ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________УХВАЛА
"02" квітня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/4099/25(916/1075/26)
Господарський суд Одеської області у складі судді Демешина О. А., розглянувши заяву про забезпечення позову ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» (вх.№2-630/26 від 01.04.2026р.) подану повторно в межах справи № 916/4099/25(916/1075/26)
про визнання правочину недійсним
з підстав наявності ознак фраудаторності
яка заявлена в межах справи № 916/4099/25:
за заявою кредитора: Товариства з обмеженою відповідальністю «Товарна біржа «Центральний товарний контрагент»
08.10.2025 року до Господарського суду Одеської області надійшла заява ТОВ «Товарна біржа «Центральний товарний контрагент» про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «СМАРТ ДЕВЕЛОПМЕНТС ЮА» у зв`язку із наявністю заборгованості за договором поставки.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 прийнято до розгляду заяву ТОВ «Товарна біржа «Центральний товарний контрагент» про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «СМАРТ ДЕВЕЛОПМЕНТС ЮА».
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.11.2025 відкрито провадження у справі № 916/4099/25 про банкрутство ТОВ «СМАРТ ДЕВЕЛОПМЕНТС ЮА», визнано грошові вимоги ініціюючого кредитора ТОВ «Товарна біржа «Центральний товарний контрагент» до боржника ТОВ «СМАРТ ДЕВЕЛОПМЕНТС ЮА» в сумі: 66 334 937 грн, 24 224 грн судового збору, 72 000 грн авансованої винагороди арбітражному керуючому, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном ТОВ «СМАРТ ДЕВЕЛОПМЕНТС ЮА» та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Данчук І .О.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.01.2026 у попередньому засіданні визнаними вимогами кредиторів до боржника ТОВ «СМАРТ ДЕВЕЛОПМЕНТС ЮА» визначено: ТОВ «Товарна біржа «Центральний товарний контрагент» в сумі 66 334 937 грн, 24 224 грн судового збору, 72 000 грн авансованої винагороди арбітражному керуючому; ПАТ АБ «Укргазбанк» в сумі 50 170 683,81 грн та 4 844, 80 грн судового збору.
Розгляд справи № 916/4099/25 призначено на « 05» травня 2026 р. о 12:00.
24.03.2026 року через систему «Електронний суд» судом отримано позовну заяву ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» до відповідачів: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СМАРТ ДЕВЕЛОПМЕНТС ЮА» та ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НІКАОДЕСА» про визнання правочину недійсним в межах справи про банкрутство №916/4099/25.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.03.2026 року вказаний позов залишено без руху.
Одночасно з вказаним позовом ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» подало заяву про забезпечення позову (вх.№2-567/26).
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.03.2026 року заяву ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» (вх.№2-567/26 від 24.03.2026р.) про забезпечення позову, подану одночасно з позовною заявою вх. № 1103/26 від 24.03.2026 року, було повернуто заявнику.
В подальшому, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» усунуло недоліки позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.04.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СМАРТ ДЕВЕЛОПМЕНТС ЮА» та ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НІКА-ОДЕСА» про визнання правочину недійсним з підстав наявності ознак фраудаторності, суд залучив до участі у справі, в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача 1: Товариство з обмеженою відповідальністю «Товарна біржа «Центральний товарний контрагент» та залучив до участі у справі, в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача 2: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДЛК-ЗАХІД», судове засідання призначено на « 12» травня 2026 року о 10:30 год.
Розгляд судом заяви про забезпечення позову.
01.04.2026 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» повторно звернулось до Господарського суду Одеської області з заявою про забезпечення позову (вх. № 2-630/26).
Так, заявник просить суд:
- вжити заходи забезпечення позову шляхом:
- заходів зустрічного забезпечення не застосовувати.
Заява мотивована тим, що на даний час існують обставини, які можуть ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 19.10.2023, після отримання нерухомого майна від ТОВ «Ю-ГАЗ», статутний капітал ТОВ «СМАРТ ДЕВЕЛОПМЕНТС ЮА» становив 276 257 261грн.
Згідно даних інформаційної системи You Control станом на 13.11.2023 статутний капітал ТОВ «НІКА-ОДЕСА», тобто до передачі нерухомого майна, становив 50 000,00 грн.
14.11.2023 після прийняття від Боржника нерухомого майна, статутний капітал ТОВ «НІКА-ОДЕСА» збільшився до 125 603 240,00 грн.
16.11.2023, згідно даних інформаційної системи You Control, ТОВ «СМАРТ ДЕВЕЛОПМЕНТС ЮА» вийшло зі складу учасників ТОВ «НІКА-ОДЕСА», при цьому розмір статутного капіталу ТОВ «НІКА-ОДЕСА» не змінився та становив 125 603 240,00 грн.
З наведеного заявник робить висновки, що боржник на підставі оскаржуваних актів передав єдине належне йому нерухоме майно у власність ТОВ «НІКА-ОДЕСА», як вклад до статутного капіталу, а в подальшому вийшов зі складу учасників зазначеного товариства, не отримавши відповідної компенсації, у зв`язку з чим нерухоме майно вибуло з володіння Боржника на підставі безвідплатних правочинів, попри недостатність його активів для виконання наявних зобов`язань перед кредиторами.
Позиція інших учасників справи.
02.04.2026 року суд отримав від ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НІКА-ОДЕСА» заперечення проти заяви АБ «УКРГАЗБАНК» про забезпечення позову, якою зазначає, що доводи АБ «УКРГАЗБАНК» ґрунтуються виключно на його сумнівах щодо можливої недобросовісної поведінки відповідачів та не доведені доказами на підтвердження реальних, існуючих обставин, про які йдеться в позові. Також Банком не доведено, яким чином порушені його права внаслідок укладення оскаржуваного правочину, а обраний спосіб захисту є неналежним, оскільки кредитор не наділений повноваженнями звертатись з віндикаційним позовом від імені Боржника до третіх осіб.
02.04.2026 року суд отримав від ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДЛК-ЗАХІД» заперечення на заяву АБ «УКРГАЗБАНК» про забезпечення позову, якою зазначає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки це призведе до порушення прав ТОВ «ДЛК-ЗАХІД» як іпотекодержателя, який не є відповідачем у справі і не є стороною оскаржуваних актів.
ВИСНОВКИ СУДУ.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.
Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Однак, положення зазначеної норми пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення у контексті положень статті 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується як гарантія задоволення вимог позивача.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.
Зі змісту наведеного вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.
Більше того, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою ним в ухвалі від 20.08.2018 р. у справі № 917/1390/17.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При вжитті таких заходів суд повинен з`ясувати наявність зв`язку між конкретним видом забезпечувальних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Необхідною умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача (відповідачів) на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.
Таким чином, в ухвалі про вжиття заходів до забезпечення позову має міститись мотивований висновок про те, як невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.
Суд зазначає, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача (заявника).
При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Наведена правова позиція викладена і у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18, а також у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 року у справі № 916/3245/19, від 16.10.2019 року у справі № 904/2285/19.
Також слід враховувати, що згідно частин 2, 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Так, згідно зі статтями 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, з огляду на викладене, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.
По-перше, заявник посилається на Рішення Господарського суду Запорізької області від 04.02.2026 року по справі № 904/6347/25, як на пряму загрозу ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Зокрема, заявник зазначає (пряма цитата): «Враховуючи наявність рішення Господарського суду Запорізької області від 04.02.2026 у справі № 904/6347/25, а також наявність даного позову, дає підстави вважати, що ТОВ «ДЛК-ЗАХІД» вживатиме заходів щодо відчуження нерухомого майна.»
«Предмет іпотеки-1» інв №1, загальною площею 7 635,8 кв.м., інв. №37, загальною площею 5 483,4 кв.м., які знаходяться за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Поради Олексія, будинок 52 (п`ятдесят два), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:
Як встановлено судом, вказане рішення набрало законної сили 10.03.2026 року та суд видав відповідні накази на примусове виконання рішення суду, тобто в разі задоволення цієї заяви про забезпечення позову, фактично буде заблоковано виконання рішення іншого суду, яке набрало законної сили.
Натомість, Конституційний Суду України вважає, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009), а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (Рішення Конституційного Суду України у справі від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012), при цьому, обов`язкове виконання судового рішення є доконечною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та поновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (Рішення Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року № 2-р(ІІ)/2019).
ЄСПЛ наполягає на неабиякій важливості такої властивості судового рішення, що набрало законної сили (res judicata), як можливість і реальна забезпеченість з боку держави його фактичного виконання. Європейський суд і Комітет міністрів Ради Європи неодноразово стверджували, що ст. 6 Конвенції, зокрема, вимагає створення гарантій не лише самого судового розгляду, а й реального виконання судового рішення. Так, у Рекомендації № Rec (2003) 17 Комітету міністрів Ради Європи «Про примусове виконання» від 9 вересня 2003 р. зазначається, що примусове виконання судового рішення є невіддільною частиною фундаментального права людини на справедливий судовий розгляд у розумний строк, гарантованого ст. 6 ЄКПЛ, стверджуючи, що держави-члени зобов`язані забезпечити усім особам, які отримали остаточне й обов`язкове рішення суду, право на його примусове виконання. Невиконання судового рішення або набрання чинності із затримкою можуть зробити це право нечинним або уявним на шкоду одній стороні.
