ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про розгляд заяви про скасування заходів забезпечення позову

"27" березня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/5043/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Лінник І.А.,

за участю представників:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: адвокат Хижняк А.В.,

розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Родина ІР" (вх. №2-590/26 від 26.03.2026) про скасування заходів забезпечення позову по справі № 916/5043/25

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Родина ІР" (вул. Шевченка, № 1, с. Нова Калуга, Бериславський р-н, Херсонська обл., 74110)

про стягнення 7 076 200,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

18.12.2025 ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Одеської області із заявою про забезпечення позову до його подання відносно особи, яка може отримати статус відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Родина ІР", згідно якої просить суд накласти арешт на нерухоме, рухоме майно та грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Родина ІР" в межах суми, що не перевищує ціну позову, а саме 7 076 200,00 грн.

22.12.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області задоволено частково заяву ОСОБА_1 (вх. № 4-83/25 від 18.12.2025), накладено арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Родина ІР" у межах розміру позовних вимог на загальну суму 7 076 200,00 грн., а також на рухоме та нерухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Родина ІР", у межах розміру позовних вимог в сумі 7 076 200,00 грн, лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів, у разі їх недостатності.

Зазначену ухвалу Господарського суду Одеської області Товариством з обмеженою відповідальністю "Родина ІР" було оскаржено в апеляційному порядку.

На час розгляду судом клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Родина ІР" (вх. №2-590/26 від 26.03.2026) про скасування заходів забезпечення позову по справі № 916/5043/25, Південно-західним апеляційним господарським судом постанова за результатами розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Родина ІР" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.12.2025 по справі № 916/5043/25 не прийнята.

30.12.2025 ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Родина ІР", в якій просить суд стягнути з відповідача 7 076 200,00 грн дивідендів за 2021-2024 роки та за І-ІІІ квартал 2025 року.

05.01.2026 ухвалою Господарського суду Одеської області відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, позовну заяву ОСОБА_1 (вх. № 5494/25 від 30.12.2025) залишено без руху та встановлено позивачці строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

16.01.2026 Товариством з обмеженою відповідальністю "Родина ІР" було подано до суду клопотання (вх. № 2-50/26), згідно якого заявник просив суд скасувати заходи забезпечення позову до подання позовної заяви, вжиті на підставі ухвали Господарського суду Одеської області від 22.12.2025 по справі № 916/5043/25.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.01.2026 у задоволені клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Родина ІР" (вх. № 2-50/26 від 16.01.2026) про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.12.2025 по справі № 916/5043/25 було відмовлено.

Зазначена ухвала Господарського суду оскаржена Товариством з обмеженою відповідальністю "Родина ІР" в апеляційному порядку.

На час розгляду судом клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Родина ІР" (вх. №2-590/26 від 26.03.2026) про скасування заходів забезпечення позову по справі № 916/5043/25, Південно-західним апеляційним господарським судом постанова за результатами розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Родина ІР" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.01.2026 по справі № 916/5043/25 не прийнята.

25.03.2026 Товариством з обмеженою відповідальністю "Родина ІР" було подано до суду клопотання (вх. № 2-590/26 від 26.03.2026), згідно якого заявник просив суд скасувати заходи забезпечення позову до подання позовної заяви, вжиті на підставі ухвали Господарського суду Одеської області від 22.12.2025 по справі № 916/5043/25.

Обґрунтовуючи зазначене клопотання про скасування заходів забезпечення відповідач зазначив наступне.

Щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти Товариства ОСОБА_1 зазначила, що Товариство має двох учасників - її та ОСОБА_2 , який є не лише учасником, а й директором Товариства, має набагато більший вплив на діяльність Товариства та його майновий стан, ніж позивачка, а тому безперешкодно матиме змогу розпоряджатись коштами та майном Товариства без її участі чи згоди на власний розсуд, навіть неправомірно, оскільки в період оскарження його дій в суді, майно Товариства може бути передане будь-якій іншій особі, а кошти, на підставі будь-яких договорів, виведені з рахунків Товариства.

