від 09 червня 2006».

Факт передачі майна підтверджується актом повернення з оренди нерухомого майна від 19.06.2023.

Згідно з п. 2.2.3. договору № 584-О, в редакції Додаткової угоди від 23.06.2017 орендар зобов`язується не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, вносити на рахунок балансоутримувача за обслуговування прибудинкової території та утримання приміщення, згідно з додатком №1 (Розрахунок), який є невід`ємною частиною договору. Розмір вищезгаданих витрат та послуг може бути переглянуто балансоутримувачем в односторонньому порядку при цьому додаткова угода до договору не укладається.

Протягом дії договору № 584-О відповідач виконував взяті на себе зобов`язання за договором та вчасно сплачував відшкодування витрат на утримання орендованого майна та комунальні послуги.

Проте, починаючи з лютого 2022 року, відповідач не здійснив оплати відповідних рахунків за надання послуг з обслуговування та утримання орендованого майна по дату припинення договору № 584-О, а саме - 05.04.2022, що відображається в додатку до акту повернення з оренди нерухомого/ іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, а саме, в Анкеті про стан майна і розрахунків за договором № (п. 4.5. заборгованість орендаря зі сплати платежів за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю станом на 14.06.2023 15 884 грн 10 коп.).

Позивач направив відповідачу для здійснення оплати рахунки та Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за відповідні періоди, за допомогою програми « 1С:Підприємство» та повторно засобами поштового зв`язку.

Відповідач частково оплатив рахунок №Пр/2272 від 28.02.2022 у розмірі 1 924 грн 55 коп. Інша частина заборгованості залишилась неоплаченою, яка становить 2 109 грн 90 коп.

Станом на день подання даного позову відповідач так і не повернув підписані та скріплені печаткою вищезазначені Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) та не здійснив оплати вищезазначених рахунків. Отже, основна заборгованість Приватного підприємства «Меридіан», м.Одеса перед Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м.Чорноморськ Одеської області становить за договором № 584-О - 9 941 грн 66 коп.

22.11.2005 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Приватним підприємством «Меридіан», м.Одеса було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №. Балансоутримувачем орендованого майна, яке передавалось в оренду Приватному підприємству «Меридіан», м.Одеса, є Державне підприємство «Іллічівський морський торговельний порт» (після перейменування Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м.Чорноморськ Одеської області) (п. 1.1 договору № ).

Надалі, до договору № було внесено зміни договором від 13.04.2021 про внесення змін до договору № .

Договором № 1 про внесення змін до договору № , договір викладено у новій редакції від 13.04.2021.

22.11.2005 та 20.03.2020 сторонами договору № та Балансоутримувачем підписано Акт приймання-передавання державного нерухомого майна, що обліковується на балансі Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м.Чорноморськ Одеської області до договору № , укладеного з Приватним підприємством «Меридіан», м.Одеса.

Згідно з п.1.1 договору № орендодавець і балансоутримувач передають, а орендар приймає в строкове платне користування майно, зазначене у пункті 4 Умов (нежитлові приміщення на 1-му поверсі двохповерхневої будівлі ТЕК Поромного комплексу МТПЧ, інв. № 4625, загальною площею 37,30 кв.м., за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, с. Бурлача Балка, вул. Північна, 4/1, що перебуває на балансі Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м.Чорноморськ Одеської області).

Згідно з п. 2.1. договору № орендар вступає у строкове платне користування майном у день підписання акта приймання-передачі майна.

Згідно з п. 3.1 до складу орендної плати не входять витрати на утримання орендованого майна (комунальних послуг, послуг з управління об`єктом нерухомості, витрат на утримання прибудинкової території та місць загального користування, вартість послуг з ремонту і технічного обслуговування інженерного обладнання та внутрішньобудинкових мереж, ремонту будівлі, у тому числі: покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо), а також компенсація витрат балансоутримувача за користування земельною ділянкою. Орендар несе ці витрати на основі окремих договорів, укладених із балансоутримувачем та/або безпосередньо з постачальником комунальних послуг в порядку, визначеному пунктом 6.5 цього договору.

