ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/1985/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання: Алієва К.О.

за участю представників учасників справи:

від Товариства з обмеженою відповідальністю Морський порт Дунай-Кілія: не з`явився

від Державного підприємства Адміністрація морських портів України: Перейма Д.О.,

від Товариства з обмеженою відповідальністю Еліксир Україна: Михайлова Ю.О.,

від Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Морський порт Дунай-Кілія

на рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 року, суддя в І інстанції Петренко Н.Д., повний текст якого складено 23.10.2025, в м. Одесі

у справі: №916/1985/24

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Морський порт Дунай-Кілія

до відповідачів:

1. Державного підприємства Адміністрація морських портів України;

2. Товариства з обмеженою відповідальністю Еліксир Україна

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1: Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України

про визнання права власності, виділ у натурі частки із майна та припинення спільної часткової власності

ВСТАНОВИВ

У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю Морський порт Дунай-Кілія звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства Адміністрація морських портів України та Товариства з обмеженою відповідальністю Еліксир Україна, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1: Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, в якій просило суд:

- виділити в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна належні Товариству з обмеженою відповідальністю Морський порт Дунай-Кілія 6/100 частин зі складу комплексу будівель та споруд, які знаходяться за адресою: Одеська область, м.Кілія, вулиця Портова (в минулому Железнякова), будинок 4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23, які складаються з санпропускника з котельнею літ. Б-Б1 площею 163,5 кв.м; павільйону морвокзалу літ. Х, площею 177,1 кв.м, визнавши на них право власності за позивачем;

- припинити право Товариства з обмеженою відповідальністю Морський порт Дунай-Кілія спільної часткової власності на об`єкти нерухомості - будівлі та споруди, які знаходяться за адресою: Одеська область, м.Кілія, вулиця Портова (в минулому Железнякова), будинок 4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23.

В подальшому позивач звернувся із заявою про зміну предмета позову, відповідно до якої просив суд:

- визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю Морський порт Дунай-Кілія право власності на частку у розмірі 11/100 в комплексі будівель та споруд, які знаходяться за адресою: Одеська область, м. Кілія, вулиця Портова (в минулому Железнякова), будинок 4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23.

- виділити в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна належні Товариству з обмеженою відповідальністю Морський порт Дунай-Кілія 11/100 частин зі складу комплексу будівель та споруд, які знаходяться за адресою: Одеська область, м. Кілія, вулиця Портова (в минулому Железнякова), будинок 4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23, які складаються з санпропускника з котельнею літ. Б-Б1 площею 163,5 кв.м; павільйону морвокзалу літ. Х, площею 177,1 кв.м, визнавши на них право власності за позивачем.

- припинити право Товариства з обмеженою відповідальністю Морський порт Дунай-Кілія спільної часткової власності на об`єкти нерухомості - будівлі та споруди, які знаходяться за адресою: Одеська область, м. Кілія, вулиця Портова (в минулому Железнякова), будинок 4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23.

В обґрунтування позову зазначив, що ТОВ «Морський порт Дунай-Кілія» на праві спільної часткової власності володіє 6/100 частинами комплексу будівель і споруд за адресою: м. Кілія, вул. Портова, 4, інші співвласники ТОВ «Еліксир Україна» (93/100) та держава (1/100), яка перебуває в господарському віданні ДП «Адміністрація морських портів України». Майно складається з санпропускника з котельнею та павільйону морвокзалу. У квітні 2024 року позивач направив заяви до всіх співвласників щодо погодження виділу частки в натурі та укладення відповідного договору, проте відповіді на ці заяви не надійшли. Внаслідок цього врегулювати спір у позасудовому порядку неможливо, що змушує позивача звернутись до суду для захисту своїх прав.

При цьому під час розгляду цієї справи судовим експертом було встановлено, що реальні частки у спільному майні відрізняються від даних Державного реєстру: частка ТОВ «Морський порт Дунай-Кілія» становить 11/100, ТОВ «Еліксир Україна» 88/100, держава 1/100.

У зв`язку з цим виникла необхідність уточнити позовну вимогу щодо виділу частки в натурі, що належить позивачу.

Позивач підкреслив, що відсутність згоди всіх співвласників унеможливлює укладення договору про виділ частки відповідно до ч. 4 ст. 364 ЦК України. Тому він змушений звернутись до суду з позовом про виділ 11/100 частини комплексу будівель і споруд за адресою м. Кілія, вул. Портова, 4, та вирішення питання укладення відповідного договору.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 у справі №916/1985/24 у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Суд зазначив, що згідно висновку №16-09/24 від 16.09.2024 експерта Проскуровського В.П. (т.3 а.с.112-133) поділ комплексу будівель і споруд за частками співвласників ТОВ «Морський порт Дунай-Кілія», ТОВ «Еліксир Україна» та Держави неможливий через відсутність у власності Держави мінімального складу будівель для самостійного використання, однак для ТОВ «Морський порт Дунай-Кілія» технічно можливо виділити санпропускник з котельнею та павільйон морвокзалу за умови підключення до автономних інженерних мереж.

Висновки №29-10/24 від 29.10.2024 (т.3 а.с.237-261) та №28-02/25 від 28.02.2025 (т.5 а.с.203-216) щодо визначення реальних часток у загальному майні показали: ТОВ «Еліксир Україна» 88/100, ТОВ «Морський порт Дунай-Кілія» 11/100, Держава 1/100. При цьому експерт мав обмежений доступ до будівель через відсутність інших співвласників, досліджував об`єкти держави візуально, а об`єкти заявника повністю. Суд врахував обмеженість доступу, відсутність деяких даних по будівлях і спорудах та обмежений характер оцінки експерта при оцінці достовірності часток.

Враховуючи наведене, суд критично ставиться до частини висновків експерта №28-02/25, що визначають частки співвласників на підставі обмежених даних та стандартів для житлових будинків, а також до тверджень про «відсутність» складу літ. «Г», який на момент дослідження перебував у стані відновлення після пошкоджень. Висновки експерта не можуть розглядатися як єдиний належний доказ для визначення часток у праві спільної часткової власності.

При цьому суд відзначив, що частки у праві спільної власності на спірний об`єкт визначені раніше рішеннями судів та занесені до Державного реєстру речових прав, і відсутні належні докази невідповідності цих даних реальному стану об`єктів.

Також суд звернув увагу, що позивач обрав неналежного відповідача щодо частки державного майна, оскільки ДП «АМПУ» є лише балансоутримувачем і не має повноважень розпоряджатися майном держави.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Морський порт Дунай-Кілія, в якій останнє просить рішення Господарського суду Одеської області у справі №916/1985/24 скасувати повністю, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що саме в господарському віданні ДП «АМПУ» знаходиться частка Держави в розмірі 1/100 в комплексі будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 та Статутом підприємства передбачено право ДП «АМПУ» укладати договори, вважаємо, що саме ДП «АМПУ» є належним відповідачем у даній справі.

Позивач зазначає, що під час розгляду справи ним замовлено експертне будівельно-технічне дослідження, за результатами якого у висновку №29-10/24 від 29.10.2024 визначено реальні частки співвласників комплексу будівель за адресою м. Кілія, вул. Портова, 4: ТОВ «Еліксир Україна» - 88/100, ТОВ «Морський порт Дунай-Кілія» - 11/100, держава - 1/100. На думку скаржника, ці частки відрізняються від зареєстрованих у Державному реєстрі та підлягають приведенню у відповідність до фактичного стану майна.

Скаржник посилається на методичні рекомендації щодо поділу та виділу нерухомого майна, згідно з якими об`єкти в аварійному стані або з істотним фізичним зносом не підлягають поділу та врахуванню при визначенні часток. Зазначає, що склад літ. «Г» площею 925,6 кв.м фактично відсутній, що встановлено експертом і не заперечується відповідачем, а низка інших будівель за звітами 2017 року перебувають в аварійному стані та підлягають зносу, тому не повинні включатися до розрахунків. З урахуванням виключення таких об`єктів, на переконання апелянта, і змінився реальний розмір часток.

Позивач вважає безпідставними висновки суду про недопустимість експертних висновків, зазначаючи, що вони відповідають вимогам ст. 98 ГПК України, містять необхідні реквізити та складені належним експертом. Також наголошує, що експерт мав право викласти міркування щодо обставин, які мають значення для справи, навіть якщо вони прямо не були сформульовані у питанні. Скаржник підкреслює застосування стандарту доказування «вірогідності доказів» та зазначає, що його докази є більш переконливими, ніж докази відповідачів.