Крім наведених вище аргументів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 навела, те що директор Товариства створив та зареєстрував на свою доньку ТОВ "Церера-Херсон", метою створення якого вона вважає, є ухилення від виплати дивідендів учасникам ТОВ "Родина ІР", а також мінімізація можливості примусового стягнення коштів за рахунок майна Товариства.

Також, заявниця вважає, що ОСОБА_2 як директор Товариства може відступити право оренди земельних ділянок, яке належить ТОВ "Родина ІР" новоствореному ТОВ "Церера- Херсон", виводити земельні ділянки з оренди Товариства з метою зменшення на майбутнє його чистих прибутків, що в результаті матиме наслідком його нульову діяльність або збитковість, що також унеможливить виконання судового рішення шляхом стягнення грошових коштів.

Водночас, відповідач зазначає, що ТОВ "Родина ІР" є діючим суб`єктом господарювання, та має кредитні зобов`язання, на підставі укладених з АТ "Державний ощадний банк України" кредитного договору №3656/2024 від 26.09.2024 та кредитного договору №12/2025 від 09.01.2025, які сплачуються Товариством щомісячно, сумарна сума щомісячних платежів складає - 224 000,00 грн.

Сума кредиту становить за кредитним договором №3656/2024 від 26.09.2024 року складає - 4 630 00,00 грн, а за кредитним договором №12/2025 від 09.01.2025 року 4 359 104,00 грн.

Як зауважило ТОВ "Родина ІР" кредитна заборгованість за кредитним договором №3656/2024 від 26.09.2024 станом на 20.01.2026 року складає 3 307 142, 26 грн., наступний платіж по договору має бути здійснений до 14.04.2026 в сумі - 110 238,10 грн.; кредитна заборгованість за кредитним договором №12/2025 від 09.01.2025 станом на 20.01.2026 складає 3 528 756,35 грн., наступний платіж по договору має бути здійснений до 14.04.2026 в сумі - 103 788,19 грн.

Отже відповідач вказує, що у зв`язку із вжитими заходами забезпечення та накладенням арешту на грошові кошти та майно ТОВ "Родина ІР" у межах розміру позовних вимог, зупинено рух коштів по рахункам Товариства, тобто Товариство не може здійснити сплату кредитних зобов`язань, виплатити заробітну плату, сплатити податкові зобов`язання.

Фактичний залишок на рахунках ТОВ «Родина ІР» складає - 213 323,11 грн.

Відповідач, посилаючись на умови кредитних договорів стверджує, що у зв`язку із вжитими судом заходами забезпечення позову ТОВ "Родина ІР" може втратити можливість вчасно здійснити погашення кредитних зобов`язань, в результаті чого втратити кредитні кошти, так як, Банк може відкликати кредит. Також відповідач зазначає, що Банком за невиконання умов договору до нього можуть бути застосовані штрафні санкції.

Окрім того, відповідач зазначає, що між АТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобов`язань ТОВ "Родина ІР" за кредитними договорами укладені договори поруки, і саме ОСОБА_2 були сплачені кредитні платежі за лютий та березень в загальній сумі - 335 905,10 грн, отже, вжиті заходи забезпечення позову стосуються безпосередньо прав та законних інтересів третьої особи, яка не є стороною справи, а саме - ОСОБА_2 , який є поручителем перед АТ "Державний ощадний банк України" за виконання ТОВ "Родина ІР" зобов`язань за кредитними договорами

Відтак, відповідач вважає, що вжиті господарським судом Одеської області заходи забезпечення позову зашкоджують господарській діяльності Товариства, а також можуть стати підставою пред`явлення АТ "Державний ощадний банк України" вимоги про дострокове стягнення кредитних коштів, стягнення штрафних санкцій, а також негативно позначитися на кредитній історії Товариства та діловій репутації.