Згідно п. 12.6.6 договору № договір вважається припиненим, зокрема, за згодою сторін на підставі договору про припинення з дати підписання акта повернення майна з оренди.

19.06.2023 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, орендарем та балансоутримувачем підписано договір про внесення змін до договору № , яким припинено чинність договору № з 05 квітня 2022. Зміни діють з моменту їх підписання та є невід`ємною частиною договору № , на підставі ст. 631 Цивільного кодексу України регламентують припинення дії договору № з 05.04.2022.

19.06.2023 підписано Акт повернення з оренди нерухомого майна, що належить до державної власності.

20.11.2006 між Державним підприємством «Іллічівський морський торговельний порт» (згідно наказу Міністерства інфраструктури України від 16.09.2016 № 319 перейменовано у Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м. Чорноморськ Одеської області) та Приватним підприємством «Меридіан», м.Одеса укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 585-О.

Відповідно до п. 1.1. договору № 585-О балансоутримувач Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м.Чорноморськ Одеської області забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі, що знаходиться за адресою: м. Іллічівськ, пл. Праці,6, 5 термінал порту, адміністративна будівля ТЕК (надалі будівля), загальною площею 565,0 кв.м., а також утримання прибудинкової території, а орендар бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі і цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим договором. Орендар користується приміщенням, яке складається з двох кімнат, загальною площею 36,16 кв.м., розміщені на першому поверсі будівлі (надалі орендоване приміщення).

Додатковою угодою від 15.06.2012 до договору № 585-О від п.5.1 договору викладено в наступній редакції «Даний договір набуває чинності від дня його укладання сторонами, але сторони досягли угоди, що умови договору відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 22 листопада 2005, тобто з дати укладання договору оренди нерухомого майна № 5/4 від 22 листопада 2005 Договір діє протягом строку дії договору оренди нерухомого майна № 5/4 від 22 листопада 2005».

Факт повернення з оренди нерухомого майна підтверджується відповідним актом від 19.06.2023.

Згідно з п. 2.2.3. договору № 585-О, в редакції додаткової угоди до договору від 23.06.2017, орендар зобов`язується не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, вносити на рахунок балансоутримувача за обслуговування прибудинкової території та утримання приміщення, згідно з додатком № 1 (розрахунок), який є невід`ємною частиною договору. Розмір вищезгаданих витрат та послуг може бути переглянуто балансоутримувачем в односторонньому порядку при цьому додаткова угода до договору не укладається.

Згідно з п. 4.1 договору № 585-О за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Протягом дії договору про відшкодування витрат відповідач виконував взяті на себе зобов`язання за договором та вчасно сплачував відшкодування витрат на утримання орендованого майна та комунальні послуги.

Проте, починаючи з лютого 2022 року, відповідач не здійснив оплати відповідних рахунків за надання послуг з обслуговування та утримання орендованого майна по дату припинення договору № 585-О - 05.04.2022, що відображається в додатку до Акту повернення з оренди нерухомого/ іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, а саме, в Анкеті про стан майна і розрахунків за договором оренди заборгованість орендаря зі сплати платежів за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю станом на 14.06.2023 43 575 грн 34 коп.).

Позивач направив відповідачу для здійснення оплати рахунки та Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за відповідні періоди, за допомогою програми « 1С:Підприємство» та повторно засобами поштового зв`язку.

Відповідач частково оплатив рахунок №Пр/2271 від 28.02.2022 у розмірі 488 грн 98 коп. Інша частина заборгованості залишилась неоплаченою, яка становить 10 731 грн 13 коп.

Станом на день подання даного позову відповідач так і не повернув підписані та скріплені печаткою вищезазначені Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) та не здійснив оплати вищезазначених рахунків.