Апелянт також заперечує висновок суду про відсутність звернення щодо виділу 11/100 частки, зазначаючи, що на момент подання позову право на таку частку ще не було визнане, тому заявлено вимогу про визнання права власності на 11/100 як передумову подальшого виділу. Він вважає, що відмова у визнанні права власності є незаконною та порушує гарантії права власності.

Позивач вказує, що через спір щодо часток та відсутність згоди співвласників він позбавлений можливості реалізувати право на виділ у натурі відповідно до ст. 364 ЦК України. 12.04.2024 ним були направлені пропозиції співвласникам та уповноваженим органам щодо надання згоди на виділ, однак відповіді не отримано, що унеможливлює нотаріальне оформлення договору і зумовлює судовий захист.

Окремо зазначає, що розмір частки безпосередньо впливає на обсяг прав користування земельною ділянкою, на якій розташований комплекс. ТОВ «Еліксир Україна» уклало договір оренди цієї земельної ділянки та ініціювало її поділ, при цьому декларує готовність оформлення сервітуту, суборенди або поділу землі відповідно до часток співвласників. На думку скаржника, встановлення реального розміру його частки забезпечить належне врегулювання земельних правовідносин.

Також апелянт наголошує на вжитті заходів досудового врегулювання: направленні листів співвласникам і Міністерству щодо проведення нової технічної інвентаризації та приведення часток у відповідність. У проведенні інвентаризації фактично відмовлено або питання відкладалося до завершення іншої справи, після чого відповіді не надано. У зв`язку з цим позивач вважає звернення до суду єдиним ефективним способом захисту та просить скасувати рішення суду першої інстанції і задовольнити позовні вимоги про визнання права власності на 11/100 частку та її виділ у натурі.

У відзиві Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України зазначає, що частки співвласників комплексу будівель за адресою м. Кілія, вул. Портова, 4 визначені та зареєстровані належним чином: 93/100 - за ТОВ «Еліксир Україна», 6/100 - за ТОВ «МП Дунай-Кілія», 1/100 - за державою. Ці відомості внесені до Державного реєстру речових прав і підтверджені судовими рішеннями, зокрема у справі № 916/186/23, які набрали законної сили. Позивачеві належать конкретно визначені об`єкти (санпропускник та павільйон), що і становлять його 6/100 частки, а тому підстав для перегляду розміру частки немає.

Висновки експертів №16-09/24, №29-10/24 та №28-02/25 суд обґрунтовано оцінив критично, оскільки дослідження проводилися за відсутності повного доступу до всіх об`єктів, без належних вихідних даних щодо вартості та технічного стану, а визначення часток здійснювалося пропорційно площам, а не вартості майна. Крім того, експерт виходив за межі поставлених питань і застосовував методики, не релевантні предмету спору. Також зазначено, що позивач фактично не вжив заходів для позасудового врегулювання, звернувшись до суду через 20 днів після направлення заяв співвласникам.

Окремо наголошено, що спірний об`єкт є частиною єдиного майнового комплексу, переданого до сфери управління Фонду державного майна України, а 1/100 частка держави включає спеціалізовану гідротехнічну споруду (причал), яка має особливий правовий режим. Виділ частки можливий лише за наявності технічної можливості та згоди співвласників відповідно до Порядку проведення технічної інвентаризації, чого у справі не підтверджено.

У відзиві ТОВ Еліксир Україна заперечує проти врахування наданих позивачем експертних висновків, оскільки дослідження проводилися без повного доступу до об`єкта, без належних вихідних даних щодо вартості та технічного стану всіх складових комплексу, а розрахунок часток здійснювався пропорційно площі, а не вартості майна. Також зазначається, що експерт вийшов за межі поставлених питань та застосував методики, не пов`язані з предметом спору.

Крім того, у відзиві наголошується, що спірний об`єкт є частиною єдиного майнового комплексу, до складу якого входить державна частка з особливим правовим режимом, а ДП «Адміністрація морських портів України» є лише балансоутримувачем майна та не має повноважень щодо визначення чи зміни часток співвласників. З огляду на викладене відповідач просить відмовити у задоволенні позову як безпідставного.

У відзиві Державне підприємство Адміністрація морських портів України зазначає, що у заяві про зміну предмета позову Позивач посилається на висновок експерта №29-10/24 від 29.10.2024, яким нібито встановлено більший розмір його частки, та просить виділити в натурі 11/100 частин комплексу будівель і споруд за адресою: м. Кілія, вул. Портова, 4 (реєстраційний номер 23), замість частки, заявленої первісно. Водночас Позивач не звертався до Відповідачів із пропозиціями щодо погодження виділу частки. За змістом статей 364, 367 ЦК України поділ або виділ частки з майна, що перебуває у спільній частковій власності, можливий за домовленістю співвласників, зокрема шляхом укладення нотаріально посвідченого договору. Оскільки Позивач не ініціював досягнення такої згоди ні до подання позову, ні після зміни його предмета, відсутні докази наявності реального спору та порушення його прав щодо виділу 11/100 частки.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 відкрито апеляційне провадження у даній справі, призначено справу до розгляду на 03.03.2026 об 11:30 та в подальшому оголошено перерву до 24.03.2026 о 10:45.

В судовому засіданні 24.03.2026 брали участь представники відповідачів.

Позивач та третя особа участі не брали, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України, оскільки неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути вказану апеляційну скаргу за відсутності представників позивача та третьої особи за наявними матеріалами справи, яких достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно з державним актом на право постійного користування землею, серії ІІ-ОД № 000016 від 05.02.2004, виданим на підставі рішення Кілійської міської Ради народних депутатів від 24.04.2003 №176-XXIV-8, Морському торгівельному порту "Усть-Дунайськ" було надано у постійне користування 4,366 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування для експлуатації та обслуговування Кілійського грузового портового пункту /т.2 а.с.229-232/.

В провадженні Державної виконавчої служби у Кілійському районі Одеської області перебувало виконавче провадження про стягнення з ДП Морський торговельний порт Усть-Дунайськ суми заборгованості, в рамках якого державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника у вигляді будівлі павільйону морвокзалу за літ. Х, а також будівлі санпропускника з котельною за літ. Б-Б1.

У подальшому на прилюдних торгах окремими лотами реалізовано лот № 1 Недобудована будівля павільйону морвокзалу, яка знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Кілія, вул. Железнякова, 4 (літ. Х) та лот № 2 Недобудована будівля санпропускника з котельною, які знаходяться за адресою: Одеська обл., м. Кілія, вул. Железнякова, 4 (літ. Б-Б1) із визначенням по кожному із наведених лотів окремої стартової ціни.

За результатами проведених прилюдних торгів обидва з цих лотів придбані ОСОБА_1 , про що складено два окремих акта державного виконавця про проведені прилюдні торги від 01.03.2007 року /т.1 а.с.34-37/.

Після цього ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами про визнання прилюдних торгів такими, що відбулися, і визнання за ним права власності на придбане майно.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 15.03.2007 у справі № 2-818/2007 зазначений позов був задоволений, визнано прилюдні торги від 16.02.2007 по реалізації будівлі павільйону морвокзалу за літ. Х, інв. № 860, та будівлі санпропускника з котельною за літ. Б-Б1, інв. № 841, такими, що відбулися, акти державного виконавця про проведені прилюдні торги, затверджені начальником ДВС у Кілійському районі Одеської області 01.03.2007, законними; визнано за ОСОБА_1 право власності на будівлю павільйону морвокзалу, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (літ. Х, інв. № 860) 1-поверхова будівля загальною площею приміщень 177,1 кв.м, будівлю санпропускника з котельною, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (літ. Б-Б1, інв. № 841) 1-поверхова будівля загальною площею приміщень 163,5 кв.м, що складають 6/100 частки від всього комплексу будівель та споруд /т.1 а.с.28-30/.

На підставі вказаного рішення суду 07.08.2007 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 6/100 комплексу будівель та споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , про що внесені відомості до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

У подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2007, посвідченого приватним нотаріусом Кілійського нотаріального округу, Балакірєв Р.В. передав зазначене майно у власність Фірми Давос у формі Товариства з обмеженою відповідальністю /т.1 а.с.38-39/. Та в подальшому вказане майно було придбане Товариством з обмеженою відповідальністю Ларнс за 1 848 635,76 грн на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Деник Е.М., приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу 29.11.2007 за реєстровим №8368.

Рішенням Виконавчого комітету Кілійської міської ради від 31.10.2012 №142 Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна за ДП Морський торговельний порт Усть-Дунайськ було вирішено оформити право власності на об`єкт нерухомого майна 94/100 частин комплексу нежитлових будівель і споруд ДП Морський торговельний порт Усть-Дунайськ, розташованих за адресою: м. Кілія, вул. Железнякова, 4 /т.4 а.с.85-87/.

Відповідно до Свідоцтва, виданого 05.07.2019 державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Савицька О.Ю. в порядку заміщення державного нотаріуса Кілійської районної державної нотаріальної контори, відповідно до ст. 52 Закону України Про виконавче провадження та на підставі акта про проведені електронні торги, затвердженого приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Долинським М.М. 03.07.2019, посвідчила, що Товариству з обмеженою відповідальністю Ларнс належить на праві власності майно, що складається з: 6/100 (шести/сотих) часток комплексу будівель та споруд, розташованих за адресою: Одеська область, Кілійський район, місто Кілія, вулиця Железнякова, 4, що складається з санпропускника з котельнею літ. Б-Б1, площею 163,5 кв.м., павільйону морвокзалу літ. Х, площею 177,1 кв.м., загальною площею 340,6 кв.м., вартістю 1 812 388 гривень; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 23, загальна площа об`єкта 5489,60 кв.м., що складається в цілому з літ. А - адмінбудівля; Б-Б1 - санпропускник з котельнею; В - теплиця; Г - склад; Е - магазин; Ж-Ж1-Ж2 - гараж; З - спортзал; И - теслярські майстерні; К - склад РБГ; Л-Л1 - радіостанція; М - матеріальний склад; Н - матеріальний склад; О-О1-О2 - мехмайстерні; П - мехмайстерні; Р - такелажна; С - вагова; Т - прохідна; У - склад; Ф - насосна; Х - павільйон морвокзалу; Ц - зернопереробний комплекс; Ч - ангар; Ш - цементний склад; Щ - будівля; Э - матеріальний склад; Ю - заправочна; Я - навіс с бензоколонкою; 1А - склад; 1Б - навіс; 1В - убиральня; 1Г - убиральня; 1Д - склад; 1Е - такелажний склад; 1Ж - склад; 1З - склад; 1И - навіс; 1К - вагова; 1Л - навіс; 1М - насосна; 1Н - трансформаторна; 1О - склад; 1П - склад; 1Р - БСУ; 1С - тир; 1Т - убиральня; 1У - навіс; 1Ф - склад пального; 1Х - склад; 1-48, І-ІІІ надвірні споруди, яке придбане Товариством з обмеженою відповідальністю Ларнс за 1 848 635,76 грн, що раніше належало Фірмі Давос у формі товариства з обмеженою відповідальністю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Деник Е.М., приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу 29.11.2007 за реєстровим №8368, зареєстрованого 05.12.2007 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП РБТІ та РОН Кілійської міської ради, номер запису: 24 в книзі: 52, реєстраційний номер: 19841462 /т.1 а.с.24/.

Наказом Фонду державного майна України від 20.01.2020 №80 Про прийняття до сфери управління Фонду державного майна України єдиного майнового комплексу державного підприємства Морський торговельний порт Усть-Дунайськ (код за ) прийнято із сфери управління Міністерства інфраструктури України до сфери управління Фонду державного майна України єдиний майновий комплекс Державного підприємства Морський торговельний порт Усть-Дунайськ, крім майна, що не підлягає приватизації /т.1 а.с.25/.

Згідно з Актом приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю Морський порт Дунай-Кілія від 19.10.2022, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., ТОВ Ларнс передало, а ТОВ Морський порт Дунай-Кілія прийняло у власність в якості вкладу до статутного капіталу ТОВ Морський порт Дунай-Кілія наступне нерухоме майно: 6/100 (шести/сотих) часток комплексу будівель та споруд, розташованих за адресою: Одеська область, Кілійський район, місто Кілія, вулиця Железнякова, 4, що складається з санпропускника з котельнею літ. Б-Б1, площею 163,5 кв.м., павільйону морвокзалу літ. Х, площею 177,1 кв.м., загальною площею 340,6 кв.м., вартістю 1 812 388 гривень; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 23, загальна площа об`єкта 5489,60 кв.м., що складається в цілому з літ. А - адмінбудівля; Б-Б1 - санпропускник з котельнею; В - теплиця; Г - склад; Е - магазин; Ж-Ж1-Ж2 - гараж; З - спортзал; И - теслярські майстерні; К - склад РБГ; Л-Л1 - радіостанція; М - матеріальний склад; Н - матеріальний склад; О-О1-О2 - мехмайстерні; П - мехмайстерні; Р - такелажна; С - вагова; Т - прохідна; У - склад; Ф - насосна; Х - павільйон морвокзалу; Ц - зернопереробний комплекс; Ч - ангар; Ш - цементний склад; Щ - будівля; Э - матеріальний склад; Ю - заправочна; Я - навіс с бензоколонкою; 1А - склад; 1Б - навіс; 1В - убиральня; 1Г - убиральня; 1Д - склад; 1Е - такелажний склад; 1Ж - склад; 1З - склад; 1И - навіс; 1К - вагова; 1Л - навіс; 1М - насосна; 1Н - трансформаторна; 1О - склад; 1П - склад; 1Р - БСУ; 1С - тир; 1Т - убиральня; 1У - навіс; 1Ф - склад пального; 1Х - склад; 1-48, І-ІІІ надвірні споруди, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23 /т.1 а.с.26-27/.

Відповідно до Наказу Міністерства інфраструктури України від 26.07.2021 №389 Про безоплатну передачу майна відповідно до Закону України Про управління об`єктами державної власності та Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 №1482, враховуючи листи Державного підприємства Адміністрація морських портів України від 19.03.2021 №1032/10-02-02/Вих, від 02.04.2021 №1202/10-02-02/Вих, Державного підприємства Морський торговельний порт Усть-Дунайськ від 25.11.2020 №496/01/02-20, Фонду державного майна України від 02.02.2021 №10-57-2033, від 02.04.2021 №10-57-7464, від 26.05.2021 №10-57-11872, від 31.05.2021 №10-57-12233, з урахуванням рішення Комісії з розгляду питань стосовно розпорядження майном від 19.07.2021 (протокол №08/21) та з метою забезпечення ефективного використання державного майна зокрема передано безоплатно зі сфери управління Міністерства інфраструктури України з окремого балансу філії Усть-Дунайськ державного підприємства Адміністрація морських портів України до сфери управління Фонду державного майна України об`єкти нерухомого майна згідно з додатком, та припинено право господарського відання на майно за державним підприємством Адміністрація морських портів України.

Додатком до вказаного наказу є Перелік майна, яке безоплатно передається зі сфери управління Міністерства інфраструктури України з окремого балансу філії Усть-Дунайськ державного підприємства Адміністрація морських портів України до сфери управління Фонду державного майна України, в якому зазначені: прохідна Т, надвірні споруди №7, трансформаторна 1Н, надвірні споруди №23 /т.1 а.с.88-90/.

28.08.2021 складено відповідний Акт приймання-передачі /т.1 а.с.92-95/.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №313776987 від 31.10.2022, 6/100 частин комплексу будівель та споруд, загальною площею 5179,4 кв. м, розташований за адресою: Одеська обл., Кілійський район, м. Кілія, вулиця Железнякова, 4 (номер об`єкта в РПВН: 19841462) належить на праві приватної спільної часткової власності ТОВ Морський порт Дунай-Кілія. 6/100 частин комплексу будівель та споруд складається з санпропускника з котельнею літ. Б-Б1 площею 163,5 кв. м, павільйону морвокзалу літ. Х площею 177,1 кв. м; всього загальною площею 340,6 кв. м.

Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 65207666 від 21.10.2022 12:01:30, приватний нотаріус Фролова Руслана Валеріївна, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл.

Підстава для державної реєстрації: Акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 19.10.2022, видавник: ТОВ Ларнс та ТОВ Морський порт Дунай-Кілія.

02.01.2023 ТОВ Морський порт Дунай-Кілія зверталось до Фонду державного майна України з заявою /вих.№02-01/23/ з проханням про погодження на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, а саме 6/100 частин комплексу будівель і споруд, які знаходяться за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Железнякова, 4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю Морський порт Дунай-Кілія з вирішенням питання укладення відповідного договору про виділ у натурі частки /т.2 а.с.139/.

