ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року Справа № 906/1468/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Маціщук А.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради на рішення Господарського суду Житомирської області від 22 грудня 2025 року у справі №906/1468/25 (повний текст складено 29 грудня 2025 року, суддя Сікорська Н.А.)

за позовом Департамента містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод металоконструкцій Укрсталь Житомир"

про стягнення 13994,76 грн

ВСТАНОВИВ:

Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод металоконструкцій Укрсталь Житомир" про стягнення недоотриманої плати у розмірі 13994,76 грн. за право тимчасового користування місцями розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності м. Житомира, згідно договору на розміщення зовнішньої реклами №222 від 15 січня 2020 року.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 22 грудня 2025 року у справі №906/1468/25 відмовлено у задоволенні позову Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод металоконструкцій Укрсталь Житомир" про стягнення 13994,76 грн.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про стягнення з ТОВ "Завод металоконструкцій Укрсталь Житомир" 13994,76 грн недоотриманої плати за право тимчасового користування місцем розташування рекламного засобу є необґрунтованими, оскільки відповідач діяв у межах укладеного між сторонами договору №222 від 15 січня 2020 року, своєчасно та в повному обсязі здійснював оплату на підставі рахунків і актів наданих послуг, виставлених самим позивачем, а виявлені органом державного фінансового контролю порушення стосуються діяльності Департаменту як робочого органу з питань розміщення зовнішньої реклами, який визначав технічні характеристики рекламних засобів та розмір плати за користування місцями їх розташування, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для покладення на відповідача обов`язку щодо відшкодування недоотриманих коштів.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 22 грудня 2025 року у справі №906/1468/25 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправильно визначив правову природу спірних правовідносин та помилково виходив з того, що предметом спору є стягнення заборгованості за договором на розміщення зовнішньої реклами №222 від 15 січня 2020 року. На думку скаржника, заявлені до стягнення кошти не є договірною заборгованістю, а становлять недоотримані доходи бюджету територіальної громади за користування місцем розташування рекламного засобу, визначені за результатами державного фінансового контролю та на виконання обов`язкової вимоги Держаудитслужби.

Апелянт також вказує, що суд безпідставно дійшов висновку про покладення відповідальності за виявлені порушення виключно на Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради. На думку скаржника, плата за користування місцями розташування рекламних засобів має господарсько-правову природу як плата за користування комунальним майном, а тому незалежно від того, ким саме допущено помилки у первинних розрахунках, фактичний користувач такого майна зобов`язаний сплатити плату у повному розмірі.

Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно застосував концепцію "правомірних очікувань", сформульовану у практиці Європейського суду з прав людини, оскільки така концепція не може застосовуватися до правовідносин, що виникли внаслідок порушення імперативних норм публічного права, а помилка органу влади не створює для суб`єкта господарювання права на збереження незаконно отриманої майнової вигоди.

Скаржник також наголошує, що суд першої інстанції не врахував обов`язковість вимоги органу державного фінансового контролю, виданої за результатами ревізії, яка спрямована на відшкодування втрат бюджету та виконання якої, на думку апелянта, і стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду.

Окрім цього, апелянт вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам щодо визначення площі місця розташування рекламного засобу, оскільки технічні характеристики та габаритні розміри рекламної конструкції визначаються на підставі ескізів і технічної документації, поданої самим розповсюджувачем реклами при отриманні дозволу, а саме ці дані є вихідними для визначення площі та нарахування плати за користування місцем розміщення рекламного засобу.

Також апелянт звертає увагу на безпідставну, на його думку, відмову суду першої інстанції у залученні Управління Північного офісу Держаудитслужби у Житомирській області як третьої особи, оскільки спірні вимоги ґрунтуються саме на результатах проведеної цим органом ревізії та виданій ним вимозі, що, на переконання скаржника, могло вплинути на повноту з`ясування обставин справи.

Апелянт заперечує висновки суду щодо допущених порушень виключно посадовими особами Департаменту, зазначаючи, що технічні характеристики рекламних засобів формуються на підставі документів, поданих розповсюджувачем реклами, а тому саме ці дані є основою для визначення площі рекламного засобу, нарахування плати та видачі відповідного дозволу.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26 січня 2026 року у справі №906/1468/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради на рішення Господарського суду Житомирської області від 22 грудня 2025 року у справі №906/1468/25. Запропоновано відповідачу у справі в строк протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому статтею 263 ГПК України.

30 січня 2026 року до суду надійшло клопотання Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про розгляд даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

03 лютого 2026 року від відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод металоконструкцій Укрсталь Житомир" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду Житомирської області від 22 грудня 2025 року у справі №906/1468/25 залишити без змін.

Відповідач вказує, що відповідно до укладеного договору розрахунок плати за користування місцем розташування рекламного засобу здійснювався саме Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради, а товариство своєчасно та у повному обсязі сплачувало всі рахунки, які виставлялися позивачем. При цьому протягом усього строку дії договору Департамент не ініціював внесення змін до його умов та не повідомляв відповідача про необхідність коригування розміру плати.

Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до умов договору плата за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів нараховується позивачем щомісячно, а оплата здійснюється на підставі рахунків, виставлених Департаментом. За твердженням відповідача, всі виставлені рахунки оплачувалися вчасно, а доказів порушення товариством умов договору або прострочення виконання грошових зобов`язань позивачем не надано.

Також у відзиві зазначено, що повноваження щодо організації розміщення зовнішньої реклами, укладення відповідних договорів, визначення технічних характеристик рекламних засобів та розміру плати за користування місцями їх розташування належать саме Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради, який є робочим органом з питань розміщення зовнішньої реклами у місті. У зв`язку з цим відповідач вважає, що виявлені під час ревізії порушення стосуються діяльності позивача, а не дій відповідача.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09 лютого 2026 року у справі №906/1468/25 відмовлено в задоволенні клопотання Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про розгляд справи №906/1468/25 з повідомленням (викликом) сторін.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абзацу 1 частини 10 статті 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами частини 13 статті 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абзац 2 частини 10 статті 270 ГПК України).

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Судом було створено сторонам належні умови для реалізації їх прав.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 березня 2010 року рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради №168 затверджено Правила розміщення зовнішньої реклами в місті Житомирі, якими визначено порядок надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами, вимоги до рекламних засобів, а також порядок нарахування та сплати плати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності.

15 січня 2020 року між Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод металоконструкцій Укрсталь Житомир" укладено договір №222 на розміщення зовнішньої реклами, пунктом 1 якого сторони погодили, що згідно рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради "Розповсюджувачу" дозволено розмістити рекламні засоби на умовах, визначених договором, перелік яких вказаний в Додатку № 1, який є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до пункту 2 договору та Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі, затверджених рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 11 березня 2010 року №168, "Розповсюджувач" зобов`язується виконувати їх та проводити оплату за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності на умовах передбачених цим договором.

"Розповсюджувач" зобов`язується проводити оплату за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів відповідно до тарифів, встановлених виконавчим комітетом Житомирської міської ради у відповідності до зони розташування рекламних засобів у строки, передбачені цим договором (пункт 8.3. договору).

Пунктом 9 договору сторони погодили, що оплата по цьому договору здійснюється "Розповсюджувачем" на підставі тарифів, затверджених рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради та диференціюються у зв`язку зі змінами в податковому законодавстві.

Відповідно до пункту 10 договору оплата проводиться щомісячно, згідно розрахунку оплати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів з урахуванням зональних коефіцієнтів згідно розрахунку, викладеному в додатку №2, який є невід`ємною частиною цього договору.

Платежі по цьому договору здійснюються "Розповсюджувачем" в строк до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця наступного за звітним, шляхом надіслання Департаментом на адресу "Розповсюджувача" відповідного рахунку за надані послуги (пункт 11 договору).

Як передбачено пунктом 14 договору, зміни та доповнення до цього договору вносяться шляхом укладання додаткових угод, які є невід`ємною частиною цього договору.

Цей договір діє упродовж строку дії дозволу(ів), відповідно до дати терміну дії дозволу(ів) (пункт 17 договору).

Згідно з додатком №1 до договору сторонами визначено адресу місця розміщення зовнішньої реклами: вул. Сергія Параджанова 87, площа місця розташування складає 9,7 м.кв., номер дозволу - 2998 з терміном дії до 14 січня 2025 року.

Додатком №2 до договору сторони визначили розрахунок оплати за розміщення зовнішньої реклами згідно переліку місця розташування спеціальної конструкції (спеціальна наземна конструкція) та розмір плати за тимчасове користування місцем за місяць. Місячна плата за 1 м.кв. складає - 51,00 грн., зональний коефіцієнт 0,9, загальна сума до сплати - 445,23 грн., а в січні 2020 року становитиме - 244,16 грн.

В матеріалах справи відсутній дозвіл №2998 на розміщення зовнішньої реклами. Згідно пояснень, наданих представниками позивача у суді першої інстанції, дозволи на розміщення засобів зовнішньої реклами вилучені слідчим СУ ГУНП в Житомирській області в межах кримінального провадження №0000166 від 03 квітня 2023 року на підставі протоколу тимчасового доступу до речей, складеного 26 липня 2023 року.

Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області відповідно до пункту 3.2.4.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Північного офісу держаудитслужби на IV квартал 2022 року в період з 26 грудня 2022 року по 10 лютого 2023 року проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Департаменту містобудування та земельних відносин міської ради за період з 01 січня 2018 року по 30 листопада 2022 року.

За результатами проведеної ревізії 17 лютого 2023 року Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області складено акт ревізії №06-11-30/001, в якому зафіксовано порушення, допущені Департаментом, як робочим органом з питань розміщення зовнішньої реклами у місті Житомир.

Зокрема, встановлено, що в порушення пункту 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067, пункту 13.2 Правил розміщення зовнішньої реклами у місті Житомир, затверджених рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 11 березня 2010 року №168, а також пункту 2 договорів, укладених із розповсюджувачами зовнішньої реклами, при визначенні розміру площі горизонтальної проекції місця розташування рекламного засобу у дозволах та додаткових угодах № 2 до договорів, укладених із 31 розповсюджувачем зовнішньої реклами, було занижено технічні характеристики рекламних засобів, а саме площу горизонтальної проекції місця їх розташування, на яку повинна нараховуватись плата за тимчасове користування місцями, що перебувають у комунальній власності, для розташування спеціальних конструкцій зовнішньої реклами та, яку визначено без врахування площі таких елементів наземної конструкції, як фундамент, що призвело до заниження розміру рекламного засобу та плати за розташування рекламних засобів в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг), які прийнято до оплати розповсюджувачами, що підтверджено їх підписами, та у відповідних рахунках за наданні послуги, які надіслано на адресу розповсюджувачів, та які ними оплачено.

За висновками органу державного фінансового контролю такі дії призвели до заниження розміру плати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності, та, як наслідок, до ненадходження коштів до міського бюджету у розмірі 5180092,72 грн.

Відповідно до розрахунків, наведених у матеріалах ревізії, сума недоотриманої плати від ТОВ "Завод металоконструкцій Укрсталь Житомир" становить 13994,76 грн.

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 19 квітня 2023 року №428 "Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 11 березня 2010 року №168" (зі змінами та доповненнями внесеними пунктом 5 рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 06 вересня 2023 року №1268) внесені зміни до пункту 13.2 Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі і викладено його в такій редакції: "Площа місця розташування рекламного засобу визначається відповідно до пункту 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067. При визначенні площі місця розташування не враховується площа фундаменту наземної зовнішньої реклами. Ця умова поширюється на вже визначені площі місць розташування рекламних засобів в виданих дозволах на їх розміщення".

Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги №260608-14/980-2023 від 29 березня 2023 року щодо усунення порушень законодавства, виявлених під час ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Департаменту.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі №240/17778/23 апеляційну скаргу Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області задоволено, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позову Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про визнання протиправною та скасування вимоги Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області №260608-14/980-2023 від 29 березня 2023 року відмовлено.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року у справі №240/17778/23 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі №240/17778/23.

24 грудня 2024 року Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради на адресу ТОВ "Завод металоконструкцій Укрсталь Житомир" направлено претензію №640/12 з вимогою про сплату 13994,76 грн.

ТОВ "Завод металоконструкцій Укрсталь Житомир" листом №01/03 від 10 січня 2025 року відмовлено в задоволенні претензії. В обґрунтування відмови відповідач зазначив, що між сторонами укладено договори про встановлення пріоритету на місце розташування рекламного засобу та додатки до них, якими визначено розмір плати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності міста. Оплата за такими договорами здійснювалася своєчасно та в повному обсязі на підставі рахунків і актів наданих послуг, виставлених департаментом, у зв`язку з чим договірні зобов`язання виконано належним чином.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про стягнення з ТОВ "Завод металоконструкцій Укрсталь Житомир" 13994,76 грн недоотриманої плати за право тимчасового користування місцем розташування рекламного засобу є необґрунтованими, оскільки відповідач діяв у межах укладеного між сторонами договору №222 від 15 січня 2020 року, своєчасно та в повному обсязі здійснював оплату на підставі рахунків і актів наданих послуг, виставлених самим позивачем, а виявлені органом державного фінансового контролю порушення стосуються діяльності Департаменту як робочого органу з питань розміщення зовнішньої реклами, який визначав технічні характеристики рекламних засобів та розмір плати за користування місцями їх розташування, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для покладення на відповідача обов`язку щодо відшкодування недоотриманих коштів.

Однак колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду не може погодитись з такими висновками з огляду на наступне.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із загальновизнаного принципу jura novit curia ("суд знає закони"), відповідно до якого саме на суд покладено обов`язок надати належну правову кваліфікацію встановленим обставинам справи та самостійно визначити, які норми матеріального права підлягають застосуванню до спірних правовідносин, незалежно від того, на які норми права посилаються сторони.

Для правильного вирішення даного спору визначальним є встановлення правової природи спірних правовідносин та з`ясування того, чи є заявлена до стягнення сума наслідком неналежного виконання умов укладеного між сторонами договору, чи коштами, безпідставно збереженими відповідачем у зв`язку з фактичним користуванням комунальним майном.

Колегія суддів враховує, що правовідносини, пов`язані з розміщенням зовнішньої реклами, регулюються Законом України "Про рекламу", Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067, а також нормативними актами органів місцевого самоврядування, прийнятими на їх виконання.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про рекламу" розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах здійснюється на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами міських рад у порядку, встановленому такими органами на підставі Типових правил.

Згідно з пунктом 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067 "Про затвердження Типових правил розміщення зовнішньої реклами" плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, яке перебуває у комунальній власності, встановлюється органами місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 березня 2010 року рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради №168 затверджено Правила розміщення зовнішньої реклами в місті Житомирі, якими визначено порядок надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами, технічні вимоги до рекламних засобів, а також порядок нарахування та сплати плати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності.

Отже, плата за тимчасове користування місцем розташування рекламного засобу має правову природу плати за користування об`єктом комунальної власності та справляється відповідно до встановлених органом місцевого самоврядування правил, а не виключно на підставі домовленості сторін договору.

Саме з урахуванням зазначеного правового регулювання колегія суддів здійснює оцінку встановлених у справі обставин та доводів сторін.

Отже, плата за тимчасове користування місцем розташування рекламного засобу має правову природу плати за користування об`єктом комунальної власності та справляється відповідно до встановлених органом місцевого самоврядування правил, а не виключно на підставі домовленості сторін договору.

За таких обставин у разі, якщо користувач відповідного місця сплатив плату не в повному обсязі, зокрема внаслідок неправильного визначення вихідних параметрів рекламного засобу, він фактично зберігає у себе кошти, які повинен був сплатити до бюджету територіальної громади за користування комунальним майном.

З огляду на заявлені позивачем предмет та підстави позову між сторонами у даній справі виникли спірні правовідносини щодо стягнення коштів, які, були безпідставно збережені відповідачем.

Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права, урегульовані нормами, закріпленими у главі 83 Цивільного кодексу України.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Передбачений інститутом кондикції вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Отже предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права (подібні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17 (провадження №14-32цс19).

Відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз положень статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що ця стаття стосується позадоговірних зобов`язань з повернення безпідставно набутого, збереженого майна (кондикційні зобов`язання), що виникають за наявності одночасно таких умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

При цьому, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України

Такі висновки щодо застосування положень глави 83 Цивільного кодексу України та, зокрема статті 1212 Цивільного кодексу України, є сталими у судовій практиці та викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17, від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28 грудня 2021 року у справі №911/1101/21, від 06 червня 2022 року у справі №903/142/21 та в інших.

Отже, основна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або звертає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи i відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі №916/2478/20, від 04 травня 2022 року у справі №903/359/21, від 05 жовтня 2022 року у справі №904/4046/20).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі №910/13271/18, від 23 січня 2020 року у справі №910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі №918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі №904/2444/18, від 16 вересня 2022 року у справі №913/703/20).

Як вбачається з матеріалів справи, порядок розміщення зовнішньої реклами на території міста Житомира врегульовано Правилами розміщення зовнішньої реклами в місті Житомирі, затвердженими рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 11 березня 2010 року №168.

Відповідно до пункту 1.1 зазначених Правил вони розроблені на підставі Закону України "Про рекламу", Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", Закону України "Про благоустрій населених пунктів", а також Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067, і регулюють правові відносини у сфері розміщення зовнішньої реклами на території міста Житомира.

Згідно з пунктом 1.2 Правил вони визначають порядок здійснення діяльності з розміщення зовнішньої реклами в місті Житомирі та є обов`язковими для виконання усіма учасниками рекламної діяльності.

Пунктом 3.3 Правил передбачено, що підставою для розміщення зовнішньої реклами є дозвіл на розміщення зовнішньої реклами, який видається на підставі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради.

При цьому відповідно до пункту 3.7 Правил після прийняття рішення про розміщення рекламного засобу між розповсюджувачем зовнішньої реклами та робочим органом укладається договір на право тимчасового користування місцем розташування рекламного засобу, що перебуває у комунальній власності.

Як встановлено судом, 15 січня 2020 року між Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради та ТОВ "Завод металоконструкцій Укрсталь Житомир" укладено договір №222 на право тимчасового користування місцем розташування рекламного засобу, відповідно до якого відповідачу надано право користування місцем розташування спеціальної конструкції зовнішньої реклами.

Згідно з умовами зазначеного договору та відповідного дозволу на розміщення зовнішньої реклами, зокрема відповідно до додатку №1 до Договору №222 від 15 січня 2020 року площа місця розташування рекламного засобу була визначена у розмірі 9,7 кв.м, тобто виходячи з площі горизонтальної проєкції рекламного щита, що використовувалася для нарахування плати за користування місцем розташування рекламного засобу.

Водночас розділом 13 Правил визначено порядок справляння плати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів.

Так, згідно з пунктом 13.2 Правил площа місця розташування рекламного засобу визначається як сума площі горизонтальної проєкції усіх елементів рекламного засобу на поверхню землі та прилеглої ділянки шириною 0,5 метра за периметром горизонтальної проєкції засобу.

Відповідно до пункту 13.4 Правил плата за тимчасове користування місцями, що перебувають у комунальній власності, для розташування спеціальних конструкцій зовнішньої реклами справляється на підставі договору та підлягає внесенню розповсюджувачем реклами.

Згідно з пунктом 13.5 Правил розмір плати за тимчасове користування місцем розташування рекламного засобу визначається шляхом множення: розміру площі місця розташування рекламного засобу; коефіцієнтів диференціації базового тарифу залежно від місця розташування рекламного засобу; коригуючих коефіцієнтів.

Крім того, розділом 14 Правил встановлено базові тарифи плати за тимчасове користування місцями розташування спеціальних конструкцій зовнішньої реклами на території міста Житомира.

Отже, із наведених положень Правил вбачається, що розмір плати за користування місцем розташування рекламного засобу безпосередньо залежить від площі місця розташування рекламного засобу, яка повинна визначатися з урахуванням усіх елементів конструкції рекламного засобу, а не лише площі рекламної поверхні.

Під час проведення ревізії, оформленої актом від 17 лютого 2023 року №06-11-30/001, Управлінням Північного офісу Державної аудиторської служби України в Житомирській області встановлено порушення порядку визначення площі місця розташування рекламних засобів, що призвело до заниження плати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів. На підставі зазначеного акта контролюючим органом було направлено вимогу від 29 березня 2023 року №260608-14/980-2023 про усунення виявлених порушень.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, вимога Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області від 29 березня 2023 №260608-14/980-2023 була предметом судового оскарження.

Так, Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради звернувся до адміністративного суду з позовом до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області про визнання протиправною та скасування зазначеної вимоги.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі №240/17778/23 апеляційну скаргу Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області задоволено, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.06.2024 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради відмовлено, а вимогу контролюючого органу фактично визнано правомірною.

У зазначеній постанові апеляційний адміністративний суд встановив, що під час проведення ревізії було виявлено порушення пункту 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, пункту 13.2 Правил розміщення зовнішньої реклами в місті Житомирі, а також умов договорів на право тимчасового користування місцями розташування рекламних засобів, що полягало у заниженні площі горизонтальної проєкції рекламних засобів шляхом неврахування площі фундаментів рекламних конструкцій, унаслідок чого було занижено плату за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів.

Також судом встановлено, що внаслідок зазначених порушень бюджетом Житомирської міської територіальної громади недоотримано доходи в загальній сумі 5 180 092,72 грн, у тому числі за договором від 15 січня 2020 року №222, укладеним з ТОВ "Завод металоконструкцій Укрсталь Житомир", у сумі 13 994,76 грн.

Колегія суддів враховує, що зазначена постанова адміністративного суду набрала законної сили, а встановлені у ній фактичні обставини мають значення для правильного вирішення даної справи.

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Преюдиціальність означає обов`язковість для суду фактів, встановлених судовим рішенням, що набрало законної сили, під час розгляду інших справ. Такі обставини не підлягають повторному доказуванню, оскільки їх уже встановлено судом у попередньому процесі.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі №909/948/18 та від 16 грудня 2021 року у справі №916/495/21, у яких зазначено, що преюдиціальне значення мають саме обставини, встановлені судовим рішенням, а не їх правова оцінка.

Таким чином, обставини щодо порушення порядку визначення площі рекламних засобів, факту заниження плати за користування місцями розташування рекламних засобів та розміру недоотриманих бюджетом коштів, встановлені постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі №240/17778/23, відповідно до вимог частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України є преюдиційними для розгляду даної справи та не підлягають повторному доказуванню.

Колегія суддів дійшла висновку, що положення пункту 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, пункту 13.2 Правил розміщення зовнішньої реклами в місті Житомирі, а також положення статті 1212 Цивільного кодексу України дають підстави для висновку, що у разі фактичного користування суб`єктом господарювання місцем розташування рекламного засобу, що перебуває у комунальній власності, з внесенням плати у розмірі меншому, ніж встановлено нормативними актами органу місцевого самоврядування, такі правовідносини за своєю правовою природою є кондикційними.

Тобто у такому випадку розповсюджувач зовнішньої реклами фактично користується місцем розташування рекламного засобу, що перебуває у комунальній власності територіальної громади, та зберігає у себе кошти, які повинен був сплатити до бюджету територіальної громади за користування таким майном.

Отже, особа, яка без достатньої правової підстави зберегла у себе кошти, що повинні були бути сплачені за користування комунальним майном, зобов`язана повернути такі кошти власникові цього майна на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2024 року у справі №201/9127/21 зазначила, що кондикція у її класичному розумінні є самостійним позадоговірним способом захисту майнового права, спрямованим на повернення майна, набутого або збереженого без достатньої правової підстави.

При цьому для виникнення кондикційних зобов`язань наявність вини набувача значення не має, оскільки визначальним є сам факт набуття або збереження майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок повернути безпідставно набуте або збережене майно не є заходом відповідальності, а має на меті відновлення майнового становища особи, за рахунок якої відбулося таке збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17).

Отже, у даному випадку обов`язок відповідача сплатити суму безпідставно збережених коштів виникає в силу самого факту користування місцем розташування рекламного засобу із внесенням плати у розмірі меншому ніж передбачено законодавством, та не залежить від того, чи сталося таке заниження внаслідок поведінки відповідача, органу місцевого самоврядування чи інших осіб.

Колегія суддів зазначає, що стягнення з відповідача суми безпідставно збережених коштів не створює для нього будь-яких додаткових чи необґрунтованих негативних наслідків, оскільки предметом позову є кошти, які відповідач повинен був сплатити за звичайних умов користування комунальним майном відповідно до встановлених тарифів.

Навіть за умови правомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах застосування положень статей 1212 1214 Цивільного кодексу України забезпечує відновлення справедливої майнової рівноваги між сторонами, що відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, закріпленим у пункті 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України.

Враховуючи встановлені обставини, зокрема факт заниження плати за користування місцем розташування рекламного засобу та недоотримання бюджетом територіальної громади відповідних коштів, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Отже, доводи скаржника знайшли своє підтвердження.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з частиною 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо така незгода вбачається з наданих разом із відзивом доказів або відповідач доведе наявність об`єктивних причин, що перешкоджали заявленню відповідних заперечень.

Як вбачається зі змісту відзиву на позовну заяву, поданого відповідачем, останній, заперечуючи проти задоволення позову, обмежився посиланням на належне виконання умов договору та здійснення оплати на підставі виставлених позивачем рахунків, однак не заперечував ані встановленого контролюючим органом факту заниження площі місця розташування рекламного засобу, ані визначеного за результатами ревізії розміру недоотриманої плати.

За таких обставин, враховуючи приписи частини 4 статті 165 ГПК України, відповідач позбавлений права заперечувати зазначені обставини під час апеляційного перегляду справи, оскільки вони не були ним оспорені у відзиві та не спростовані належними і допустимими доказами. Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 червня 2020 року у справі №909/1054/19, від 30 жовтня 2024 року у справі №916/4921/23 та від 13 березня 2025 року у справі №910/1954/23.

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції у даній справі обставини та докази на їх підтвердження, перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права та відповідність рішення нормам процесуального права, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам статті 236 ГПК України.

Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, рішення Господарського суду Житомирської області від 22 грудня 2025 року у справі №906/1468/25 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову, у зв`язку з чим апеляційна скарга Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради підлягає задоволенню.

За змістом статті 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради на рішення Господарського суду Житомирської області від 22 грудня 2025 року у справі №906/1468/25 задовольнити.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 22 грудня 2025 року у справі №906/1468/25 скасувати. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод металоконструкцій "Укрсталь Житомир" (10001, м.Житомир, вул. Сергія Параджанова, 87, ) на користь Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради (10014, м.Житомир, вул. Покровська, будинок 6, ) 13994,76 грн. плати за право тимчасового користування місцями розташування рекламних засобів, 2422,4 грн судового збору за подання позовної заяви та 3 633,6 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

Справу №906/1468/25 повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "25" березня 2026 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Маціщук А.В.