СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м. Харків Справа № 917/2063/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М., суддя Шутенко І.А.,

за участю секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

від позивача Шахова Г.Л., на підставі довіреності (поза межами приміщення суду),

від відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Фермерського господарства "БОВБАСІВСЬКЕ" (вх.№393П) на рішення Господарського суду Полтавської області від 05.02.2026, ухвалене у приміщенні Господарського суду Полтавської області суддею О.М. Тимощенко, повне рішення складено 05.02.2026, у справі №917/2063/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕМ", м. Київ,

до Фермерського господарства "БОВБАСІВСЬКЕ", с. Бовбасівка, Лубенський район, Полтавська область,

про стягнення 937 512, 33грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕМ" звернулось з позовом до Фермерського господарства "БОВБАСІВСЬКЕ" про стягнення заборгованості за договором №20.0125-234/2 поставки від 20.01.2025 у розмірі 937 512, 33грн, з яких: 921 605, 17грн - сума основного боргу, 11 741, 00грн - пеня, 3 029, 93грн - 24% проценти за користування чужими грошовими коштами, 1 136, 23грн - 3 % річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань по договору №20.0125-234/2 поставки від 20.01.2025 року щодо оплати поставленого товару.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 05.02.2026 позов задоволено частково. Стягнуто з Фермерського господарства "БОВБАСІВСЬКЕ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕМ" 921 605, 04грн основного боргу; 11 741, 00грн пені; 1 136, 23грн 3% річних, 3 029, 93грн 24% річних за користування чужими грошовими коштами та 11 250, 14грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено в задоволенні вимог.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що на виконання умов договору позивачем було передано відповідачу товар на суму 1 024 005, 60грн. Дана обставина підтверджується підписаною між сторонами видатковою накладною №АГ-31/03441 від 31.03.2025 року на суму 1 024 005, 60грн. Відповідач поставлений товар оплатив частково на суму 102 400, 56грн, що підтверджується випискою по банківському рахунку позивача за період з 01.01.2025 по 05.11.2025, виданої АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК". З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 921 605, 04грн. Підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення 0, 13грн основної заборгованості за поставлений товар у суду відсутні.

Суд першої інстанції також дійшов висновку, що оскільки у даному випадку мало місце порушення договірних зобов`язань з боку відповідача щодо оплати за поставлений товар, позовні вимоги про стягнення 11 741, 00грн пені, 3% річних в сумі 1 136, 23 грн та 24% річних за користування чужими грошовими коштами в сумі 3 029, 93грн є такими, що підлягають задоволенню.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду від 05.02.2026, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 05.02.2026 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Також апелянт просить стягнути з позивача понесені апелянтом судові витрати за подання апеляційної скарги.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом не враховано встановлений факт непередання документації, печаток та матеріальних цінностей попереднім керівником відповідача; за таких умов, як вказує апелянт, відповідач об`єктивно позбавлений можливості підтвердити або спростовувати обставини, пов`язані з укладенням і виконанням спірного договору поставки, що є наслідком протиправних дій попереднього керівника, а не добросовісної поведінки нинішнього керівництва.

На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов висновків про доведеність поставки товару та правомірність використання печатки ФГ "БОВБАСІВСЬКЕ" без урахування істотної обставини наявності кримінального провадження №0000088 від 28.05.2025, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

Крім того, апелянт посилається на те, що місцевий господарський суд, задовольняючи вимоги позивача в частині стягнення 24% річних за договором як процентів за користування чужими грошовими коштами та 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, фактично здійснив подвійне притягнення до відповідальності за одне й те саме порушення прострочення виконання грошового зобов`язання, що суперечить правовій природі норм права та усталеній практиці Верховного Суду.

Одночасно апелянт зазначає, що належні докази понесених відповідачем витрат будуть надані відповідно до вимог частини 8 статті 129 ГПК України, під час розгляду справи апеляційним судом або протягом 5 днів з дня ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2026, для розгляду справи №917/2063/25 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства "БОВБАСІВСЬКЕ" на рішення Господарського суду Полтавської області від 05.02.2026 у справі №917/2063/25. Призначено справу до розгляду на "24" березня 2026 р. о 10:30 годині.