Додатково відповідач вказує, що ТОВ "Родина ІР" є сільськогосподарським підприємством, основним видом діяльності якого є - вирощування зернових сільськогосподарських культур і для здійснення сільськогосподарського товаровиробництва орендує земельну ділянку загальною площею 717,1957 га.

Отже, вжиті заходи забезпечення позову унеможливлюють проведення ТОВ "Родина ІР" господарської діяльності, адже станом на зараз у Товариства відсутня можливість оплатити придбання матеріальних засобів для посіву та вирощування сільськогосподарських культур врожаю 2026 року, зокрема: насіння, дизельного пального, засобів захисту рослин, мінеральних добрив, що, в свою чергу, унеможливлює здійснення господарської діяльності Товариством, а також в послідуючому унеможливить і виконання Товариством судового рішення у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а можливо, навіть, призведе до його банкрутства, адже у ТОВ "Родина ІР" будуть відсутні грошові кошти, необхідні для виконання судового рішення.

Отже, відповідач зазначає, що вжиті Господарським судом Одеської області заходи забезпечення позову є занадто обтяжливими для ТОВ "Родина ІР", оскільки неможливість оплатити необхідні ресурси для здійснення господарської діяльності з вирощування сільськогосподарської продукції буде мати наслідком блокування його господарської діяльності й приведе лише до відсутності коштів у позивача.

Водночас, відповідач зазначає, що з метою гарантування ефективного захисту прав позивача без забезпечувальних обмежень ТОВ "Родина ІР", як діючий суб`єкт господарювання, який здійснює товарне сільськогосподарське виробництво (наявні засіяні площі сільськогосподарських культур; працевлаштовані працівники; в оренді у Товариства перебуває земельна ділянка загальною площею 717,1957 га; наявна повна матеріально технічна база для здійснення господарської діяльності (техніка та обладнання); наявні кредитні зобов`язання за державними програмами кредитування (а саме взято сільськогосподарську техніку в кредит), не буде ризикувати своїм становищем, діловою репутацією, щоб зловживати та не виконувати рішення суду, в разі задоволення позовних вимог позивача.

При цьому, відповідач зауважує, що він навів нові обставини, які не були відомі суду при винесенні ухвали про вжиття заходів забезпечення позову, які, на його переконання, є достатньо обґрунтовані доказами не абстрактної "незручності" вжитих заходів забезпечення позову для ТОВ "Родина ІР", а їх (заходів) неспівмірність та фактичні наслідки для Товариства, у вигляді нарахування штрафних санкцій за кредитними договорами, наслідки для третіх осіб - поручителів відповідача, неможливість здійснити оплату за посівний матеріал, засоби захисту рослин, дизельне пальне, мінеральні добрива, тощо.

Отже, відповідач вважає, що застосований захід став надмірним чи таким, що істотно порушив баланс інтересів, блокуючи господарську діяльність (господарська діяльність ТОВ "Родина ІР" фактично заблокована), що призвело до наслідків, які виходять за межі тимчасового процесуального обмеження, необхідного для досягнення мети забезпечення.

26.03.2026 ухвалою Господарського суду Одеської області розгляд клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Родина ІР (вх. № 2-590/26 від 26.03.2026) про скасування заходів забезпечення позову у справі № 916/5043/25 призначено на 12:00 год 27.03.2026, про що учасники справи повідомлені через їх електронні кабінети у системі "Електронний суд".

В судове засідання 27.03.2026 для розгляду клопотання ТОВ "Родина ІР" з`явився його представник, який підтримав зазначене клопотання, просив суд скасувати вжиті ухвалою господарського суду від 22.12.2025 у справі № 916/5043/25 заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти та на майно (рухоме та нерухоме) ТОВ "Родина ІР" в межах заявленої у позовній заяві суми.

Позивачка або її повноважний представник в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час проведення судового засідання повідомлена належним чином, причини не явки суду не повідомила.

