ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2026 р. Справа№ 910/13057/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання - Король Д.А.

учасники справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційні скарги Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2» та ІНФОРМАЦІЯ_3» - ІНФОРМАЦІЯ_4»

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2025 (Повний текст рішення складено та підписано: 14.11.2025)

у справі №910/13057/24 (суддя - Бондаренко-Легких Г. П.)

За позовом Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2»

До ІНФОРМАЦІЯ_3» - ІНФОРМАЦІЯ_4»

про стягнення ІНФОРМАЦІЯ_5

УСТАНОВИВ:

Державне підприємство ІНФОРМАЦІЯ_1 "ІНФОРМАЦІЯ_2" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства Державної компанії "ІНФОРМАЦІЯ_6" - ІНФОРМАЦІЯ_7" про стягнення ІНФОРМАЦІЯ_8 - проценти за користування чужими грошовими коштами, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з своєчасної поставки товару за Державним контрактом НОМЕР_1 (партія товару № 3).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2025 у справі №910/13057/24 позов задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства Державної компанії "ІНФОРМАЦІЯ_6" - ІНФОРМАЦІЯ_7" на користь Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_1 "ІНФОРМАЦІЯ_2" пеню у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_9. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, від Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_1 "ІНФОРМАЦІЯ_2" надійшла апеляційна скарга, у якій скаржник просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2025 у справі № 910/13057/24 та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що на думку апелянта, місцевим господарським судом необґрунтовано було відмовлено у задоволенні частини позовних вимог.

Зокрема апелянт стверджує про неналежне виконання відповідачем умов Державного контракту НОМЕР_2 в частині своєчасної та повної поставки обумовленого товару третьої партії у кількості ІНФОРМАЦІЯ_10. На думку апелянта, контракти, укладені в умовах правового режиму воєнного стану, повинні враховувати підвищений ризик та відповідальність, пов`язані з недотримання їх умов. Відповідно, штрафні санкції повинні бути максимально суворими, щоб підкреслити важливість безумовного виконання контрактних зобов`язань. Отже, враховуючи критичну номенклатуру товару, яка є предметом державних контрактів на поставку товарів ІНФОРМАЦІЯ_11, суди, на переконання апелянта, не повинні зменшувати штрафні санкції, оскільки таке зменшення може негативно вплинути, насамперед, на обороноздатність країни та національну безпеку в цілому.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12..2025 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_1 "ІНФОРМАЦІЯ_2" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2025 у справі № 910/13057/24, розгляд апеляційної скарги призначено на 21.01.2026.

Також, не погоджуючись з указаним рішенням, від ІНФОРМАЦІЯ_3» - ІНФОРМАЦІЯ_4» надійшла апеляційна скарга, у якій скаржник просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2025 у справі № 910/13057/24 та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що на думку апелянта, місцевим господарським судом необґрунтовано було задоволено позовні вимоги та безпідставно не було зменшено розмір неустойки та процентів до 1 грн.

Зокрема апелянт стверджує, що позивач неправильно трактує умови п. 2.9. Контракту щодо формули з якої починається відлік строку поставки, зокрема, третьої партії. Апелянт зазначає, що строк поставки третьої партії товарів ІНФОРМАЦІЯ_11 за формулою То (попередня оплата)+6 місяців починає відліковуватись, за умови здійснення замовником (АОЗ ) 67 % попередньої оплати кожної готової партії товару, яка сплачується після повідомлення про готовність товару до відвантаження та оплати виставленого відповідачем рахунку з урахуванням вже раніше сплачених 30 % попередньої оплати від загальної ціни за Контрактом. За твердженням апелянта, саме позивач діяв недобросовісно, зокрема, не здійснивши попередню оплату у розмірі 67% вартості готової до відвантаження третьої партії товару.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2025 задоволено клопотання ІНФОРМАЦІЯ_3» - ІНФОРМАЦІЯ_4» про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2025 у справі № 910/13057/24, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_3» - ІНФОРМАЦІЯ_4» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2025 у справі № 910/13057/24, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2025 у справі № 910/13057/24, об`єднано апеляційні скарги Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2» та ІНФОРМАЦІЯ_3» - ІНФОРМАЦІЯ_4» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2025 у справі № 910/13057/24 в одне апеляційне провадження, апеляційні скарги у справі №910/13057/24 призначено до розгляду на 21.01.2026.