19.03.2026 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, зазначає, що аналіз змісту апеляційної скарги свідчить про те, що апелянт не наводить нових доказів або обставин, які були б предметом дослідження суду першої інстанції. Натомість ФГ "БОВБАСІВСЬКЕ" вдається до повторення вже спростованих тез про "внутрішні проблеми" підприємства та хибного трактування норм матеріального права щодо відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Позивач вважає, що суд першої інстанції надав вичерпну правову оцінку цим доводам, застосувавши принципи вірогідності доказів та добросовісності цивільних відносин.

Також позивач посилається на те, що наявність у договорі погодженого розміру процентів за користування коштами (статті 536 Цивільного кодексу України) не позбавляє кредитора права додатково вимагати 3% річних як санкцію за прострочення (статті 625 Цивільного кодексу України). Вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав ці вимоги правомірними, оскільки вони базуються на різних нормах матеріального права. З огляду на викладене, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду від 05.02.2025 - без змін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕМ" про участь його представниці в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Постановлено судове засідання у справі №917/2063/25, призначене на "24" березня 2026 р. о 10:30 годині, провести за участю Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕМ" в особі його представниці - адвокатки Шахової Ганни Леонідівни в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, за допомогою програмного забезпечення з використанням власних технічних засобів заявника.

До початку судового засідання від представника апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, зазначає, що не зможе взяти участь у судовому засіданні через відрядження для участі у слідчих та процесуальних діях в інтересах клієнта адвокатського об`єднання. Також зазначає, що участь у судовому засіданні не зможуть взяти й відповідач або інший його представник.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 24.03.2026 представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить у її задоволенні відмовити. Також заперечує проти відкладення розгляду справи.

Апелянт своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, його представник у судове засідання не з`явився.

Розглянувши клопотання представника апелянта про відкладення розгляду справи, судова колегія зазначає таке.

Відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи і ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 сторони були повідомлені, що неявка їх представників у судове засідання не перешкоджає розгляду скарги.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції не визнає наведені відповідачем у клопотанні про відкладення розгляду справи повідомлені ним причини неявки у судове засідання поважними, виходячи з такого.

Так, відповідач є юридичною особою і не позбавлений права і можливості забезпечити або свою участь в судовому засіданні в порядку статті 56 Господарського процесуального кодексу України (самопредставництво) або через свого представника.

У клопотанні про відкладення розгляду справи відповідачем вказано про те, що його представник адвокат Бражник А.О. буде у відрядженні, однак, відповідачем не надано доказів, по-перше, відрядження адвоката Бражник А.О., по-друге, що він не має інших представників в порядку самопредставництва або шляхом укладення відповідного договору; і, по-третє, що він не може забезпечити участь інших своїх представників в судовому засіданні у даній справі.

Крім того, у клопотанні про відкладення розгляду справи відповідач не посилається на причини, з яких суд у даній справі не може розглянути апеляційну скаргу за відсутності у судовому засіданні свого представника.

З огляду на викладене, судова колегія відмовляє відповідачу у задоволенні клопотання про відкладення розгляду скарги і здійснює розгляд скарги в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта та доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, 20.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕМ" (далі - постачальник) та Фермерським господарством "БОВБАСІВСЬКЕ" (далі - покупець) був укладений договір №20.01.25-234/2 поставки.

Відповідно до пункту 1.1 договору, у порядку, строки та на умовах, визначених цим договором та специфікаціями до нього, постачальник зобов`язується передати (поставити) у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - товар), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити її.

Погоджені сторонами найменування, асортимент, одиниця виміру та кількість товару, вказуються у специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору (пункт 2.1 договору).

Кожна специфікація до договору регулює окрему поставку товару та не скасовує/не змінює попередні, якщо інше не вказано в такій специфікації. Сторони в специфікації можуть вказати про непоширення на неї певних умов договору або їх застосування на умовах, вказаних в такій специфікації. У випадку розходжень між умовами договору та специфікації, пріоритет мають умови такої специфікації (пункт 2.2 договору).