Основна заборгованість Приватного підприємства «Меридіан», м.Одеса перед Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м.Чорноморськ Одеської області становить по договору № 585-О від 20.11.2006 31 895 грн 24 коп.

Інших належних та допустимих доказів матеріали справи не містять.

Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з орендних платежів за договорами у загальному розмірі 74 221 грн 55 коп.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно із частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Приписами статті 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положеннями статті 903 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, між сторонами виникли господарські зобов`язання, підставою яких є укладені між сторонами справи договори про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Згідно з п.2.2.3. договору № 584-О, в редакції Додаткової угоди від 23.06.2017 орендар зобов`язується не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, вносити на рахунок балансоутримувача за обслуговування прибудинкової території та утримання приміщення, згідно з додатком № 1 (Розрахунок), який є невід`ємною частиною договору. Розмір вищезгаданих витрат та послуг може бути переглянуто балансоутримувачем в односторонньому порядку при цьому додаткова угода до договору не укладається.

Протягом дії договору № 584-О відповідач виконував взяті на себе зобов`язання за договором та вчасно сплачував відшкодування витрат на утримання орендованого майна та комунальні послуги.

Проте, починаючи з лютого 2022 року, відповідач не здійснив оплати відповідних рахунків за надання послуг з обслуговування та утримання орендованого майна по дату припинення договору №584-О, а саме 05.04.2022, що відображається в додатку до акту повернення з оренди нерухомого/ іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, а саме в анкеті про стан майна і розрахунків за договором №.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач направив відповідачу для здійснення оплати рахунки та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за відповідні періоди, за допомогою програми « 1С:Підприємство» та повторно засобами поштового зв`язку.

Відповідач частково оплатив 1924 грн 55 коп. за рахуноком № Пр/2272 від 28.02.2022 у розмірі на суму 4034 грн 45 коп. Інша частина заборгованості за цим рахунком залишилась неоплаченою, яка становить 2 109 грн 90 грн.

Рахунки №пр/2763 від 31.03.2022 на суму 6682 грн 76 коп. та №пр/3533 від 14.06.2023 на суму 1149 грн не сплачені.

Станом на день подання даного позову відповідач так і не повернув підписані та скріплені печаткою вищезазначені акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) та не здійснив оплати зазначених рахунків.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що основна заборгованість Приватного підприємства «Меридіан», м.Одеса перед Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м.Чорноморськ Одеської області за договором №584-О становить 9 941 грн 66 коп.

В свою чергу, згідно з п.2.2.3. договору № 585-О, в редакції додаткової угоди до договору від 23.06.2017, орендар зобов`язується не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, вносити на рахунок балансоутримувача за обслуговування прибудинкової території та утримання приміщення, згідно з додатком №1 (розрахунок), який є невід`ємною частиною договору. Розмір вищезгаданих витрат та послуг може бути переглянуто балансоутримувачем в односторонньому порядку при цьому додаткова угода до договору не укладається.

Згідно з п.4.1 договору № 585-О за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Протягом дії договору про відшкодування витрат відповідач виконував взяті на себе зобов`язання за договором та вчасно сплачував відшкодування витрат на утримання орендованого майна та комунальні послуги.

Починаючи з лютого 2022 року, відповідач не здійснив оплати відповідних рахунків за надання послуг з обслуговування та утримання орендованого майна по дату припинення договору № 585-О - 05.04.2022, що відображається в додатку до Акту повернення з оренди нерухомого/ іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, а саме в Анкеті про стан майна і розрахунків за договором оренди .

Позивач направив відповідачу для здійснення оплати рахунки та Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за відповідні періоди, за допомогою програми « 1С:Підприємство» та повторно засобами поштового зв`язку.

Відповідач частково оплатив 488 грн 98 коп за рахунком №Пр/2271 від 28.02.2022 у розмірі 11220 грн 11 коп. Інша частина заборгованості за цим рахунком залишилась неоплаченою, яка становить 10 731 грн 13 коп.