Протокольною ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 у судовому засіданні оголошено перерву до 18.02.2026.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів встановила, що 27.10.2023 між Державним підприємством ІНФОРМАЦІЯ_1 "ІНФОРМАЦІЯ_2", як замовником (АОЗ) та Дочірнім підприємством Державної компанії "ІНФОРМАЦІЯ_6" - ІНФОРМАЦІЯ_7", як виконавцем укладено державний контракт НОМЕР_3 на поставку (закупівлю) товарів ІНФОРМАЦІЯ_11 (надалі - Контракт НОМЕР_3 ).

Згідно пункту 1.1. Контракту виконавець зобов`язується поставити замовнику з дотримання вимог законодавства України, умов і вимог контракту товари ІНФОРМАЦІЯ_11, найменування, технічні характеристики, кількість, вартість (ціна) та строки поставки яких зазначені у цьому контракті та в специфікації товарів ІНФОРМАЦІЯ_11 (Додаток №1), для подальшого використання ІНФОРМАЦІЯ_12, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити товар в строки і на умовах, визначених цим контрактом.

У відповідності до пункту 2.1. Контракту - вартість (ціна) товару за цим контрактом на момент його підписання зафіксована сторонами в специфікації на підставі складу вартості (ціни), сформованої виконавцем з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України №1275 від 11.11.2022.

Пунктом 2.2. Контракту в редакції Додаткової угоди №7 від 27.03.2024 та умовами Специфікації, що є Додатком №1 до Контракту сторони погодили, що загальна вартість (ціна) товару за цим Контрактом, становить 4.228.017.080,76 грн.

Крім того, в Специфікації в редакції Додаткової угоди №7, що є Додатком №1 до Контракту відображено найменування товару, кількість, вартість за одиницю та строк поставки.

Згідно умов Специфікації, що є Додатком №1 до Контракту в редакції Додаткової угоди №7 від 27.03.2024 - поставка товару здійснюється протягом:

- 1 місяця з дати здійснення авансового платежу згідно п. 2.9 Контракту щодо поставки партії товару у кількості ІНФОРМАЦІЯ_13

- 3 місяців з дати здійснення авансового платежу згідно п. 2.9 Контракту щодо поставки партії товару у кількості ІНФОРМАЦІЯ_14 (друга партія);

- 6 місяців з дати здійснення авансового платежу згідно п. 2.9 Контракту щодо поставки партії товару у кількості ІНФОРМАЦІЯ_14 (третя партія);

- 9 місяців з дати здійснення авансового платежу згідно п. 2.9 Контракту щодо поставки партії товару у кількості ІНФОРМАЦІЯ_15 (четверта партія);

Відповідно до пункту 2.9. Контракту - розрахунки за товари здійснюються шляхом проведення попередньої оплати у розмірі до 97% від вартості (ціни) товару за Контрактом на строк не більше, як на 9 (дев`ять) місяців з дати перерахування першої частини коштів на рахунок виконавця у такому порядку:

- 30% від вартості товару за контрактом здійснюється замовником на підставі рахунку, наданого виконавцем після надання замовнику (АОЗ) дозволу уповноваженого органу з експортного контролю країни, в якій розміщується постачальник товару на здійснення міжнародної передачі (транзиту) товарів та транзитних ліцензій для товару від уповноважених органів;

- 67% кожної готової партії товару до відвантаження за контрактом здійснюється замовником на підставі рахунку наданого виконавцем після надання замовнику підтвердження про готовність партії до відвантаження;

- 3% від вартості товару, оплачується на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі товару, за умови виконання всіх умов державного контракту.

14.02.2024 позивач на підставі виставлених рахунків перерахував на користь відповідача 35,69% від вартості товару по Контракту у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_16.

Позивач стверджує, що ДП "ІНФОРМАЦІЯ_17" зобов`язався поставити третю партію товару у кількості ІНФОРМАЦІЯ_18

Пунктом 3.3. Контракту встановлено, що датою виконання виконавцем зобов`язань щодо поставки товару є дата підписання сторонами акта приймання-передачі товару за Контрактом.

Згідно Актів приймання-передачі товару від 18.07.2024 та видаткових накладних (ВН) від 16.06.2024, 17.06.2024 та 18.07.2024 виконавець поставив частину третьої партії товару у кількості ІНФОРМАЦІЯ_19, тобто частково без порушення визначених позивачем строків поставки,

Спір у даній справі виник у зв`язку із тим, що на думку позивача, станом на 23.10.2024 відповідач не поставив замовнику ІНФОРМАЦІЯ_20 товару з третьої партії поставки, чим порушив умови Контракту.

