УХВАЛА

м. Київ

23.03.2026Справа № 910/2979/26

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва" (01001, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 16; ідентифікаційний код 30780994)

про забезпечення позову

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва" (01001, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 16; ідентифікаційний код 30780994)

до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" (01001, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 16; ідентифікаційний код 33101495)

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес консалтинг систем" (02160, м. Київ, просп. Соборності, буд. 7А; ідентифікаційний код 42555852)

про визнання договору недійсним,

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес консалтинг систем", відповідно до прохальної частини якого пред`явлено вимоги про:

- визнання недійним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.03.2025, укладеного між ТОВ "Промисловий холдинг" та ТОВ "Бізнес консалтинг систем", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Тетяною Миколаївною, та зареєстрований в реєстрі за № 571;

- відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення на користь ТОВ "Промисловий холдинг" права власності на нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення: з № 1 (один) по № 40 (сорок), № 1, № ІІ, № ІІІ, № ІV, № V десятого поверху (в літ.А) загальною площею 676 (шістсот сімдесят шість) кв.м., які розташовані за адресою: місто Київ, вулиця Руставелі Шота, будинок 16 (шістнадцять), реєстраційний номер об`єкту: 000.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ТОВ "Промисловий холдинг" має заборгованість перед позивачем, і з метою уникнення стягнення на нерухоме майно та ухилення від виконання своїх зобов`язань перед позивачем 20.03.2025 відчужило відповідачу-2 нежилі приміщення: з № 1 по № 40, № 1, № ІІ, № ІІІ, № ІV, № V десятого поверху (в літ.А) загальною площею 676 кв.м., які розташовані за адресою: місто Київ, вулиця Руставелі Шота, будинок 16, за ціною 733 200,00 грн, у той час коли відповідно до даних із Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 26.02.2026, згенерованої представником позивача на сервісі електронної оцінки нерухомого майна "Єдина база даних звітів про оцінку" (https://evaluation.spfu.gov.ua/main/evaluationreport/reference), оціночна вартість цього майна становить 13 682 208,67 грн, що більше ніж у вісімнадцять разів перевищує вартість його відчуження за спірним договором, що свідчить про заниження вартості об`єкта нерухомого майна з метою його подальшого контрольованої передачі на користь довіреної особи юридичної особи за для подальшого унеможливлення виконання відповідачем-1 зобов`язань перед позивачем.

Таким чином, позивач вказує, що договір купівлі-продажу даного майна має ознаки фраудаторного та підлягає визнанню недійсним.

Разом з позовною заявою до суду подано заяву про забезпечення позову, відповідно до прохальної частини якої заявник просить суд:

- накласти арешт на нежилі приміщення: з № 1(один) по № 40 (сорок), № 1, № ІІ, № ІІІ, № ІV, № V десятого поверху (в літ.А) загальною площею 676 (шістсот сімдесят шість) кв.м., які розташовані за адресою: місто Київ, вулиця Руставелі Шота, будинок 16 (шістнадцять), реєстраційний номер об`єкту: 000;

- заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), державним та приватним виконавцям, Державному підприємству "СЕТАМ", а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття нових розділів щодо нежилих приміщень: з № 1(один) по № 40 (сорок), № 1, № ІІ, № ІІІ, № ІV, № V десятого поверху (в літ.А) загальною площею 676 (шістсот сімдесят шість) кв.м., які розташовані за адресою: місто Київ, вулиця Руставелі Шота, будинок 16 (шістнадцять), реєстраційний номер об`єкту: 000.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд встановив наступне.

Обґрунтовуючи наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, заявник посилається на те, що у разі відсутності забезпечення позову у відповідача-2 буде можливість вільно розпоряджатись нерухомим майном, у тому числі, відчужувати його третім особам (як фізичним так і юридичним) або в позасудовому порядку надасть можливість третій особі (іпотекодержатель нерухомого майна) здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки, що в подальшому призведе до необхідності позивача змінювати відповідачів, або ж звертатися із новими позовами щодо поновлення прав на спірний об`єкт нерухомості за відповідачем-1. Крім того, відсутність на даний час будь-яких дій відповідача-2, що могли б підтвердити наміри відчужити об`єкт нерухомого майна, не спростовують наявність у товариства, як в одноособового власника, можливості розпорядитися нерухомим майном, якщо не вжити заходи забезпечення позову. В даному контексті не слід також виключати ту обставину, що з метою захисту об`єкту нерухомого майна його було передано в іпотеку одним і тим же особам.

Такий чином, враховуючи правомочності власника, яким є наразі відповідач-2, які визначені у ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, обґрунтованим є припущення про високу ймовірність відчуження об`єкту нерухомого майна, що в подальшому може призвести до ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав або інтересів позивача в межах даної справи.

При цьому, накладення арешту на об`єкт нерухомого майна не призведе до невиправданого обмеження майнових прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес консалтинг систем" або АО "Українська правозахисна фундація", яке є іпотекодержателем нерухомого майна, оскільки об`єкт нерухомості залишається у володінні відповідача-2, а можливість розпоряджатися вказаним майном обмежується на певний час, отже з тимчасовий характер та є лише збереженням існуючого становища до розгляду цієї справи по суті.

Водночас, позивач просить не застосовувати зустрічні заходи забезпечення позову, оскільки нерухоме майно і так буде перебуватиме у власності на час розгляду справи у власності відповідача-2. При цьому, відсутність для вжиття заходів зустрічного забезпечення відповідно до норм Господарського процесуального кодексу України, оскільки в даному випадку відсутні можливі збитки відповідача-2, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Крім того, наявність накладеного арешту на спірне нерухоме майно не буде перешкодою для державної реєстрації прав на неї у випадках, зазначених у ч. 4 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, позивач вказує, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно відповідача-1 може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також наявність зв`язку між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акту.

Частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною 1 статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом наведеної норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язане вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Згідно зі ст. ст. 73, 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 також висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Аналогічна права позиція висловлена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 910/7511/19, від 03.04.2020 у справі № 904/4511/19, від 23.12.2020 у справі № 911/949/20.

Судом встановлено, що позивачем пред`явлено вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу належного відповідачу-1 нерухомого майна, укладеного між відповідачами, та відновлення права власності відповідача-1 на таке майно. При цьому майнових вимог до відповідачів у даному позові не пред`явлено.

Суд не вбачає в даному випадку достатній підстав для втручання в право власності на нерухоме майно, а також вважає заявлені позивачем заходи забезпечення позову не пов`язаними з предметом позовних вимог.

Обрані позивачем заходи забезпечення позову не впливають на фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; а їх невжиття не призведе до утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду. Натомість, вжиття таких заходів може призвести до невиправданого втручання держави в право власності особи на її майно.

Крім того, заява про вжиття заходів забезпечення позову не містить жодних відомостей про вчинення або підготовку до вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення суду (у випадку задоволення відповідного позову), а доводи заявника зводяться до тверджень про наявність у боржника теоретичної можливості розпоряджатися своїм майном.

В порядку, передбаченому ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що заявником не обґрунтовано та не доведено належними доказами в установленому законом порядку наявності визначених законодавчо підстав для вжиття заявлених заходів забезпечення позову. Відтак суд відмовляє в задоволенні даної заяви про забезпечення позову.

За приписами ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки заяву про забезпечення позову судом розглянуто, витрати заявника по сплаті судового збору за розгляд заяви про забезпечення позову відшкодуванню та поверненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 123, 136-140, 234, 235 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва" в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили 23.03.2026 та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.М. Ващенко