Рахунки №Пр/2762 від 31.03.2022 на суму 18235 грн 97 коп. та №Пр/3536 від 14.06.2023 на суму 2928 грн 17 коп. не сплачені.

Станом на день подання даного позову відповідач не повернув підписані та скріплені печаткою вищезазначені акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) та не здійснив оплати вищезазначених рахунків.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що основна заборгованість Приватного підприємства «Меридіан», м.Одеса перед Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ», м.Чорноморськ Одеської області за договором №585-О становить 31 895 грн 24 коп.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що загальна заборгованість відповідача за договорами № 584-О та № 585-О від 20.11.2006 становить 41 836 грн 90 коп.

Скаржник вищевказані висновки не спростував. Доводи скаржника про те, що позивачем не надано до позовної заяви належних документів (первинних бухгалтерських документів), які б підтверджували фактичне понесення витрат у заявленому розмірі, не відповідає дійсності та спростовується таким тим, що зі змісту договорів № 584-О та № 585-О від 20.11.2006 встановлено, що перелік наданих робіт та послуг, порядок та умови їх оплати встановлюється договором. Розмір плати за обслуговування і ремонт будівлі, прибудинкової території, утримання допоміжних приміщень будівлі визначається розрахунком щомісячних платежів за обслуговування та ремонт будівлі, комунальні та інші послуги, при цьому орендарю надаються комунальні послуги за діючими розцінками та тарифами.

Тобто, до кожного договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг сторонами погоджено та підписано розрахунок спожитих комунальних послуг та витрат на утримання нежитлового приміщення. При цьому, кожний розрахунок має, з-поміж, іншого інформацію щодо кількості осіб відповідача, які займали приміщення, вартість послуг, а також інформацію щодо лічильників за їх наявності.

Таким чином, з наданих до суду першої інстанції доказів, а саме: з рахунків та актів здачі прийняття робіт (надання послуг) вбачається: найменування послуг, які надаються, вартість наданих послуг, окрім того у змісті послуги з поміж іншого відображено: кількість осіб та кількість днів споживання, показники лічильника спожитої електроенергії.

Стосовно заявленої до стягнення пені у загальному розмірі 8 871 грн 65 коп. суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в її задоволенні, оскільки умовами договорів №584-О та №585-О від 20.11.2006, а саме п. 4.1. встановлено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України, тобто, сторонами в договорі не визначено такий вид штрафної договірної відповідальності, як застосування пені за порушення строків виконання договірного грошового зобов`язання, що виключає можливість її стягнення в примусовому порядку судом.

В свою чергу відповідно до правових висновків Велика Палата Верховного Суду викладених у постанові від 10.12.2019 у справі №904/4156/18 зазначено, що розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Крім іншого, судом апеляційної інстанції перевірено надані позивачем та здійснені судом першої інстанції розрахунки інфляційних втрат за період з березня 2022 року по липень 2025 року та 3% річних за період з березня 2022 року по липень 2025 року та встановлено, що вони є арифметично правильними та вірними, у зв`язку з чим рішення місцевого господарського суду щодо задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення виконання відповідачем його грошового зобов`язання є вірним та обґрунтованим.

Аргументи скаржника щодо безпідставності нарахування пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, введенням воєнного стану та веденням активних бойових дій, апеляційний господарський суд також вважає безпідставними, з огляду на таке.

В обґрунтування вказаних обставин в апеляційній скарзі апелянт посилається на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №202402.0-7.1.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року станом на 30 діб, строк дії якого в подальшому продовжувався відповідними Указами Президента Україна та триває й на теперішній час.

Загальним офіційним листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, на який посилається відповідач, підтверджено, що обставини з 24 лютого 2022 року (військова агресія Російської Федерації проти України) до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких (-го) настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких (-го) стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Частина 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" передбачає, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Цей перелік не є вичерпним, отже, суб`єкт господарювання, який не може виконати свого зобов`язання за договором чи законом, вправі доводити існування відповідних обставин в загальному порядку. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами шляхом видання відповідних сертифікатів.

Так, відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Стверджуючи про неможливість належним чином виконати зобов`язання в частині повної сплати зобов`язань за договорами №584-О та № 585-О від 20.11.2006 у зв`язку із веденням воєнного стану в Україні, відповідач не надав доказів повідомлення позивача про виникнення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з підтвердженням їх настання сертифікатом Торгово-промислової палати України чи її регіонального відділення, виданим відповідно з конкретних спірних правовідносин.

Введений на території України з 24.02.2022 воєнний стан, який на теперішній час не припинено, є загальновідомою обставиною дії форс-мажорних обставин в Україні до їх офіційного закінчення, що підтверджено Торгово-промисловою палатою України в листі вих. № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022. Проте, запровадження воєнного стану не є безумовною підставою для звільнення від виконання зобов`язань. Даний лист ТПП є лише одним із документів, необхідних для доведення форс-мажору та не є беззаперечним і єдиним доказом наявності форс-мажору у кожному конкретному випадку невиконання відповідних зобов`язань.

Водночас, колегія суддів апеляційного господарського суду також зважає на таке.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 25.01.2022 у справі №904/3886/21, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17.

Таким чином, в даному конкретному випадку, надання доказів засвідчення Торгово-промисловою палатою України для відповідача за його зверненням введення воєнного стану, як форс-мажорної обставини, що об`єктивно унеможливлює виконання ним зобов`язань за договорами №584-О та № 585-О від 20.11.2006 і, відповідно, звільнення від відповідальності за невиконання цих зобов`язань, шляхом видачі відповідного сертифіката, є обов`язковим.

Крім посилання на загальний лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, адресований всім, кого це стосується, відповідачем до матеріалів справи не надано належним чином оформленого відповідного сертифікату щодо неможливості виконання зобов`язання за договорами №584-О та № 585-О від 20.11.2006 у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Тобто, відповідачем не доведено, що введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання ним своїх зобов`язань з повної виплати позивачу орендних платежів у встановленому договорах порядку і строк, в силу чого підстави для звільнення відповідача від відповідальності відсутні. До того ж, у даному випадку мова могла б йти тільки про звільнення від застосування до відповідача такого виду штрафної договірної відповідальності, як пеня, у стягненні якої було правомірно відмовлено судом першої інстанції, а не від виконання взагалі зобов`язань за договором щодо сплати суми основного боргу. А нарахування інфляційних втрат та 3% річних є законним видом відповідальності, від якої у будь якому випадку не може бути звільнено відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що наведені у цій частині доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту ст.79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.02.2021 у справі №927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Надаючи оцінку всім доказам та доводам позивача у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування «вірогідності доказів», судова колегія доходить висновку про те, що докази, надані позивачем на підтвердження існування обставин для стягнення з відповідача грошових коштів є такими, що відповідають таким стандартам, тоді як доводи, наведені скаржником, не підтверджені такими доказами і останній не довів суду належними засобами доказування наявність обставин для відмови у стягненні нарахованих сум.

Тому колегія суддів вважає, що у даному випадку суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вірно застосував положення національного законодавства, надав вірну оцінку спірним правовідносинам у контексті зазначених норм, у зв`язку із чим оскаржуване рішення, яке переглядалося в апеляційному порядку, є правомірним, а доводи Приватного підприємства «Меридіан», м.Одеса, викладені в апеляційній скарзі, є такими, що не спростовують наведених висновків господарського суду першої інстанції, а, відтак, підстави для скасування чи зміни судового рішення у даному випадку відсутні.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Приватного підприємства «Меридіан», м.Одеса не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 року у справі №916/3197/25 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Меридіан», м.Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 у справі №916/3197/25 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 року у справі №916/3197/25 залишити без змін.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п.2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23.03.2026 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва

Судді Я.Ф. Савицький

Н.М. Принцевська