Також у справі Soering vs UK (judgement of 7 July 1989) Європейський суд визначив, що Конвенція як правовий акт, що забезпечує захист прав людини, передбачає, що її гарантії мають бути реальними та ефективними. Крім того, будь-яке тлумачення прав та свобод, що гарантуються, має відповідати загальним рисам Конвенції, мета якої - забезпечення і розвиток ідеалів та цінностей демократичного суспільства. Таким чином, на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду.
Таким чином, на думку суду, наведене прямо унеможливлює задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки за жодних обставин Господарський суд Одеської області не наділений повноваженнями вживати заходи забезпечення позову, внаслідок вжиття яких буде неможливо виконати Рішення Господарського суду Запорізької області, яке набрало законної сили.
По-друге, твердження заявника (пряма цитата) «що ТОВ «ДЛК-ЗАХІД» вживатиме заходів щодо відчуження нерухомого майна» - є припущенням самого заявника.
Суд звертає увагу, що судове рішення не може грунтуватись на припущеннях, а належних та допустимих доказів, які б підтверджували вчинення будь-яких дій, направлених на таке відчуження, до позову та до клопотання про забезпечення позову - заявником не надано. Більш того, матеріали не містять навіть відомостей, що на цей час вищевказане судове рішення Господарського суду Запорізької області було виконано і ТОВ «ДЛК-ЗАХІД» вже є власником нерухомого майна, заборона відчуження якого цим товариством - є предметом заяви про забезпечення позову.
По-третє, на думку суду, вжиття запропонованих заходів забезпечення позову, може порушувати право особи на мирне володіння майном.
Так, у практиці ЄСПЛ (зокрема, рішеннях у справах Спорронґ і Льоннрот проти Швеції від 23.09.982, Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, Щокін проти України від 14.10.2010, Сєрков проти України від 07.07.2011, Колишній король Греції та інші проти Греції від 23.11.2000, Булвес АД проти Болгарії від 22.01.2009, Трегубенко проти України від 02.11.2004,/West Alliance Limited проти України від 23.01.2014) напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого Протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно суспільний, публічний інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого Протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу
Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого Протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Справедлива рівновага - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар. Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.
По-четверте, суд ставить під об`єктивний сумнів, що накладання арешту на майно, як запропоновано заявником, може в подальшому, забезпечити фактичне виконання судового рішення по цій справі в разі задоволення позову, оскільки, як вбачається із самої позовної заяви та заяви про забезпечення позову - ТОВ «ДЛК-ЗАХІД», як іпотекодержатель, в будь-якому випадку, матиме переважне право на звернення стягнення на вказане майно на підставі рішення суду, що набрало законної сили до звернення заявника з позовом та заявою про забезпечення позову по цій справі.
По-п`яте, судом вбачається не відповідність заявлених заходів забезпечення позову та заявлених позовних вимог. Так, позов містить вимогу про витребування майна від ТОВ «НІКА-ОДЕСА» (Відповідач по справі), натомість заява про забезпечення позову містить вимогу про заборону ТОВ «ДЛК-ЗАХІД» (Третя особа по справі) вчиняти дії щодо відчуження майна, тобто зв`язок між предметом спору та заявленими заходами забезпечення позову відсутній та має місце невизначеність щодо того, яка з вищевказаних юридичних осіб - є власником нерухомого майна, яке є предметом позовних вимог спору та предметом забезпечення позову.
По-шосте, всі інші твердження заявника щодо безоплатності спірного правочину, відсутності розумності при вчинення оскаржуваного правочину, відсутності економічного обґрунтування спірного правочину тощо - має доводитись позивачем та досліджуватись судом під час розгляду справи по суті та не можуть бути підставою для забезпечення позову, проте можуть бути підставою для звернення до суду з відповідною позовною заявою.
На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» (вх.№2-630/26 від 01.04.2026р.) подану повторно в межах справи №916/4099/25(916/1075/26).
Керуючись ст.ст.136, 137, 140, 234, 235
Господарського процесуального кодексу України, суд
У задоволенні заяви ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» (вх.№2-630/26 від 01.04.2026р.) про забезпечення позову в межах справи № 916/4099/25(916/1075/26) - відмовити.
Ухвала набрала законної сили 02.04.2026 року

та може бути оскаржена в порядку ст. 253-259 ГПК України.

Суддя О.А. Демешин