Згідно підпункту 1 та 4 пункту 7.2. Контракту - видами порушень та санкції за них є:

- у разі порушення строків поставки товару з виконавця стягується пеня у розмірі 0,1% від вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості;

- у разі порушення виконавцем зобов`язань щодо строків поставки товару, за умови здійснення замовником попередньої оплати, виконавець зобов`язаний сплатити на користь замовника проценти за користування коштами попередньої оплати (в частині вартості простроченого товару) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від дня порушення строку поставки товару до дня виконання виконавцем обов`язку щодо поставки товару.

У зв`язку з відсутністю поставки товару, АОЗ направила ДП "ІНФОРМАЦІЯ_17" претензію вих.№11/2-10089 від 21.08.2024, в якій просила виконати належним чином умови Контракту щодо поставки обумовленого товару та сплатити штрафні санкції за прострочення поставки товару.

ДП "ІНФОРМАЦІЯ_17" листом вих.№31.68/1510/8812-24від 20.09.2024 надало відповідь на претензію, в якій зазначило, що претензія вих.№11/2-10089 від 21.08.2024 залишається без задоволення.

Отже, предметом позову в даній справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 (пеня, штраф, проценти) за прострочення поставки товару та користування коштами попередньої оплати за період з 15.08.2024 по 18.10.2024, а саме:

- ІНФОРМАЦІЯ_21 - пеня за порушення строку поставки товару у порядку п. 2 п. 7.2. Контракту від вартості товару, з якого допущено прострочення виконання;

- ІНФОРМАЦІЯ_22 - штраф за порушення строку поставки товару понад 30 днів у порядку п. 2 п. 7.2. Контракту від вартості товару, з якого допущено прострочення виконання;

- ІНФОРМАЦІЯ_23 - проценти за користування грошовими коштами попередньої оплати у розмірі 35, 69 % від загальної ціни договору у порядку п. 4 п. 7.2. Контракту від вартості непоставленої партії товару ( ціна ІНФОРМАЦІЯ_24);

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір, укладений між сторонами, сторони визначили саме як договір поставки, а відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 ЦК України та § 1 Глави 30 ГК України.

З огляду на те, що на час виникнення спірних правовідносин сторін діяли положення ГК України (втратив чинність 28.08.2025), суд застосовує при вирішенні даного спору норми ГК України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно статей 173, 174, 175 ГК України, статей 11, 202, 509, 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом (Господарський кодекс України), застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина 1, 6 стаття 265 ГК України).

Зазначене також кореспондується з нормами статті 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок передати у власність покупця товар належної якості і водночас набуває права вимагати його оплати, а покупець зі свого боку набуває права вимагати від постачальника передачі цього товару своєчасно та в повному обсязі та відповідної якості та зобов`язаний здійснити оплату (пункт 8.3. постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.06.2022 у справі №922/2115/19).

На виконання приписів статті 632 ЦК України, сторони в пункті 2.2. Контракту в редакції Додаткової угоди №7 від 23.03.2024 та в Специфікації, що є Додатком №1 до Контракту в редакції вказаної Додаткової угоди погодили загальну ціну товару за Контрактом (тобто всіх партій товару), яка становить ІНФОРМАЦІЯ_25.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу або поставки (частина 1 стаття 691 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 стаття 692 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (частина 1 стаття 693 ЦК України).

Пунктом 2.9 Контракту передбачено, що відповідно до вимог абзаців 4,5 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1070 "Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти" за рішенням головного розпорядника бюджетних коштів розрахунки за товари здійснюються шляхом проведення попередньої оплати у розмірі до 97% від вартості (ціни) товару за контрактом на строк не більше як на 9 (дев`ять) місяців з дати перерахування першої частини коштів на рахунок виконавця у такому порядку:

- 30% від вартості товару за Контрактом здійснюється замовником на підставі рахунку, наданого виконавцем після надання замовнику дозволу уповноваженого органу з експортного контролю країни, в якій розміщується постачальник товару на здійснення міжнародної передачі (транзиту) товарів та транзитних ліцензій для товару від уповноважених органів;

- 67% кожної готової партії товару до відвантаження за Контрактом здійснюється замовником на підставі рахунку наданого виконавцем після надання замовнику підтвердження про готовність партії до відвантаження;

- 3% від вартості товару, оплачується на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі товару, за умови виконання всіх умов державного контракту.