Відтак, оскільки судом вжито всіх можливих заходів щодо належного повідомлення учасників справи, суд вважає, що нез`явлення позивачки в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання ТОВ "Родина ІР" про скасування заходів забезпечення позову, враховуючи обмежений строк розгляду вищезазначеного клопотання в порядку ч.2 ст.145 ГПК України та те, що явка судом обв`язкою не визнавалась.

Оцінивши наведені заявником обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що підстави для задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Родина ІР" про скасування заходів забезпечення позову відсутні, з огляду на наступне.

Завданням господарського судочинства, згідно з ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За приписами ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. Тобто положення вказаної статті пов`язують вжиття заходу забезпечення з ефективним захистом або поновленням порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, реальним виконанням судового рішення, а також із наявністю обставин, що достеменно свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів даної справи, спір між сторонами у справі стосується, зокрема, стягнення з ТОВ "Родина ІР" коштів у розмірі 7 076 200,00 грн у зв`язку з невиплатою ОСОБА_1 , як учаснику, який володіє часткою у розмірі 50% статутного капіталу Товариства, дивідендів за 2021-2024 року та за І-ІІІ квартал 2025 року. Отже, виконання судового рішення у випадку задоволення позову безпосередньо пов`язано із наявністю у боржника коштів у відповідній сумі, а у разі їх відсутності можливістю звернення стягнення на відповідне майно.

Застосування ухвалою суду від 22.12.2025 заходу забезпечення позову безпосередньо пов`язано із предметом позову і необхідність застосування такого заходу підтверджено належними і допустимими доказами, наявними у матеріалах справи, на підставі яких суд дійшов відповідних висновків. Варто наголосити, що суд уже давав оцінку щодо пов`язаності заходу забезпечення позову з предметом спору, наявності обставин, які свідчать про реальну можливість утруднення або унеможливлення виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частин 1, 4 статті 145 Господарського процесуального кодексу України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Передбачене ст.145 ГПК України право суду скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи залежить виключно від встановлення судом після вжиття заходів забезпечення позову обставин, які свідчать про відсутність обґрунтованих підстав вважати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Скасування заходів забезпечення позову у відповідності до ст.145 Господарського процесуального кодексу України може мати місце коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 15.08.2019 у справі №15/155-б.

Суд зазначає, що дотримання і збереження балансу інтересів сторін не може призводити до нівелювання вчинених судом раніше дій, до нівелювання можливості забезпечення позивачу виконання рішення суду у випадку задоволення позову та самої суті вжитих заходів.

Наразі сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс.

Так, згідно висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17 та від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони та одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В залежності від обставин прийняття рішення про скасування заходів забезпечення позову може бути правом суду за приписами частини 1-6 статті 145 Господарського процесуального кодексу України, або обов`язком суду відповідно частини 9, 13 статті 145 Господарського процесуального кодексу України. Прийняття судом рішення про скасування заходів забезпечення позову з підстав, передбачених частинами 9, 13 статті 145 Господарського процесуального кодексу України, є процесуальним наслідком прийнятих судових рішень у справі або процесуальних подій на стадії відкриття провадження у справі, і ці рішення не зумовлені будь-якими іншими обставинами.

Натомість, скасування заходів забезпечення позову в порядку частин 1-6 статті 145 Господарського процесуального кодексу України має оціночний характер, дослідження якого потребує з`ясування існування критеріїв на цей час, визначених частиною 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України, і які зумовили вжиття заходів забезпечення позову

Скасування заходів забезпечення позову допускається як за ініціативою суду, так і на підставі вмотивованого клопотання учасника справи за умови втрати чинності обставинами, що зумовлювали їх застосування. Вирішальне значення у цьому разі має оцінка актуальності підстав для збереження забезпечення на час розгляду питання про його скасування. Якщо ж такі підстави відпали збереження заходів забезпечення є необґрунтованим.

Ураховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Отже, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову зумовлює конкретні обмеження щодо вчинення певних дій чи, навпаки, обов`язок вчинити дії учасниками справи або третіми особами, що мають строковий характер та діють до моменту скасування таких заходів судом, який їх вжив, чи судом вищої інстанції у разі скасування ухвали про вжиття спірних заходів забезпечення за їх безпідставністю.

Тобто необхідно розмежовувати як окремі юридичні факти "скасування заходів забезпечення" господарським судом, який їх встановив, у зв`язку з тим, що такі заходи вичерпали свою дію чи потреба у їх збереженні відпала, а також "скасування ухвали суду про вжиття заходів забезпечення" судом вищої інстанції з підстав її невідповідності нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31.08.2021 у справі 910/27779/14.

Обґрунтованість клопотання про скасування заходів забезпечення позову, що заявлене в процесі розгляду справи, має досліджуватися судом лише з огляду на наявність нових обставин або з огляду на зміну підстав, які були покладені в основу прийнятого раніше рішення про забезпечення позову. Тобто, до набрання рішенням суду законної сили, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані лише в тому випадку, якщо після їх вжиття виникли нові обставини або після їх вжиття змінилися підстави, які були покладені в основу забезпечення позову (постанова Верховного Суду від 23.04.2025 у справі №910/3427/24).

Дослідивши обґрунтування, наведені у клопотанні відповідача (вх. № 2-590/26 від 26.03.2026), судом встановлено, що вони є тотожними обґрунтуванням, викладеним у клопотанні відповідача (вх. № 2-50/26 від 16.01.2026), судом також не виявлено достатньо обґрунтованих нових підстав, за яких, на час розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову (вх. № 2-590/26 від 26.03.2026), потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або заходи вичерпали свою дію.

Натомість пояснення, викладені у клопотанні відповідача, фактично зводяться до заперечення обґрунтованості заяви про забезпечення позову, недоведеності обставин, які суд визнав встановленими, порушення принципу рівності прав учасників, а також заперечення обґрунтованості та доцільності вжитих судом заходів забезпечення позову.

Слід зазначити, що помилковість, незаконність чи безпідставність з точки зору учасника процесу застосування заходів забезпечення позову не є такими обставинами в розумінні передбаченої процесуальним законом процедури скасування забезпечення позову, а лише можуть слугувати підставою для оскарження судового рішення до суду вищої інстанції, для чого чинним законом передбачена процедура апеляційного та касаційного оскарження судового рішення.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст.129 Конституції України).

На це вказується, зокрема, і у п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.04 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах (п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.03 №3-рп/2003 у справі №1-12/2003).

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах Христов проти України від 19.02.2009, Пономарьов проти України від 03.04.2008).

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд виходив із обґрунтованості доводів заявника в частині накладення арешту на грошові кошти відповідача та на майно, в межах заявленої у позовній заяві суми, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості і адекватності, з урахуванням забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Нормами чинного законодавства визначено засади та окремі механізми реалізації прав всіх учасників судового процесу, в тому числі, забезпечення права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, що було реалізовано відповідачем у передбаченому чинним господарським процесуальним законодавством порядку, у зв`язку з непогодження з процесуальним рішенням суду, шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Отже, посилання заявника на безпідставність та необґрунтованість вжитих ухвалою суду від 22.12.2025 заходів забезпечення позову може бути предметом розгляду та оцінки під час апеляційного оскарження судового рішення, але не місцевим господарським судом під час вирішення питання про скасування заходу забезпечення позову у порядку ст.145 Господарського процесуального кодексу України.

Інститут забезпечення позову передбачає вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження, реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Відповідно, заходи забезпечення позову, за своєю правовою суттю - є гарантією забезпечення інтересів позивача у майбутньому при реалізації судового рішення.

Відповідно до сталої практики Верховного суду та з урахуванням того, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, господарський суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

З аналізу наведених положень вбачається, що правовий інститут скасування заходів забезпечення позову передбачає зняття застосованих судом обмежень, покликаних забезпечити можливість виконання судового рішення, у випадку зміни ситуації в порівнянні з тією, що існувала при застосуванні таких обмежень, коли в результаті такої зміни потреба в застосованих обмеженнях припинила своє існування.

Суд зазначає, що заходи забезпечення позову, виконуючи роль гарантії виконання судового рішення з конкретним предметом спору, водночас не припиняють чи іншим чином негативно впливають на діяльність сторони зобов`язання чи інших осіб. Проте у заявлений позивачем спосіб і в межах суми спору, що є предметом стягнення у даній справі, законні права відповідача не порушуються, речові права на рухоме або нерухоме майно не втрачаються. Арешт на грошові кошти і на майно, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно в разі задоволення позову. Такий вид забезпечення позову не призводить до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Відповідний спосіб забезпечення позову не порушує балансу інтересів сторін, а є законним тимчасовим заходом до результатів вирішення спору, спрямованим на забезпечення гарантії виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

При цьому, накладаючи арешт і на грошові кошти і на майно, суд не забезпечив позовні вимоги поза межами суми, заявленої до стягнення, оскільки судом було накладено арешт на нерухоме майно ТОВ "Родина ІР" у межах розміру позовних вимог 7 076 200,00 грн, лише в частині різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності.

Також незмінними залишаються правові підходи стосовно способу забезпечення в майнових спорах. Так, Верховний Суд у постанові від 07.08.2023 у cправі № 922/875/23 про стягнення коштів зазначає, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов доводи про те, що позивачем не надано доказів в підтвердження обставини, що свідчать про наміри відповідача щодо протиправного виведення коштів та припинення власної господарської діяльності для завдання шкоди кредитору (чи ухилення від виконання грошового зобов`язання у разі його підтвердження в судовому порядку), за умови доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном, свідчить про застосування судом апеляційної інстанції завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (вказана правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.06.2023 у справі №37з-23).

Стосовно доводів ТОВ "Родина ІР" щодо необґрунтованості розрахунку суми заборгованості та підстав для виплати дивідендів, а також ненадання позивачкою відповідних доказів щодо фінансової звітності, вирішення питання про розподілення чистого прибутку відповідача та виплати дивідендів учасникам, підтвердження їх розміру, строків та порядку їх виплати суд наголошує, що вказані обставини входять, зокрема, до предмету доказування позовних вимог, а при дослідженні наявності або відсутності підстав для забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Суд повторно відзначає, що обставини щодо обґрунтованості підстав позову судом будуть встановлені за результатом вирішення спору та під час ухвалення рішення по суті спору, про що судом вже було зазначено у відповідній ухвалі від 22.12.2025.

Вказівка на такі обставини, що відповідач має договірні зобов`язання як перед контрагентами, як постачальниками, так і перед банком, як кредитором, зі сплати коштів за отримані послуги, товари та кредит, що обтяження унеможливлює своєчасне виконання зобов`язань за вказаними кредитними договорами, сплати податків, заробітної плати працівникам Товариства, а також придбання товарів, потрібних для здійснення господарської діяльності є бездоказовими, оскільки доказів неможливості їх виконання суду не надано, і свідчать про можливу поведінку та недотримання в майбутньому фінансових чи договірних відносин з іншими контрагентами.

При цьому суд критично ставиться до наданого Товариством з обмеженою відповідальністю "Родина ІР" в якості доказів листування з контрагентами, оскільки наведене листування підтверджує лише той факт, що ці контрагенти не погодилися на запропоновані у пропозиції Товариства умови постачання, викладені у листах від 23.03.2026, що не може свідчити про неможливість Товариства отримати потрібний йому товар у інших постачальників.

Реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), суб`єкти господарювання відповідають за своїми зобов`язаннями в межах належного їм майна, крім випадків, передбачених законом.

Суд також потворно наголошує, що в силу приписів статей 48, 59 Закону України "Про виконавче провадження" рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби, а відтак хибними є твердження відповідача щодо настання негативних наслідків у вигляді несплати заробітної плати, податків та загальнообов`язкових зборів.

В свою чергу, відповідач може спростувати наведене позивачем обґрунтоване припущення про наявність обставин утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення, у разі задоволення позову, подавши докази не співмірності заходів забезпечення чи обґрунтувавши їх безпідставність, що дозволяє у найкоротші строки, порівняно зі строком оскарження та розгляду апеляційної/касаційної скарги, відновити права відповідача у разі їх порушення.

Водночас, до клопотання про скасування арешту від 26.03.2026, яке за своїм змістом та обґрунтуванням майже тотожне клопотанню, поданому відповідачем до суду 16.01.2026 (вх. № 2-50/26), зокрема, не додано фінансову звітність відповідача за 2021-2025 роки, виписки по рахункам із залишками коштів, відкритих у всіх банківських установах, належних та допустимих доказів того, що обмежується його господарська діяльність, дійсну вартість нерухомого майна, належного відповідачу, наявність дебіторської заборгованості перед ТОВ "Родина ІР" та інші відомості, що дадуть змогу реально оцінити намір про здійснення активної господарської діяльності та вжиття дієвих заходів для можливості погашення заборгованості перед позивачем, натомість, позиція представника ТОВ "Родина ІР" зводиться до того, що він не згоден з аргументами позивача щодо існування обставин, про які останній зазначає у заяві про забезпечення позову що й стало підставою для вжиття судом заходів для забезпечення позовних вимог позивача у справі № 916/5043/25.

Суд звертає увагу на те, що викладені відповідачем у клопотанні доводи та аргументи не є тими обставинами, з якими господарський процесуальний закон пов`язує можливість скасування заходів забезпечення позову, зокрема, відповідачем не доведено, що потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позов, а відтак вважає клопотання невмотивованим належними та допустимими доказами.

Отже, за результатами розгляду клопотання, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які в свою чергу, підтверджували б гарантоване виконання судового рішення в майбутньому, а також не надано доказів суттєвого перешкоджання його господарської діяльності заходами забезпечення позову.

Оскільки обґрунтовуючи клопотання про скасування заходів забезпечення позову заявник посилається на обставини, які вже були предметом дослідження судом під час розгляду клопотання заявника (вх. №2-50/26 від 16.01.2026) та на нові обставини, зокрема, листування з контрагентами щодо придбання насіннєвого матеріалу, мінеральних добрив та засобів захисту рослин та пального і які свідчать про те, що потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала, або на те, що змінились обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або на те, що забезпечення позову перешкоджатиме належному виконанню судового рішення, а застосований захід забезпечення позову спрямований на збереження грошових коштів відповідача до вирішення спору по суті та забезпечує збалансованість інтересів сторін у цій справі, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення клопотання ТОВ "Родина ІР" про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом у даній справі.

Підсумовуючи наведене вище, суд вважає, що у задоволені клопотання ТОВ "Родина ІР" про скасування заходів забезпечення позову слід відмовити, оскільки заявником не представлено суду належних та достатніх доказів та не наведено переконливих фактів, які б у своїй сукупності нівелювали процесуальне право позивача на запобігання порушенню його прав на час вирішення спору в суді.

При цьому суд звертає увагу заявника на те, що відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що належним чином обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову (частина 6 статті 145 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 86, 145, 234, 235, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Родина ІР" (вх. № 2-590/26 від 26.03.2026) про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.12.2025 по справі № 916/5043/25 відмовити.

Ухвала набирає законної сили 27.03.2026 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її проголошення (підписання).

Повна ухвала складена 27.03.2026.

Суддя О.В. Цісельський