Кількість поставленого товару може коливатися в межах +/- 5% від кількості, вказаної в специфікації (толеранс). При цьому, покупець оплачує фактично поставлену кількість товару. Додатково поставлена кількість товару, в межах обумовленого сторонами толерансу, оплачується за ціною та в строки, визначені для партії товару, з якою ця кількість поставлена покупцю (пункт 2.3 договору).

Погоджені сторонами ціна за одиницю та загальна вартість товару, зазначаються у специфікації (пункт 3.1 договору).

Протягом строку дії договору, грошові зобов`язання покупця існують та підлягають сплаті у гривні. Сторони погодили визначити у специфікаціях еквівалент ціни товару в іноземній валюті (долар США чи Євро). Якщо в специфікації ціна товару визначена без еквіваленту ціни в іноземній валюті та окремо вказано, що коригування ціни товару до іноземної валюти не здійснюється, до поставки такого товару не застосовуються положення договору в частині коригування ціни до іноземної валюти (пункт 3.2 договору).

Покупець здійснює оплату вартості товару шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на рахунок постачальника. При перерахуванні коштів, покупець зобов`язаний вказувати у платіжному дорученні номер та дату рахунку, згідно якого здійснюється оплата. Сторони домовилися, що у випадку відсутності вказаної інформації та наявності заборгованості, постачальник має право зарахувати отримані кошти в рахунок погашення будь-яких зобов`язань покупця, що виникли на підставі будь-яких специфікацій чи видаткових накладних (пункт 3.3 договору).

Покупець оплачує товар шляхом 100% передплати, якщо інший порядок та строки розрахунків не визначені у специфікації. Датою виконання зобов`язання по оплаті є день зарахування коштів на рахунок постачальника або день передачі векселя, або дата підписання угоди чи отримання листа про зарахування зустрічних однорідних вимог (пункт 3.5 договору).

Приймання товару за кількістю та якістю здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством та державними стандартами України. Приймання товару за кількістю, асортиментом та видимими недоліками, здійснюється покупцем у день його отримання. При прийманні товару, покупець зобов`язаний перевірити кількість, асортимент, цілісність тари, пломб (при їх наявності), а також відсутність ознак ушкодження та псування товару. Одночасно із прийманням товару за зовнішніми ознаками, покупцем проводиться перевірка комплектності товару, а також відповідність тари, упаковки, маркування вимогам стандартів (при їх наявності), наявність документів, що підтверджують якість та інструкцій із застосування товару (при їх наявності) (пункт 4.2 договору).

У випадку приймання товару без зауважень, уповноважений представник покупця ставить свій підпис у відповідній графі товарно-транспортного документу (пункт 4.3 договору).

Постачальник зобов`язується, зокрема, передати товар на умовах, передбачених договором (пункт 5.1 договору).

Покупець зобов`язується, зокрема, здійснити оплату товару в строки та умовах, визначених договором (пункт 5.2 договору).

У випадку порушення строків виконання грошових зобов`язань за цим договором, покупець на вимогу постачальника сплачує пеню від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення оплати.

При простроченні оплати понад 10 (десять) календарних днів, покупець зобов`язується додатково сплатити постачальнику проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 24 (двадцять чотири) % річних від суми простроченої заборгованості, починаючи з 11 (одинадцятого) дня прострочення, до дня фактичної оплати (пункт 9.2 договору).

Нарахування штрафних санкцій, відповідно до умов цього договору, не обмежується 6-місячним строком, а здійснюється та сплачується за весь час прострочення виконання зобов`язання, а також збільшується позовна давність про стягнення неустойки до 3-х років (пункт 9.5 договору).

Договір набуває чинності з дати підписання обома сторонами і діє протягом одного року з моменту його укладення, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Строк дії договору продовжується на тих же умовах на кожен наступний рік, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про свій намір розірвати договір не пізніше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до дати закінчення поточного року строку дії договору (пункт 11.1 договору).