У разі проведення попередньої оплати Товар поставляється не пізніше строку поставки товару, зазначеному у Специфікації.

Як вказано судом вище. апелянт стверджує, що в його діях відсутнє прострочення поставки товару через затримку оплати позивачем оплати 67% третьої партії товару за контрактом від дати повідомлення про готовність такого товару до відвантаження (позивач допустив прострочення кредитора у розумінні статті 613 ЦК України). Всупереч умовам п. 2.9. Контракту, позивач не здійснив оплату 67 % вартості товару готового до відвантаження (тобто відповідач в сукупності з раніше здійсненою попередньою оплатою у 30 % від загальної ціни за Контрактом не отримав 97 % попередньої оплати від вартості третьої партії товару за Контрактом) до здійснення якої відповідач не міг виконати свого обов`язку із своєчасної поставки товару.

Матеріали справи містять лист ДП "ІНФОРМАЦІЯ_17" від 04.06.2024 до АОЗ про готовність до відвантаження партії товару у кількості ІНФОРМАЦІЯ_26

При цьому у п. 2.9 Контракту сторонами не конкретизовано розміру попередньої оплати, яку повинен сплатити позивач та з оплати якої розпочинається відлік строку поставки, а визначено лише приблизну межу такої оплати, а тому у позивача відсутній обов`язок здійснити попередню оплату у розмірі, що становить саме до 97 % від вартості (ціни) товару за Контрактом, проте зазначено, що оплата 30% попередньої оплати здійснюється у розмірі 30% від загальної ціни контракту (ціни загальної кількості товару), а 67% передплати сплачуються щодо кожної партії товару, зокрема і третьої, після повідомлення про готовність товару до відвантаження.

Строки поставки товару обумовлені сторонами Контракту НОМЕР_4 у Специфікації в редакції Додаткової угоди №7 від 27.10.2023, яка передбачає строки поставки кожної партій товару, і які обраховуються, виходячи із "Т0" +1 міс., +3 міс., +6 міс., +9 міс.", а увесь товар повинен бути поставлений не пізніше 9-ти місяців з дати перерахування першої частини коштів.

За таких обставин, суд погоджується з трактуванням умов договору позивачем щодо визначення строків поставки, які обліковуються саме від оплати 30% передплати від загальної ціни контракту, і сторони розуміють під "Т0" - дата перерахування першої частини коштів на рахунок виконавця, від загальної ціни товарів за Контрактом, +1 міс., +3 міс., +6 міс., +9 міс.

Умови пункту 2.9 Контракту про здійснення попередньої оплати у сумі 67 % від вартості кожної партії готової до відвантаження, жодним чином не змінюють строки поставки вказані вище, а лише вказує про те, що ця передоплата повинна бути здійснена до поставки кожної партії Товару, після отримання від відповідача повідомлення про готовність до відвантаження товару, та на підставі виставленого відповідачем рахунку.

Отже, виходячи з положень нормативного акту (постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1070), пункту 2.9 Контракту та Специфікації в редакції Додаткової угоди №7 від 27.03.2024 передоплата за товар у розмірі до 97 % здійснюється на строк не більше як на 9 місяців з дати перерахування першої частини коштів (30 % від загальної вартості товару за Контрактом), а отже за цими умовами увесь товар повинен бути поставлений у строк не пізніше 9 місяців з дати перерахування першої частини коштів (першої частини передоплати у розмірі 30 % від вартості всього товару).

Отже, незважаючи на прострочення позивачем сплати попередньої оплати у розмірі 67 % від вартості третьої партії товару готової до відвантаження, вказана обставина не змінює визначених Контрактом строків поставки товару кожної партії, який обчислюється від сплати 30% ціни договору (всіх партій) та визначається для кожної партії окремо.

Проте, не зважаючи на прострочення кредитора щодо оплати товару з третьої партії товару, готового до відвантаження, на наявність у відповідача права на призупинення виконання до надходження такої передплати, відповідач на власний ризик здійснив поставку товару позивачу з третьої партії товару, проте поставив його не в повному обсязі.

Вказані обставини підлягають оцінці судом при вирішенні питання про зменшення грошових сум (штрафних санкцій та процентів) у порядку статті 533 ЦК України та статті 233 ГК України, проте не є підставою для звільнення відповідача від штрафних санкцій.

Матеріалами справи підтверджено, що 14.02.2024 позивач здійснив на рахунок відповідача передоплату у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_28, третю партію товару у кількості 8000 од., вартістю 1.414.239.920, 00 грн, відповідач повинен був поставити у строк до 14.08.2024 включно (14.02.2024 (То)+6 місяців).

З наявних у справі доказів суд встановив, що відповідач здійснив лише часткову поставку третьої партії товару у кількості ІНФОРМАЦІЯ_27 з другої партії, як пояснено позивачем, та не заперечено відповідачем), Актом приймання-передачі від 1ІНФОРМАЦІЯ_28Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що оскільки з 15.08.2024 відповідач є таким, що прострочив поставку третьої партії товару на суму ІНФОРМАЦІЯ_29), до нього підлягають застосуванню умови п. 7.2. Контракту в частині відповідальності за порушення строків поставки товару, а саме підпункти 1, 4 п. 7.2. Контракту.

Так, у п.п. 1, 4 п. 7.2. Контракту сторони дійшли згоди про те, що:

- у разі порушення строків поставки товару з виконавця стягується пеня у розмірі 0,1% від вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості;

- у разі порушення виконавцем зобов`язань щодо строків поставки товару, за умови здійснення замовником попередньої оплати, виконавець зобов`язаний сплатити на користь замовника проценти за користування коштами попередньої оплати (в частині вартості простроченого товару) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від дня порушення строку поставки товару до дня виконання виконавцем обов`язку щодо поставки товару.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо обґрунтованості вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_30

Щодо вимог про стягнення з відповідача ІНФОРМАЦІЯ_23 процентів за користування грошовими коштами (п.п. 4 п. 7.2. Контракту) суд встановив, що позивач за період з 15.08.2024 по 18.10.2024 проводить нарахування процентів за користування коштами попередньої оплати з урахуванням 35, 69 %, що становить ІНФОРМАЦІЯ_31 що є безпідставним в частині нарахування процентів на суму передплати в розмірі 35,69 % від вартості третьої партії товару.

Колегія суддів при цьому відзначає, що згідно із п. 2.9. Контракту сторони передбачили обов`язок позивача зі здійснення попередньої оплати у розмірі 30 % від вартості товару за Контрактом, а пп. 4 п. 7.2. Контракту не містить конкретизації, що проценти нараховується саме за користування коштами "фактично здійсненої" попередньої оплати (в частині вартості простроченого товару).

Отже, позивач зобов`язаний був здійснити попередню оплату у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_32, що становить 35, 69 % від вартості всього товару за Контрактом.

Наведене, згідно із пп. 4 п. 7.2. Контракту, не надає повивачу права нараховувати проценти за користування коштами з розрахунку "фактично здійсненої" попередньої оплати.

У відповідності до умов п. 2.9. та пп. 4 п. 7.2. Контракту, нарахування процентів за користування коштами попередньої оплати має вираховуватися із розрахунку попередньої оплати у розмірі 30% від суми непоставленої вчасно партії товару.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів, що нараховані у порядку пп. 4 п. 7.2. Контракту, у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_33 як стверджує апелянт.

При цьому суд встановив, що період нарахування процентів за користування грошовими коштами з урахуванням пп. 4 п. 7.2. Контракту, статті 536 в сукупності з частиною 3 статті 693 ЦК України, а також висновків, що викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2021 у справі №910/14180/18 визначено вірно, оскільки, матеріали справи не містять доказів пред`явлення позивачем до відповідача вимоги про повернення попередньої оплати до моменту звернення з позовом, з моменту пред`явлення якої покупець втрачає право на нарахування продавцю на суму цих коштів процентів, передбачених частиною 3 статті 693 ЦК України, та набуває право на нарахування та стягнення з продавця процентів, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

В силу ч. 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення..

Категорії "значно" та наявність обставин, які "мають істотне значення", які використовуються в статті 551 ЦК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, тобто в кожному конкретному спорі.

До моменту порушення зобов`язання боржником неустойка виконує функцію сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №910/14591/21).

Втім, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного виконання обов`язку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (пункт 7.25 постанови Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22).

У пункті 7.42 постанови від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду виснував, що чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер.

Водночас, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Верховний Суд наголошує, що словосполучення "може зменшити за рішенням суду", "суд має право" та "суд може", вжиті у частині третій статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, свідчать, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною свободою розсуду в аспекті можливості/неможливості зменшення розміру неустойки, оцінюючи конкретні обставини, які мають істотне значення.

Водночас вирішення цих питань не належить до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.02.2025 у справі №909/1083/23). Про те, що зменшення розміру неустойки, заявленої до стягнення, є правом суду, також зазначено в постановах Верховного Суду від 16.11.2023 у справі №916/3232/22, від 07.11.2023 у справі №924/215/23, від 10.08.2023 у справі №910/8725/22.

Зменшення розміру неустойки залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. За відсутності в законі переліку виняткових обставин та врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність / відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення і його конкретний розмір.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність / відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих обставин, що свідчать про наявність / відсутність підстав для вчинення такої дії. Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 05.09.2023 у справі №907/583/22, від 28.11.2023 у справі №916/1504/22, від 03.12.2024 у справі №904/872/24, від 03.12.2024 у справі №909/321/24.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 зазначив, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є різними, оскільки щоразу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, а також досліджуватися й оцінюватися судом у порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

Колегією суддів беруться до уваги особливості правовідносин сторін у даній справі, зокрема:

- специфіку товарів, що є предметом Контракту, обмеженість кола контрагентів, з якими відповідач може укласти відповідні зовнішньоекономічні контракти на поставку таких товарів;

- характер спірних правовідносин, що стосуються забезпечення обороноздатності країни у період дії особливого періоду;

- належність відповідача до оборонно-промислового комплексу України, наявність у нього статусу спеціального суб`єкта господарювання у сфері експорту та імпорту продукції і послуг військового призначення та подвійного використання;

- здійснення попередніх поставок партії товарів (першої та другої) за спірним Контрактом у повному обсязі, попри суб`єктивні та об`єктивні причини, що встановлено зокрема, судовими рішеннями у межах справи №910/8696/24;

- поведінку позивача, який всупереч п. 2.9. Контракту не здійснив попередню оплату у розмірі 67 % готової до відвантаження частини третьої партії, про готовність якої у кількості 1810 од. було повідомлено позивача листом від 04.06.2024 (тобто допущення прострочення кредитора за даним контрактом), що також могло стати причиною для затримки відповідачем поставки товару;

- наявність у АОЗ можливості стягувати із постачальника (ДП "ІНФОРМАЦІЯ_17") за укладеним Контрактом надмірні грошові суми як неустойки (штрафу та пені), спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 №7-рп/2013);

- знаходження АОЗ та ДП "ІНФОРМАЦІЯ_17" у підпорядкуванні у ІНФОРМАЦІЯ_1 та фінансування обох сторін спору за рахунок коштів, які виділяються з Державного бюджету України;

- баланс інтересів обох сторін спору.

Враховуючи вищевказані обставини, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій та зменшення розміру неустойки (пені та штрафу) на 70 %.

Що ж до зменшення процентів за користування грошовими коштами попередньої оплати, суд зазначає, що з огляду на різну правову природу проценти, передбачені частиною 3 статті 693 ЦК України, не можуть бути ототожнені з неустойкою та процентами, передбаченими частиною 2 статті 625 ЦК України. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №910/14180/18.

Передбачені статтею 536 та частиною третьої статті 693 ЦК України проценти за своєю правовою природою є винагородою (платою) за користування грошовими коштами, у т.ч. безпідставно одержаними, збереженими коштами (стаття 1214 ЦК України), та виступають способом захисту прав та інтересів покупця який, здійснивши оплату продукції на умовах попередньої її оплати набув також статусу кредитора за договором по відношенню до продавця до моменту передання йому такої продукції.

Таким чином, підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами.

Отже, зменшення судом розміру процентів за користування чужими грошовими коштами, що нараховані в порядку пп. 4 п. 7.2. Контракту та ч. 3 ст. 693 ЦК України є неможливим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_34 процентів за користування коштами попередньої оплати (з розрахунку 30 % від вартості простроченого товару).

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, слід зазначити, що іншим доводам апелянтів оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянтів по суті їх скарг в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2025 у справі № 910/13057/24 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на їх заявників.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційні скарги Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2» та ІНФОРМАЦІЯ_3» - ІНФОРМАЦІЯ_4» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2025 у справі № 910/13057/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2025 у справі № 910/13057/24 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2025 у справі № 910/13057/24.

4. Витрати по сплаті судового збору покласти на Державне підприємство ІНФОРМАЦІЯ_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2» та Дочірне підприємство Державної компанії «ІНФОРМАЦІЯ_6» - ІНФОРМАЦІЯ_4» відповідно.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 24.03.2026

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов