РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2026Справа № 910/371/26
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ»

про стягнення 49 922,80 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» про стягнення 49 922,80 грн, з яких: 33 815,68 грн страхового відшкодування, 8096,73 грн інфляційних втрат, 2384,70 грн 3% річних та 5625,69 грн пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач, як особа, відповідальна за відшкодування збитків, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не сплатив у повному обсязі суму страхового відшкодування у передбачений ч. 2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2026 прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/371/26, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання); встановлено сторонам строки для відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

Відповідач копію цієї ухвали Господарського суду міста Києва отримав 21.01.2026 о 17:19 год. в його електронному кабінеті, що підтверджується відповідним повідомленням про доставлення документа.

Станом на момент ухвалення даного рішення від відповідача письмового відзиву на позовну заяву до суду не надходило, як і не надходило будь-яких заяв чи клопотань по справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.06.2022 між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник та вигодонабувач) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) № FA-00207310, предметом страхування за яким значиться транспортний засіб - Toyota Hiux, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2022 року випуску. Термін дії вказаного договору визначено з 13.07.2022 по 12.07.2023.

30.05.2023 о 18:30 год. у м. Житомир сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю застрахованого у позивача автомобіля Toyota Hiux, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля Mazda 3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Як зазначає позивач, та перевірено судом із Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Богунського районного суду м. Житомира від 19.06.2023 у справі № 295/7269/23, ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до рахунку-фактури СТО «Multiline Autohous» (ФОП Шевчук Д.В.) від 13.06.2023 № 6, вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota Hiux, реєстраційний номер НОМЕР_1 склала 104 580,00 грн.

За наслідками розгляду заяви страхувальника про настання події від 30.05.2023 № 10050/07/2023/90 та рахунку СТО від 13.06.2023 № 6, страховиком (позивачем) складено Страховий акт № 11491/07/923 від 15.06.2023, відповідно до якого вирішено здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 104 580,00 грн на користь ФОП Шевчук Д.В.

19.06.2023 позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 104 580,00 грн на рахунок СТО - ФОП Шевчук Д.В., що підтверджується платіжною інструкцією від 19.06.2023 № 344091.

Оскільки станом на дату ДТП транспортний засіб Mazda 3, реєстраційний номер НОМЕР_2 був застрахований у відповідача на підставі полісу ЕР/213998696, позивач звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» із заявою про виплату страхового відшкодування від 22.06.2023 № 02816/9223, у якій на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1187 Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просив здійснити відшкодування шкоди у розмірі 104 580,00 грн. Вказану заяву відповідач отримав 12.07.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 530.

Як зазначає позивач, згідно з вищевказаною заявою відповідач частково сплатив страхове відшкодування у розмірі 70 764,32 грн, у зв`язку з чим невиконаним залишається обов`язок відповідача із відшкодування позивачеві суми страхового відшкодування у розмірі 33 815,68 грн.

Враховуючи, що відповідачем не було сплачено вищевказаного залишку суми страхового відшкодування у добровільному порядку, позивач звернувся до суду із цим позовом, у якому крім зазначеної суми страхового відшкодування у розмірі 33 815,68 грн, просить стягнути з відповідача нараховані відповідно до ст. 36.5. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» пеню у розмірі 5625,69 грн та відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних у розмірі 2384,70 грн та інфляційні втрати у розмірі 8096,73 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За приписами ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, виходячи з наведених норм чинного законодавства, відшкодувати спричинений у ДТП збиток (компенсувати сплачене страхове відшкодування позивачу) має саме винна особа (особа, відповідальна за збиток).

Як вбачається з матеріалів справи, вина особи, яка керувала транспортним засобом Mazda 3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , встановлена постановою Богунського районного суду м. Житомира від 19.06.2023 у справі № 295/7269/23.

Так, у вказаній справі (№ 295/7269/23) судом встановлено, що 30.05.2023, о 18 годині 06 хвилин, ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом Mazda-3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у м. Житомирі по вул. Хлібній, 31, рухаючись заднім ходом, не впевнилась в безпечності та скоїла наїзд на транспортний засіб Toyota Hilux реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зупинився позаду. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, окрім визнання своєї вини, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №423047 від 24.03.2023; поясненнями від 30.05.2023; схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 30.05.2023.

Відповідно до ч. 6 ст. 75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і надалі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» (у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілій (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Таким чином, за суброгацією відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

Отже, суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування і правовою підставою її застосування є ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Судом встановлено, що відносини між відповідачем як страховиком та власником транспортного засобу Mazda 3, реєстраційний номер НОМЕР_2 врегульовані полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР/213998696.

Таким чином, положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Будь-яких заперечень відповідача щодо розміру страхового відшкодування, визначеного згідно зі Страховим актом № 11491/07/923 від 15.06.2023, в матеріали справи не надано, викладених у позові обставин та свого обов`язку здійснити виплату страхового відшкодування на користь позивача у повному обсязі в сумі 104 580,00 грн не спростовано.

Відповідно до ст. 36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;

- разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Із наданих позивачем доказів судом встановлено, що відповідач заяву позивача про виплату страхового відшкодування отримав 12.07.2023, що відповідачем не заперечувалось. Таким чином, 90-денний строк для виплати відповідачем страхового відшкодування тривав до 10.10.2023, а не до 10.09.2023, як вказано позивачем.

Проте, матеріали справи не містять доказів здійснення виплати відповідачем страхового відшкодування у зазначений строк.

При цьому, суд, попри ненадання позивачем доказів часткової оплати, відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України враховує доводи останнього щодо здійснення відповідачем часткової оплати страхового відшкодування у розмірі 70 764,32 грн, оскільки у суду відсутні підстави вважати їх недостовірними.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічна норма міститься у статті 9 Закону України «Про страхування».

Так, франшиза за полісом ЕР/213998696 становить 0,00 грн.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 (надалі - Методика).

Відповідно до п. 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ визначається за наступною формулою:

Сврз=Ср+см+Сс х(1-Ез), де:

Сврз - вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу

Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт

См - вартість необхідних для ремонту матеріалів

Сс - вартість складників, що підлягають заміні під час ремонту.

Відповідно до п. 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Згідно з п.п. 7.38, 7.39 Методики коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ тощо. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

У п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, наведені винятки стосовно використання зазначених у пункті 7.38 Методики вимог, а саме: а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний); б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини)); в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ; г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики; ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 2 до цієї Методики.

Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого транспортного засобу Toyota Hilux реєстраційний номер НОМЕР_1 вбачається, що рік випуску цього автомобіля - 2022, тобто, станом на дату ДТП строк його експлуатації не перевищував 7 років, а тому у даному випадку коефіцієнт фізичного зносу не застосовується.

Отже, враховуючи визначені полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР/213998696 розміри лімітів відповідальності та франшизи, відсутність доказів сплати відповідачем суми страхового відшкодування у повному обсязі, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 33 815,68 грн (104 580,00 грн - 70 764,32 грн).

Щодо решти позовних вимог про стягнення 8096,73 грн інфляційних втрат, 2384,70 грн 3% річних та 5625,69 грн пені, суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Оскільки у відповідача виник обов`язок зі сплати страхового відшкодування, тобто виникло грошове зобов`язання, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ст. 625 ЦК України. Ця норма встановлює відповідальність за порушення будь-якого грошового зобов`язання, що виникло з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, в тому числі і такого, що не засновано на договорі.

Суд перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, зазначає, що позивачем неправильно було визначено початок періоду прострочення, оскільки, як вище вже було встановлено, 90-денний строк для виплати відповідачем страхового відшкодування тривав до 10.10.2023, а не до 10.09.2023, як вказано позивачем, відтак, прострочення настає з 11.10.2023.

Здійснивши перерахунок вказаних нарахувань за період прострочення з 11.10.2023 по 15.01.2026 (визначена позивачем кінцева дата здійснення нарахувань), суд встановив, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 7888,21 грн та 3% річних у розмірі 2298,54 грн. Відтак, позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню.

Крім того, за змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, суд зазначає, що він є неправильним, оскільки позивачем аналогічно розрахунку інфляційних втрат та 3% річних визначено початком періоду прострочення 10.09.2023.

Так, здійснивши перерахунок пені, та не виходячи за межі визначеного позивачем загального періоду прострочення, суд встановив, що з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 4458,35 грн за період прострочення з 11.10.2023 по 10.03.2024.

У зв`язку із зазначеним, вимоги про стягнення пені також задовольняються судом частково.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» (бульвар Лесі Українки, буд. 26, м. Київ, 01133; ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (проспект Берестейський, 65, м. Київ, 03062; ідентифікаційний код 30115243) 33 815,68 грн страхового відшкодування, інфляційні втрати у розмірі 7888,21 грн, 3% річних у розмірі 2298,54 грн, пеню у розмірі 4458,35 грн та судовий збір у розмірі 2 584,40 грн.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання повного рішення: 30.03.2026.

Суддя Т. Ю. Трофименко