Відповідно до специфікації №1 від 20.01.2025 до договору поставки №20.01.25-234/2 від 20.01.2025, сторони узгодили поставку товару АКАПТО ПЛЮС 28 к.с., 4*5 л. MED235372, кількість товару - 600 л., ціна за одиницю без ПДВ 1 422, 23грн, грошовий еквівалент ціни за одиницю без ПДВ 33, 75дол. США, загальна вартість на момент укладення даної специфікації без ПДВ 853 338, 00грн, еквівалент загальної вартості без ПДВ 20 250, 07 дол. США. Разом з ПДВ - 1 024 005, 60грн (24 300, 08 дол. США).

Курс, що склався на Міжнародному валютному ринку України на дату, що передує даті укладання даної специфікації, складає 42, 14грн за 1 дол. США.

До визначеного в даній специфікації товару, коригування вартості, визначене у пункті 3.6 договору, застосовується лише у разі збільшення курсу іноземної валюти на Міжнародному валютному ринку України.

Покупець оплачує вартість товару наступним чином:

а) оплата товару в розмірі 10 % загальної вартості товару, що постачається за даною специфікацією, здійснюється до 28 лютого 2025 року;

б) решта вартості товару в розмірі 90% загальної вартості товару, що постачається за даною специфікацією, здійснюється до 20.10.2025 року.

Поставка товару здійснюється постачальником на склад покупця за адресою: 37861, Полтавська область, Хорольський район, село Бовбасівка, вул. Шевченка, будинок 17.

Товар повинен бути поставлений покупцю у строк до 06.03.2025 року включно, у разі здійснення покупцем попередньої оплати, якщо така передбачена умовами даної специфікації. Допускається поставка товару окремими партіями.

Дана специфікація складена у двох однакових примірниках для кожної із сторін і є невід`ємною частиною договору поставки №20.01.25-234/2 від 20.01.2025 року.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначав, що виконуючи умови спірного договору, ним було поставлено, а покупцем (ФГ "БОВБАСІВСЬКЕ") отримано товар на загальну суму 1 024 005, 60грн згідно видаткової накладної №АГ-31/03441 від 31.03.2025, яка підписана постачальником та покупцем та скріплена печатками сторін договору, а саме, від постачальника - менеджером зі збуту Косенком Ігорем Вікторовичем; від покупця - головою Степовим Олександром Валентиновичем.

Відповідно до рахунку на оплату по замовленню №217868 від 20.01.2025 року (договір №20.01.25-234/2 від 20.01.2025 р.), відповідач здійснив часткову оплату вартості товару згідно спірної специфікації в загальній сумі 102 400, 56грн, що підтверджується випискою по банківському рахунку позивача за період з 01.01.2025 по 05.11.2025, виданої АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК".

Позивач стверджує, що відповідач в порушення умов договору не здійснив повної оплати поставленого товару, а тому розмір заборгованості складає 921 605, 17грн. Також позивач вказав, що оскільки на дату подання позову збільшення курсу продажу іноземної валюти до гривні не відбувалось в порівнянні з курсом, що діяв на дату, що передує даті складення специфікації, - коригування вартості товару не здійснювалося.

Отже, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 921 605, 17грн суми основної заборгованості, 11 741, 00грн пені, 1 136, 23грн 3 % річних та 3 029, 93грн 24 % річних за користування чужими грошовими коштами.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Спірні правовідносини виникли між сторонами у справі, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки в частині повної оплати за отриманий товар.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем було передано відповідачу товар на суму 1 024 005, 60грн. Дана обставина підтверджується підписаною між сторонами видатковою накладною №АГ-31/03441 від 31.03.2025 року на суму 1 024 005, 60грн. Відповідач поставлений товар оплатив частково на суму 102 400, 56грн, що підтверджується випискою по банківському рахунку позивача за період з 01.01.2025 по 05.11.2025, виданої АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК".

З урахуванням зазначеного, за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 921 605, 04грн.

Відповідач доказів сплати суми боргу в повному обсязі суду не надав.

Апелянт посилається на те, що судом не враховано встановлений факт непередання документації, печаток та матеріальних цінностей попереднім керівником відповідача; за таких умов, як вказує апелянт, відповідач об`єктивно позбавлений можливості підтвердити або спростовувати обставини, пов`язані з укладенням і виконанням спірного договору поставки, що є наслідком протиправних дій попереднього керівника, а не добросовісної поведінки нинішнього керівництва.

Проте, судова колегія зазначає, що із наявної у матеріалах справи копії договору вбачається, що договір містить підпис діючого на час підписання договору голови ФГ "БОВБАСІВСЬКЕ" Степового О.В. (обіймав посаду голови з 12.01.2023 по 08.05.2025) та скріплений печаткою відповідача. Видаткова накладна також в графі отримувача інформацію відносно посади, прізвища з ініціалами та підпис, а також скріплена печаткою відповідача. Поряд з цим, позивачем надано до матеріалів справи докази часткової сплати відповідачем заборгованості (102 400, 56грн) за спірним договором.

Додатковими доказами реальності поставки є надані позивачем податкові накладні №6133 від 26.03.2025 та №6134 від 31.03.2025 разом з квитанціями про їх реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Посилання апелянта на викрадення документів, результати внутрішнього службового розслідування та непередачу документації новим керівникам не спростовують реальності господарської операції, оскільки відповідно до статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, а внутрішні управлінські дефекти чи конфлікти всередині господарства не звільняють юридичну особу від виконання зобов`язання перед добросовісними контрагентами.

Наявність кримінального провадження не має преюдиційного значення для даної справи за відсутності вироку суду, а сама по собі реєстрація заяви в ЄРДР не спростовує факт поставки та не звільняє від обов`язку оплатити поставлений товар.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для сумніву щодо укладення договору, його виконання позивачем та здійснення відповідачем часткової оплати.

Відтак, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 921 605, 04грн є доведеними та обґрунтованими, тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Апелянт в апеляційній скарзі не заперечує проти правових підстав та правомірності нарахування позивачем пені, проте, вважає, що задовольняючи вимоги позивача в частині стягнення 24% річних за договором як процентів за користування чужими грошовими коштами та 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції фактично здійснив подвійне притягнення до відповідальності за одне й те саме порушення прострочення виконання грошового зобов`язання, що суперечить правовій природі норм права та усталеній практиці Верховного Суду.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відповідно до пункту 9.2 договору, сторони погодили, що при простроченні оплати понад 10 днів покупець сплачує проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 24% річних.

Зазначені проценти є платою за користування чужими коштами, підставою для яких є сам факт володіння грошима кредитора після настання терміну їх повернення. Це договірна компенсація за фінансовий ресурс, яким боржник продовжу користуватися.

На відміну від вказаних процентів, проценти, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, є спеціальним заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Вони є охоронними процентами, що виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку з неправомірним невиконанням зобов`язання боржником.

Стягнення цих процентів є заходом відповідальності, що застосовується незалежно від умов договору.

Статтею 536 Цивільного кодексу України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти річних, про які йдеться у частині 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 цього Кодексу.

Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 Цивільного кодексу України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі за користування товарним кредитом (частина 5 статті 694 Цивільного кодексу України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 Цивільного кодексу України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством. Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами.

Положення ж частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Саме тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 Цивільного кодексу України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або законом) - за умови порушення боржником грошового зобов`язання.

Така правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постанові від 21.01.2025 у справі №916/901/24.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки у даному випадку мало місце порушення договірних зобов`язань з боку відповідача щодо оплати за поставлений товар, позовні вимоги про стягнення основного боргу в сумі 921 605, 04грн, пені в сумі 11 741, 00грн, 3% річних в сумі 1 136, 23грн та 24% річних за користування чужими грошовими коштами в сумі 3 029, 93грн є правомірними, обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині позов задоволенню не підлягає (відмовлено у стягненні 0, 13 грн основної заборгованості).

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для справи, та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, прийнятого з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу Фермерського господарства "БОВБАСІВСЬКЕ" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 05.02.2026 у справі №917/2063/25 без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати апелянта, пов`язані із розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 256, 269-270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "БОВБАСІВСЬКЕ" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 05.02.2026 у справі №917/2063/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення. Порядок і строки оскарження постанови передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 31.03.2026.

Головуючий суддя Н.В. Гребенюк

Суддя М.М. Слободін

Суддя І.А. Шутенко