Відповідно до посвідченого 14.04.2023 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. Договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації Єдиного майнового комплексу державного підприємства Морський торговельний порт Усть-Дунайськ за результатами електронного аукціону з умовами Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях зобов`язалося передати у власність (продати) Товариству з обмеженою відповідальністю Еліксир Україна об`єкт малої приватизації Єдиний майновий комплекс державного підприємства Морський торговельний порт Усть-Дунайськ, який розташований за адресами: 1.1.1. Одеська область, Ізмаїльський район (колишня назва Кілійський район), місто Вилкове, вулиця Придунайська, 46; 1.1.2. Одеська область, Ізмаїльський район, місто Кілія, вулиця Портова, 4 (колишня адреса Одеська область, Кілійський район, місто Кілія, вулиця Железнякова, 4); 1.1.3. Одеська область, Ізмаїльський район (колишня адреса Кілійський район), місто Вилкове, вулиця Придунайська, 46; 1.1.4. Одеська область, Ізмаїльський район, місто Вилкове, вулиця Різдвяна, 201 (колишня адреса Одеська область, Кілійський район, місто Вилкове, вулиця Леніна, 201); 1.1.5. Одеська область, о. Шабаш, Жебріянівська бухта Чорного моря, (Об`єкт приватизації), а ТОВ Еліксир Україна зобов`язався прийняти у власність (купити) Об`єкт приватизації, та виконати в Договорі умови.

До складу Об`єкта приватизації зокрема входить 94/100 частин Комплексу будівель та споруд, в цілому загальною площею 5179,4 кв.м., які розташовані за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, місто Кілія, вулиця Портова, 4 (колишня адреса Одеська область, Кілійський район, місто Кілія, вулиця Железнякова, 4), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23, та складаються в цілому з: літ. А - адмінбудівля, літ. Б-Б1 - санпропускник, літ. Г - склад, літ. Е - магазин, літ. Ж-Ж1-Ж2 - гараж, літ. З - спортивний зал, літ. К - склад РБГ, літ. Л-Л1 - радіостанція, літ. Н, Э - матеріальний склад, літ. О-О1-О2 - мехмайстерні, літ. П - мехмайстері, літ. Р - такелажна, літ. С - вагова, літ. Т - прохідна, літ. У - склад, літ. Ф - насосна, літ. Х - павільйон морвокзалу, літ. Ц - зернопереробний комплекс, літ. Ч - ангар, літ. Ш - цементний склад, літ. Щ - будівля, літ. Ю - заправна, літ. Я - навіс з бензоколонкою, літ. 1А - склад, літ. 1Б - навіс, літ. 1В - убиральня, літ. 1Г - убиральня, літ. 1Д - склад, літ. 1Ж - склад, 1З - склад, літ. 1И - навіс, літ. 1К - вагова, літ. 1Л - навіс, літ. 1М - насосна, літ. 1Н - трансформаторна, літ. 1Р - БСУ, літ. 1С - тир, літ. 1Т - убиральня, літ. 1У - навіс, літ. 1Ф - склад палива, літ. 1Х - склад, №1-11, 31-48 надвірні споруди, №16 причал, №12-15, 17-30 виробничі споруди, І-ІІІ надвірні споруди (мощення), літ. В - теплиця, літ. И - теслярні майстерні, літ. М - матеріальний склад, літ. 1Е - такелажний склад, літ. 1О - склад, літ. 1П - склад /т.1 а.с.65-77/.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 02.05.2024 /т.1 а.с.44-64/ зареєстроване право спільної часткової власності на комплекс будівель та споруд, загальною площею 5179,4 кв. м за адресою: Одеська обл., Кілійський район, м. Кілія, вул. Железнякова, 4, наступним чином:

1) 93/100 за Товариством з обмеженою відповідальністю Еліксир Україна на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1376, виданий 14.04.2023, видавник Іллічова Н.А., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу; акту приймання-передачі, серія та номер: 692, виданий 24.08.2023, видавник: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях та Товариство з обмеженою відповідальністю Еліксир Україна (адмінбудівля літ. А загальною площею 478,5 кв.м., теплиця літ. В загальною площею 121,0 кв.м., склад літ. Г загальною площею 925,6 кв.м., магазин літ. Е загальною площею 65,4 кв.м., гараж літ. Ж-Ж1-Ж2 загальною площею 570,5 кв.м., спортивний зал літ. З загальною площею 58,6 кв.м., теслярні майстерні літ. И загальною площею 99,9 кв.м., склад РБГ літ. К загальною площею 190,7 кв.м., радіостанція літ. Л-Л1 загальною площею 239,5 кв.м., матеріальний склад літ. Н загальною площею 575,0 кв.м., матеріальний склад літ. М загальною площею 91,6 кв.м., мехмайстерні літ. О-О1-О2, загальною площею 206,1 кв.м., мехмайстерні літ. П загальною площею 220,7 кв.м., такелажна літ. Р загальною площею 165,2 кв.м., прохідна літ. Т загальною площею 20,8 кв.м., склад літ. У загальною площею 354,9 кв.м., насосна літ. Ф загальною площею 29,3 кв.м., цементний склад літ. Ш загальною площею 48,2 кв.м., будівля літ. Щ загальною площею 13,3 кв.м., матеріальний склад літ. Э загальною площею 139,5 кв.м., заправна літ. Ю, навіс з бензоколонкою літ. Я, склад літ. 1А, навіс літ. 1Б, убиральня літ. 1В, убиральня літ. 1Г, склад літ. 1Д, такелажний склад літ. 1Е, склад літ. 1Ж, склад 1З, навіс літ. 1И, вагова літ. 1К, навіс літ. 1Л, насосна літ. 1М, трансформаторна літ. 1Н, склад літ. 1О, склад літ. 1П, БСУ літ. 1Р, тир літ. 1С, убиральня літ. 1Т, навіс літ. 1У, склад палива літ. 1Ф, склад літ. 1Х, надвірні споруди №1-11, 31-47, виробничі споруди №12-14, 17-30, надвірні споруди ІІ-ІІІ, що складає 93/100 частини комплексу будівель та споруд, загальною площею 4614,3 кв.м.).

2) 6/100 за Товариством з обмеженою відповідальністю Морський порт Дунай-Кілія на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 19.10.2022, видавник: ТОВ "Ларнс" та ТОВ "Морський порт Дунай-Кілія" (6/100 частин комплексу будівель та споруд складається з санпропускника з котельнею літ. "Б-Б1" площею 163,5 кв.м.; павільйону морвокзалу літ "Х" площею 177,1 кв.м.; всього загальною площею 340,6 кв.м.).

3) 1/100 за державою на підставі технічного паспорту, серія та номер: TI01:8283-3689-3152-6020, виданий 12.12.2022, видавник: ЄДЕССБ, Документ отримано з ЄДЕССБ; ухвали суду, серія та номер: 916/3270/15, виданий 27.12.2018, видавник: Господарський суд Одеської області; рішення суду, серія та номер: 916/3270/15, виданий 28.09.2015, видавник: Господарський суд Одеської області (1/100 частка комплексу будівель та споруд складається з: причал №16, виробничі споруди №15, надвірні споруди №48, надвірні споруди (мощення) I).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідачів, а також Міністерства з розвитку громад, територій та інфраструктури України з заявами від 12.04.2024, в яких просив надати погодження на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, а саме 6/100 частин комплексу будівель і споруд, які знаходяться за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Железнякова, 4, РНОНМ: 23, які належать ТОВ Морський порт Дунай-Кілія з вирішенням питання співвласниками майна щодо укладення відповідного договору про виділ у натурі даної частки /т.1 а.с.102-110/.

ТОВ Еліксир Україна направило позивачу лист від 03.05.2024 №06, яким повідомило, що ТОВ Еліксир Україна як один із співвласників зазначеного комплексу будівель і споруд, якому належить 93/100 частки у праві спільної часткової власності на цей об`єкт, до складу якої входять конкретні будівлі та споруди за переліком, що міститься у відомостях Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в цілому не заперечує проти початку процесу виділу ТОВ Морський порт Дунай-Кілія належної йому 6/100 частки у праві спільної часткової власності на цей об`єкт, до складу якої входять конкретні будівлі та споруди за переліком, що міститься у відомостях Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а саме, санпропускник з котельнею літ. Б-Б1 площею 163,5 кв.м. та павільйон морвокзалу літ. Х площею 177,1 кв.м.; всього загальною площею 340,6 кв.м.).

В зазначеному листі ТОВ Еліксир Україна звертає увагу, що законодавством визначене загальне право співвласника майна на виділ у натурі належної йому на праві власності частки у такому майні за умови наявності законодавчої та технічної можливості. При цьому, реалізація такого права на виділ частки у натурі має відбуватися через укладання відповідного договору.

ТОВ Еліксир Україна зазначило, що виділ частки з об`єкта нерухомого майна потребує отримання відповідного висновку експерта щодо технічної можливості виділу частки з об`єкта нерухомого майна, який, по-перше, визначить принципову можливість такого виділу, а по-друге визначить можливі варіанти такого виділу з дотриманням встановлених Порядком проведення технічної інвентаризації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №488, умов виділу частки з об`єкту нерухомого майна, що може бути покладено у предмет відповідного договору.

Також ТОВ Еліксир Україна звернуло увагу, що в листі ТОВ Морський порт Дунай-Кілія відсутні жодні пропозиції щодо варіантів організації процесу виділу частки з об`єкта нерухомого майна у вигляді комплексу будівель і споруд, не запропоновано умов фінансування робіт, пов`язаних з отриманням відповідного висновку про технічну можливість виділу частки, або інших суттєвих умов, пов`язаних із реалізацією цього процесу.

Враховуючи вищевикладене, ТОВ Еліксир Україна погодило пропозицію в частині початку процесу виділу частки з нерухомого майна з дотриманням передбачених законодавством вимог, тоді як питання безпосереднього погодження виділу належної ТОВ Морський порт Дунай-Кілія частки у комплексі будівель і споруд на конкретних умовах розгляне у встановленому законодавством порядку після отримання від ТОВ Морський порт Дунай-Кілія оферти щодо укладання відповідного договору з урахуванням висновку щодо технічної можливості виділу частки з об`єкта нерухомого майна.

23.05.2024 ДП АМПУ надало ТОВ Морський порт Дунай-Кілія письмову відповідь /№1688/10-07-01/Вих/, в якій зазначило, що ДП АМПУ є балансоутримувачем закріпленого за ним на праві господарського відання майна, власником якого є держава Україна, але не наділено правомочністю щодо розпорядження таким майном, в тому числі, й щодо прийняття рішення стосовно погодження на виділ у натурі часток із спільної часткової власності /т.2 а.с.188-189/.

Розпорядженням Одеської обласної військової адміністрації від 31.07.2024 №724/А-2024 Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю Еліксир Україна земельної ділянки в оренду зокрема: припинено право постійного користування земельною ділянкою Державному підприємству Морський торговельний порт Усть-Дунайськ загальною площею 4,3660 га з кадастровим номером :02:001:0041, цільове призначення 12.02 для розміщення та експлуатації будівель та споруд морського транспорту, яка розташована за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, Кілійська міська рада (державний акт на право постійного користування землею серія ІІ-ОД №000016 від 05 лютого 2004 року); надано Товариству з обмеженою відповідальністю Еліксир Україна в оренду на 49 років земельну ділянку (кадастровий номер :02:001:0041) площею 4,3660 га із земель державної власності (категорія землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення), з цільовим призначенням 12.02 для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту, яка розташована за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, Кілійська міська рада /т.6 а.с.201/.

На підставі вказаного розпорядження 02.09.2024 між Одеською обласною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю Еліксир Україна був укладений відповідний договір оренди землі /т.6 а.с.203-205/.

Матеріали справи містять три висновки експерта Проскуровського В.П. №16-09/24 від 16.09.2024 щодо можливості поділу майна (т.3 а.с.112-133), №29-10/24 від 29.10.2024 (т.3 а.с.237-261) щодо визначення іншої частки (11/100) та висновок експерта Проскуровського В.П. №28-02/25 від 28.02.2025 (т.5 а.с.203-216) щодо визначення іншої частки (11/100).

Позивач зазначив, що відсутність згоди всіх співвласників щодо погодження виділу частки в натурі та укладення відповідного договору унеможливлює укладення договору про виділ частки відповідно до ч. 4 ст. 364 ЦК України.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідно до висновку експерта №16-09/24 від 16.09.2024 поділ комплексу будівель і споруд між співвласниками ТОВ «Морський порт Дунай-Кілія», ТОВ «Еліксир Україна» та державою є неможливим через відсутність у держави мінімального складу будівель для самостійного використання, водночас технічно можливим є виділ для ТОВ «Морський порт Дунай-Кілія» окремих об`єктів за умови підключення до автономних інженерних мереж. Разом з тим у висновках експерта №29-10/24 від 29.10.2024 та №28-02/25 від 28.02.2025 визначено реальні частки співвласників у майні, однак суд критично оцінив ці висновки з огляду на обмежений доступ експерта до об`єктів дослідження, відсутність частини вихідних даних, застосування стандартів оцінки для житлових будинків та неповне дослідження деяких будівель, зокрема складу літ. «Г», який перебував у стані відновлення після пошкоджень.

З огляду на це суд дійшов висновку, що зазначені експертні висновки не можуть розглядатися як єдиний належний доказ для визначення часток у праві спільної часткової власності, тим більше що такі частки вже встановлені судовими рішеннями та відображені у Державному реєстрі речових прав, а належних доказів їх невідповідності фактичному стану об`єкта не подано; крім того, суд звернув увагу, що позов пред`явлено до неналежного відповідача щодо державної частки, оскільки ДП «АМПУ» є лише балансоутримувачем і не наділене повноваженнями розпоряджатися державним майном.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Предметом апеляційного перегляду даної справи (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 12.11.2024) є визнання права власності, виділ у натурі частки із майна та припинення спільної часткової власності, а саме щодо 11/100 частин зі складу комплексу будівель та споруд, які знаходяться за адресою: Одеська область, м. Кілія, вулиця Портова (в минулому Железнякова), будинок 4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23, які складаються з санпропускника з котельнею літ. Б-Б1 площею 163,5 кв.м; павільйону морвокзалу літ. Х, площею 177,1 кв. м.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Право володіння, користування та розпорядження своїм майном становлять зміст права власності (стаття 317 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі статтею 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (стаття 179 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 Цивільного кодексу України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Відповідно до статті 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно з частиною 3 статті 358 цього кодексу кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Що стосується існуючих у співвласника правомочностей розпорядження спільним майном, то вони передбачені у статтях 364, 367 Цивільного кодексу України

Так, частинами першою-третьою статті 364 Цивільного кодексу України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 Цивільного кодексу України).

Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (частина перша статті 183 Цивільного кодексу України).

Аналіз змісту статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 Цивільного кодексу України свідчить, що виділ часток (поділ) нежитлового приміщення, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину нежитлового приміщення із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання приміщення в ізольовані об`єкти, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Судова колегія зазначає, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Також слід зазначити, що оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 Цивільного кодексу України право спільної власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, частка якого виділяється, та власнику (власникам), частки яких залишаються, мають бути виділені окремі приміщення, які повинні бути ізольованими від приміщень іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, підведену систему водопостачання, водовідведення, опалення тощо, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна.

Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній».

Відповідно до п. 54 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 р. (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 553 від 23 серпня 2016 р.) для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, утворене у результаті поділу іншого нерухомого майна чи виділу в натурі частки з іншого нерухомого майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, що здійснює виділ у натурі частки, також подається договір про поділ спільного майна чи відповідно договір про виділ у натурі частки із спільного майна або рішення суду.

Згідно з п. 160 Порядку проведення технічної інвентаризації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 р. № 488, визначення технічної можливості виділу частки з об`єкта нерухомого майна здійснюється щодо об`єкта нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності. Виділ частки з об`єкта нерухомого майна можливий лише за умови поділу об`єкта нерухомого майна на два або більше самостійних об`єкти нерухомого майна, які є відокремленими, мають окремий вихід на сходову клітку, коридор або вулицю. Якщо об`єкт нерухомого майна є неподільним, виділ не проводиться.

Пунктом 162 Порядку визначено, що розрахунок розміру часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна здійснюється виконавцем на підставі договору, укладеного з усіма співвласниками за заявами всіх співвласників об`єкта нерухомого майна. У разі невідповідності розмірів часток, зазначених у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна. Розмір частки кожного співвласника в спільній частковій власності виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю. За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни розміру часток питання вирішується в судовому порядку. Під час розрахунку розміру частки у спільній власності на об`єкт нерухомого майна кожного співвласника визначається вся площа об`єкта нерухомого майна, а також площа, яка належить кожному співвласнику окремо.

Тому, щодо перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції по суті позовних вимог, судова колегія зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «МОРСЬКИЙ ПОРТ ДУНАЙ-КІЛІЯ» на праві спільної часткової власності володіє 6/100 частинами комплексу будівель та споруд за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Портова (колишня Железнякова), 4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23, а саме санпропускником з котельнею літ. «Б-Б1» площею 163,5 кв.м та павільйоном морвокзалу літ. «Х» площею 177,1 кв.м.

Право власності на зазначену частку виникло на підставі актів державного виконавця про проведення прилюдних торгів від 01.03.2007, рішення Кілійського районного суду Одеської області від 15.03.2007 у справі №2-818/2007, договору купівлі-продажу від 29.11.2007 (реєстр №8368), свідоцтва про право власності від 05.07.2019 (реєстр №1-673), акта приймання-передачі майна до статутного капіталу ТОВ «МОРСЬКИЙ ПОРТ ДУНАЙ-КІЛІЯ» від 19.10.2022 (реєстр №№3746, 3747) та витягу з Державного реєстру речових прав №313776987 від 31.10.2022.

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чітко визначено складові об`єкта нерухомого майна, що входять до складу часток кожного із співвласників, а також деталізацію найменувань, літер, площ складових, що безпосередньо включені до об`єкта приватизації.

Як вбачається з єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Господарського суду Одеської області від 23.01.2024 у справі №916/186/23, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.05.2024 та постановою Верховного Суду від 27.08.2024, зокрема встановлено, що право власності Товариства з обмеженою відповідальністю Морський порт Дунай-Кілія на 6/100 у складі спірного комплексу будівель і споруд визначає його речові права в межах цієї частки на комплекс будівель і споруд у цілому, адже матеріали справи та дані державних реєстрів свідчать, що такі речові права позивача стосуються лише безпосередньо придбаних на прилюдних торгах Балакірєвим Р.В. окремо будівлі павільйону морвокзалу за літ. Х та будівлі санпропускника з котельною за літ. Б-Б1, які у подальшому за ланцюгом перейшли у власність позивача та які як раз і становлять належну позивачу частку (6/100) у праві спільної часткової власності на вищезазначений комплекс будівель і споруд.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 ГПК України, за якою обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, судова колегія констатує, що частки у праві спільної власності на спірний об`єкт нерухомого майна визначені на підставі рішень судів, офіційні відомості щодо них занесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про що вірно було встановлено судом першої інстанції та не спростовано належними і допустимими доказами учасниками справи.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду даної справи в суді першої інстанції представником позивача було надано до суду три висновки будівельно-технічної експертизи, складених експертом Проскуровським В.П. №16-09/24 від 16.09.2024 (т.3 а.с.112-133), №29-10/24 від 29.10.2024 (т.3 а.с.237-261) та №28-02/25 від 28.02.2025 (т.5 а.с.203-216).

Так, згідно висновку експерта Проскуровського В.П. №16-09/24 від 16.09.2024 (т.3 а.с.112-133) вбачається, що на вирішення експерта були поставлені питання:

1. Які варіанти виділення об`єкта нерухомого майна, а саме комплексу будівель і споруд, які знаходяться за адресою: Одеська область, м. Кілія, вулиця Портова (в минулому Железнякова), 4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23 можливо визначити відповідно до часток Товариства з обмеженою відповідальністю «Морський порт Дунай-Кілія», Держави Україна та «Еліксир Україна» та вимог нормативно-правових актів?

2. Чи є технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити частку, яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Морський порт Дунай-Кілія» , з спільного майна комплексу будівель і споруд, які знаходяться за адресою: Одеська область, м. Кілія, вулиця Портова (в минулому Железнякова), 4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23 в окреме господарство?

У висновку судовий експерт зазначив, що, виходячи з планування комплексу будівель і споруд, які знаходяться за адресою: Одеська обл., м. Кілія, вул. Портова (в минулому Железнякова), 4, порядку користування приміщеннями, будівлями та спорудами, що склався між співвласниками, розташування належно оформлених будівель та споруд, поділ об`єкта нерухомого майна за вищевказаною адресою у відповідності до часток співвласників, ТОВ «Морський порт Дунай-Кілія», Держави Україна та ТОВ «Еліксир Україна» неможливий у зв`язку з відсутністю (на відміну від двох інших співвласників) у власності мінімально необхідного складу будівель для проведення подальшого самостійного відповідного виробництва за даною адресою у представника Держави Україна в даному комплексі будівель та споруд, ДП «Адміністрація морських портів України».

Також судовий експерт дійшов висновку, що, виходячи з планування комплексу будівель і споруд, які знаходяться за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Портова (в минулому Железнякова), 4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23), порядку користування приміщеннями, будівлями та спорудами, що склався між співвласниками, розташування належно оформлених будівель та споруд, які знаходяться у власності та у користуванні ТОВ «Морський порт Дунай-Кілія» в окреме господарство технічно можливо, у наступному складі будівель:

- санпропускник з котельнею, літ. «Б-Б1», загальною площею 163,5 кв.м.;

- павільойн морвокзалу, літ. «Х», загальною площею 177,1 кв.м.

Для автономності роботи новоствореного комплексу будівель і споруд необхідно виконати роботи по організації та підключенню до самостійних інженерних комунікацій (електрозабезпеченню, водопроводу, каналізації, газопостачанню, з установкою самостійних лічильників, а також, системи опалення з установкою опалювальних котлів) потрібна розробка та узгодження в установленому законодавством порядку проектної документації на прокладку внутрішніх та зовнішніх інженерних комунікацій і отриманням необхідних дозволів у відповідних інстанціях. До завершення робіт по організації та підключенню комплексів, що виділяються, до самостійних інженерних комунікацій існуючі інженерні комунікації залишаються у загальному користуванні усіх співвласників.

За висновком експерта №29-10/24 від 29.10.2024 (т.3 а.с.237-261) вбачається наступне.

На вирішення якого було поставлено питання: визначити, які реальні частки у загальному майні (на час проведення дослідження) складають будівлі та споруди, що належать на праві приватної власності співвласникам комплексу будівель та споруд, який знаходиться за адресою: Одеська область, м. Кілія, вулиця Портова (в минулому Железнякова), 4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23, враховуючи надані для проведення дослідження документи та фактичну наявність і фізичний стан будівель та споруд, які входять до загального складу нерухомого майна за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 23?

У вказаному висновку судовий експерт зазначив, що враховуючи надані для проведення дослідження документи та фактичну наявність і фізичний стан будівель та споруд, які входять до загального складу нерухомого майна за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 23, реальні частки у загальному майні будівель та споруд, що належать на праві приватної власності співвласникам комплексу будівель та споруд, який знаходиться за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Портова (в минулому Железнякова), 4, становлять:

- ТОВ «Еліксир Україна» з часткою 88/100;

- ТОВ «Морський порт Дунай-Кілія» з часткою 11/100;

- Держава Україна з часткою 1/100.

За висновком експерта №28-02/25 від 28.02.2025 (т.5 а.с.203-216) вбачається таке.

На вирішення експерта поставлене питання: визначити, які реальні частки у загальному майні (на час проведення дослідження) складають будівлі та споруди, що належать на праві приватної власності співвласникам комплексу будівель та споруд, який знаходиться за адресою: Одеська область, м. Кілія, вулиця Портова (в минулому Железнякова), 4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23, враховуючи надані для проведення дослідження документи та фактичну наявність і фізичний стан будівель та споруд, які входять до загального складу нерухомого майна за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 23?

У вказаному висновку судовий експерт зазначив, що на час проведення експертизи, враховуючи надані для проведення дослідження документи та фактичну наявність і фізичний стан будівель та споруд, які входять до загального складу нерухомого майна за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 23, реальні частки у загальному майні будівель та споруд, що належать на праві приватної власності співвласникам комплексу будівель та споруд, який знаходиться за адресою: Одеська область, м. Кілія, вулиця Портова (в минулому Железнякова), 4, становлять:

- ТОВ «Еліксир Україна» з часткою 88/100;

- ТОВ «Морський порт Дунай-Кілія» з часткою 11/100;

- Держава Україна з часткою 1/100.

Матеріали справи містять також Висновок експерта судової будівельно-технічної експертизи, що виконана за заявою адвоката Павлишина Ю.М. для подання до Господарського суду міста Києва по справі №910/4588/23, складений судовим експертом Рапачем К.В. 13.07.2023 №38/23 /т.4 а.с.195-211/, в якому експерт зазначив, що враховуючи технічні характеристики та конструктивні елементи вагової літ. «С», що відображена в технічному паспорті від 30.08.2013 на комплекс будівель і споруд за адресою: вул. Железнякова №4, виготовленого на замовлення Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» Комунальним підприємством «Районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», а також виходячи з вимог нормативних документів встановлено, що об`єкт дослідження вагова літ. «С», яка розташована за адресою: Одеська обл., Кілійський район, м. Кілія, вул. Портова (Железнякова), 4, станом на дату проведення інвентаризації, є об`єктом рухомого майна.

Проаналізувавши надані позивачем до матеріалів справи висновки експертів, сформовані за замовленням останнього, судова колегія дійшла наступних висновків.

Колегія суддів враховує, що одним із видів доказів, згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є висновки експертів.

За змістом частин 1,2 статті 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує на явних у експерта спеціальних знань.

Згідно зі статтею 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Системний аналіз змісту вказаних норм процесуального законодавства свідчить, що висновок експерта є рівноцінним засобом доказування у справі, разом з іншими письмовими, речовими і електронними доказами, а оцінка його, як доказу, здійснюється судом у сукупності з іншими залученими до справи доказами за загальним правилом статті 86 ГПК України.

Щодо висновків будівельно-технічних експертиз від 29.10.2024 №29-10/24 та від 28.02.2025 №28-02/25, складених експертом Проскуровським В.П., згідно яких експерт дійшов висновку, що на момент проведення дослідження реальні частки співвласників у загальному майні становлять: ТОВ «Еліксир Україна» 88/100, ТОВ «Морський порт Дунай-Кілія» 11/100, держава Україна 1/100, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказані висновки не можуть розглядатися як належний та допустимий доказ для визначення часток сторін у праві спільної часткової власності на спірний об`єкт нерухомого майна, з огляду на таке.

Так, у висновку від 28.02.2025 №28-02/25 зазначено, що візуальне та обмірне обстеження об`єкта із фотофіксацією проведено 26.12.2024 у денний час за природного освітлення у присутності директора ТОВ «Зерновий термінал Кілія» Московського А.О. Інші співвласники на обстеженні відсутні, хоча, як зазначено у висновку, вони були завчасно повідомлені замовником про дату та час проведення дослідження.

За таких умов експерт мав обмежений доступ до частини будівель та споруд, що входять до складу спірного комплексу.

З висновку вбачається, що під час проведення дослідження експерт користувався наданими замовником документами, частину споруд дослідження здійснювалося лише візуально ззовні через відсутність доступу до них. Об`єкти, що перебувають у власності замовника експертизи, були досліджені із застосуванням вимірювальних засобів, зокрема рулетки-далекоміра, тоді як інші споруди оцінювались переважно шляхом візуального огляду.

Також з пояснень вбачається, що під час підготовки висновків від 29.10.2024 №29-10/24 та від 28.02.2025 №28-02/25 експерт використовував матеріали попереднього дослідження від 16.09.2024 №16-09/24 та додаткові технічні звіти обсягом понад 130 аркушів. При остаточних підрахунках площа об`єктів була скоригована, зокрема у зв`язку з відсутністю на момент огляду складу літ. «Г», що вплинуло на результати визначення площ та відповідних часток.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у самому висновку №28-02/25 експерт прямо зазначив про наявність обмежень під час проведення дослідження. Зокрема, через відсутність повного доступу до всіх будівель і споруд, відсутність повного опису їх конструктивних елементів та фактичного технічного стану, а також відсутність у наданих документах актуальних відомостей щодо ринкової та балансової вартості всіх об`єктів, експерт не мав можливості визначити частки співвласників з урахуванням вартості всіх будівель і споруд комплексу. У зв`язку з цим визначення часток було здійснено пропорційно загальним площам будівель, які перебувають у різних категоріях технічного стану, тоді як споруди або об`єкти без визначеної площі були включені до переліку майна відповідного співвласника без впливу на кінцевий результат розрахунку частки.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначений експертний висновок не може бути покладений в основу вирішення спору як належний та достатній доказ визначення часток співвласників у спірному майні. Вказане зумовлено як обмеженим доступом експерта до частини об`єктів, так і неповнотою вихідних даних, необхідних для проведення повноцінного дослідження.

Окрім цього, апеляційний суд бере до уваги доводи відповідача-2, викладені у запереченнях на відповідь на відзив від 06.06.2025, згідно з якими експерт, визначаючи технічний стан об`єктів, фактично здійснив оцінку фізичного зносу нерухомості, що належить ТОВ «Еліксир Україна», виключно на підставі візуального огляду. При цьому для визначення фізичного зносу застосовано Стандарт ЖКГ України 75.11-35077234.0015:2009, який використовується для оцінки фізичного зносу житлових будинків, тоді як предметом дослідження були об`єкти нежитлового майна у складі виробничого комплексу. Також у висновку експерт посилається на Методичні рекомендації щодо проведення досліджень з поділу, виділу та порядку користування нерухомим майном та наводить положення, що стосуються поділу житлових будинків із значним фізичним зносом, тоді як поставлене перед експертом питання стосувалося виключно визначення реальних часток співвласників у спільному майні.

Крім того, відповідач-2 обґрунтовано звернув увагу на суперечності у розрахунках експерта. Зокрема, за загальної площі комплексу будівель та споруд 5179,4 кв.м. незрозумілим є виключення з розрахунку 1771,1 кв.м., унаслідок чого площа, що враховувалась під час визначення часток ТОВ «Морський порт Дунай-Кілія» та ТОВ «Еліксир Україна», становила 3177,8 кв.м.

Окремо колегія суддів враховує пояснення відповідача-2 щодо складу літ. «Г», який у висновку експерта зазначено як відсутній. Як вбачається з пояснень сторін, у ніч на 06.09.2023 зазначена будівля була пошкоджена внаслідок збройної агресії Російської Федерації. У зв`язку з цим у 2023 році було проведено технічне обстеження, результати якого викладені у технічному звіті №86-10-23-ТЗ, де встановлено аварійний стан будівлі та необхідність прийняття рішення щодо її відновлення або демонтажу. Надалі було розроблено відповідну проектну документацію, а 29.11.2023 у Реєстрі будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва за №ІУ83 зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт з капітального ремонту цієї будівлі.

Отже, на момент розгляду справи склад літ. «Г» перебуває у стані відновлення після пошкодження, спричиненого збройною агресією Російської Федерації, при цьому право власності на зазначений об`єкт нерухомості за ТОВ «Еліксир Україна» не припинялося та у встановленому законом порядку не оспорювалося.

Сам факт пошкодження або тимчасової непридатності будівлі до експлуатації не свідчить про припинення права власності на неї та не змінює правового режиму такого майна як складової частини комплексу будівель і споруд.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до матеріалів справи після пошкодження будівлі було проведено технічне обстеження її стану, розроблено проектну документацію та зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт з її капітального ремонту, у зв`язку з чим зазначений об`єкт перебуває у процесі відновлення.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що цей об`єкт припинив існування як складова частина нерухомого майна або що він вибув зі складу комплексу будівель та споруд.

Фактично доводи позивача зводяться до того, що у зв`язку з частковим руйнуванням окремих об`єктів нерухомості, які належать іншому співвласнику, розмір його частки у спільному майні має бути збільшений. Проте такий підхід не узгоджується з правовою природою спільної часткової власності, оскільки розмір часток співвласників визначається на підставі правовстановлюючих документів та встановлених правовідносин між співвласниками, а не залежить від тимчасового фізичного стану окремих об`єктів нерухомості.

Інше тлумачення фактично означало б можливість зміни розміру часток співвласників у праві спільної власності виключно внаслідок пошкодження або руйнування окремих об`єктів майна, що належать іншому співвласнику, зокрема внаслідок надзвичайних обставин чи збройної агресії, що саме по собі не може впливати на обсяг прав співвласників.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставним врахування висновків експерта, які фактично ґрунтуються на припущенні про відсутність складу літ. «Г» як об`єкта нерухомості та виключення його зі складу комплексу будівель і споруд. Відтак відсутні підстави для перегляду або перерахунку часток співвласників у спільному майні з огляду на тимчасовий технічний стан окремих будівель, а тому зазначений об`єкт має враховуватись у складі комплексу нерухомого майна та відповідної частки ТОВ «Еліксир Україна».

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновки судового експерта Проскуровського В.П., з огляду на обмеженість дослідження, неповноту вихідних даних, застосування методик, які не повною мірою відповідають предмету поставленого питання, а також наявність суперечностей у розрахунках, не можуть розглядатися як належний та допустимий доказ для визначення часток сторін у праві спільної часткової власності на спірний об`єкт нерухомого майна.

Тому, доводи апеляційної скарги щодо необхідності виключення зі складу об`єкта нерухомого майна окремих будівель та споруд, які, на переконання скаржника, перебувають в аварійному стані або зазнали пошкоджень, колегія суддів вважає безпідставними, адже по собі технічний стан окремих об`єктів нерухомості не змінює правового режиму майна та не впливає на обсяг речових прав співвласників, який визначається правовстановлюючими документами та відомостями державної реєстрації.

Так само не можуть бути прийняті до уваги доводи апелянта щодо необхідності виключення з розрахунків інших будівель на підставі звітів 2017 року про їх аварійний стан. Зазначені документи не підтверджують припинення існування відповідних об`єктів нерухомості чи припинення права власності на них, а тому не можуть бути підставою для їх виключення зі складу комплексу будівель та споруд або для зміни співвідношення часток співвласників.

Посилання апелянта на те, що експерт мав право викладати у висновку додаткові міркування щодо обставин, які мають значення для справи, саме по собі не спростовує встановлених судом недоліків проведеного дослідження та не усуває обмежень, за яких воно здійснювалося.

Судова колегія вважає за необхідне додатково зазначити таке.

Відповідно до статті 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що перебуває у спільній частковій власності.

Частиною четвертою цієї статті передбачено, що договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається між співвласниками у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 367 Цивільного кодексу України, згідно з якою майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Отже, законодавець виходить із пріоритету врегулювання питання поділу або виділу майна за взаємною згодою співвласників, тоді як судове втручання є можливим лише у разі наявності між ними реального спору щодо такого поділу чи виділу.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.04.2024 ТОВ «Морський порт Дунай-Кілія» направило відповідачам, а також Міністерству розвитку громад, територій та інфраструктури України заяви з проханням надати погодження на виділ у натурі належної йому 6/100 частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності, а саме з комплексу будівель і споруд за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Железнякова, 4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23.

У зазначених зверненнях позивач просив співвласників погодити виділ відповідної частки та укласти договір про її виділ у натурі.

Разом з тим, не дочекавшись відповідей на вказані звернення, вже 03.05.2024 позивач звернувся до суду з даним позовом.

Водночас матеріали справи свідчать, що ТОВ «Еліксир Україна» листом від 03.05.2024 №06 повідомило позивача про свою позицію з цього питання. У зазначеному листі товариство, яке є співвласником 93/100 часток у праві спільної часткової власності на спірний комплекс будівель і споруд, в цілому не заперечило проти початку процедури виділу належної ТОВ «Морський порт Дунай-Кілія» 6/100 частки, до складу якої входять санпропускник з котельнею літ. «Б-Б1» площею 163,5 кв.м та павільйон морвокзалу літ. «Х» площею 177,1 кв.м загальною площею 340,6 кв.м.

При цьому ТОВ «Еліксир Україна» звернуло увагу позивача на те, що реалізація права співвласника на виділ частки у натурі повинна здійснюватися шляхом укладення відповідного договору між співвласниками та за умови наявності технічної можливості такого виділу. У зв`язку з цим товариство зазначило, що для вирішення питання про виділ частки необхідним є отримання відповідного експертного висновку щодо технічної можливості виділу частки з об`єкта нерухомого майна, який має встановити як принципову можливість такого виділу, так і можливі його варіанти з урахуванням вимог Порядку проведення технічної інвентаризації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №488.

Крім того, у відповіді було зазначено, що у зверненні ТОВ «Морський порт Дунай-Кілія» відсутні будь-які пропозиції щодо організації процедури виділу частки, зокрема не наведено можливих варіантів такого виділу, не визначено умов фінансування робіт, пов`язаних із отриманням відповідного технічного висновку, а також інших істотних умов, необхідних для реалізації процедури виділу частки у натурі.

З огляду на викладене ТОВ «Еліксир Україна» фактично погодилося із пропозицією щодо початку процесу виділу частки за умови дотримання вимог законодавства та зазначило, що питання безпосереднього погодження умов такого виділу може бути розглянуте після отримання від позивача належної пропозиції (оферти) щодо укладення відповідного договору з урахуванням висновку про технічну можливість виділу частки.

Отже, з моменту направлення позивачем заяв від 12.04.2024 до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, ДП «АМПУ» та ТОВ «Еліксир Україна» і до моменту звернення до суду з відповідним позовом минуло лише близько двадцяти календарних днів.

ДП «Адміністрація морських портів України» листом від 23.05.2024 №1688/10-07-01/Вих повідомило позивача, що підприємство є лише балансоутримувачем майна, закріпленого за ним на праві господарського відання, власником якого є держава Україна, та не наділене повноваженнями щодо розпорядження таким майном, у тому числі щодо прийняття рішень про погодження виділу часток із спільної часткової власності.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позивач фактично звернувся до суду, не надавши співвласникам розумного строку для розгляду його звернень та вироблення узгодженої позиції щодо можливості виділу частки у позасудовому порядку. Наведене свідчить про відсутність у діях позивача належної спроби врегулювати спірні правовідносини шляхом досягнення домовленості між співвласниками, як того вимагають положення цивільного законодавства.

Більше того, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачі відмовили позивачу у виділі частки або заперечили проти такої можливості як такої. Навпаки, з наданих документів убачається, що ТОВ «Еліксир Україна» в цілому не заперечувало проти початку процедури виділу частки, однак вказувало на необхідність дотримання встановленого законодавством порядку та визначення технічних умов такого виділу.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що на момент звернення до суду між сторонами фактично не виникло реального спору щодо можливості виділу належної позивачу частки з майна, що перебуває у спільній частковій власності. При цьому саме на позивача покладається обов`язок доведення обставин, які свідчать про наявність такого спору, однак належних доказів цього ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції надано не було.

За таких обставин доводи позивача про наявність спору щодо визначення розміру його частки та необхідність судового втручання не знаходять свого підтвердження, оскільки позивач фактично не вжив заходів для врегулювання цього питання шляхом досягнення домовленості між співвласниками.

Окремо судова колегія звертає увагу, що ДП «Адміністрація морських портів України» листом від 23.05.2024 №1688/10-07-01/Вих повідомило позивача, що підприємство є лише балансоутримувачем майна, закріпленого за ним на праві господарського відання, власником якого є держава Україна, та не наділене повноваженнями щодо розпорядження таким майном, у тому числі щодо прийняття рішень про погодження виділу часток із спільної часткової власності.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

При цьому, за змістом частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України саме власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, майно може перебувати в особи на праві господарського відання поки воно не знадобиться власнику, який сам розпоряджається своїм правом стосовно його безоплатної передачі. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 15.08.2024 у справі № 8/471-23/1 (917/914/22), від 19.04.2023 у справі № 921/64/22, від 27.06.2023 у справі № 904/1667/22.

Судова колегія зазначає, що власник може реалізовувати наведені права на власний розсуд. Таким чином, саме власник має право на визначення юридичної долі свого майна, в тому числі й шляхом надання його іншим особам, а також вилучення цього майна у відповідних суб`єктів.

Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 910/12224/17.

Отже, майно може перебувати в особи на праві господарського відання поки воно не знадобиться власнику, який сам розпоряджається своїм правом стосовно його безоплатної передачі.

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 15.08.2024 у справі № 8/471-23/1 (917/914/22), від 19.04.2023 у справі № 921/64/22, від 27.06.2023 у справі № 904/1667/22.

Визначення технічної можливості поділу, об`єднання або виділу щодо об`єкта нерухомого майна, що перебуває у спільній сумісній або спільній частковій власності, проводиться за згодою всіх співвласників.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем обрано неналежного відповідача у справі щодо об`єкту нерухомості, що належить Державі, оскільки ДП «АМПУ» є лише балансоутримувачем закріпленого за ним на праві господарського відання майна, власником якого є Держава Україна, але не наділено правомочністю щодо розпорядження таким майном, в тому числі, й щодо прийняття рішення стосовно погодження на виділ у натурі часток із спільної часткової власності.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням того, що наведені в апеляційній скарзі порушення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 у справі №916/1985/24.

За таких обставин, апеляційна скарга на рішення задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі залишається без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Морський порт Дунай-Кілія на рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 у справі №916/1985/24 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 у справі №916/1985/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.03.2026.

Головуючий суддя А.І. Ярош

судді Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська