ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"25" березня 2026 р. Справа № 916/1023/26

Господарський суд Одеської області у складі судді Мусієнко О.О.,

розглянувши заяву Акціонерного товариства «Одесагаз» (65003, м. Одеса, вул. Одарія, буд. 1; ідентифікаційний код юридичної особи: 03351208) про видачу судового наказу за вх. № 1049/26 від 23.03.2026

до боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплодім-3» (65085, м. Одеса, вул. Моторна, буд. 8 В; ідентифікаційний код юридичної особи: 39322598)

про стягнення 140 836, 97 грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Одесагаз» звернулося до Господарського суду Одеської області із заявою, сформованою в системі «Електронний суд» 23.03.2026 (вх. № 1049/26 від 23.03.2026), про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплодім-3» заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу за договором № 008956 у загальному розмірі 140 836, 97 грн та витрат з оплати судового збору в розмірі 266, 24 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовано неналежним виконанням боржником зобов`язань за договором № 008956 розподілу природного газу в частині оплати за період з листопада 2019 року по березень 2020 року.

До заяви про видачу судового наказу заявник додав: витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; довіреність; претензію № 1028 від 29.12.2025; акт звірки взаємних розрахунків по стану за період: січень 2019 грудень 2025; акти наданих послуг з розподілу природного газу; фіскальний чек; список згрупованих відправлень; постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для ПАТ Одесагаз № 371 від 28.03.2017; постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ Одесагаз № 3036 від 24.12.2019; постанову від 24.06.2020 № 1174; заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим); постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Про затвердження Типового договору розподілу природного газу з додатком 1; платіжну інструкцію кредитового переказу коштів.

Відповідно до ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Згідно зі ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

З аналізу вищенаведених норм законодавства випливає, що судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Доказування повинно здійснюватись за загальними правилами відповідно до статті 74 ГПК України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин.

Заявник обґрунтовує свою вимогу про стягнення грошової заборгованості, яка виникла на підставі договору розподілу природного газу № 008956, однак, до матеріалів заяви про видачу судового наказу, копія договору, укладеного в письмовій ( в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимогу про стягнення грошової заборгованості, не додана.

Зі змісту поданої заяви слідує, що заявник просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплодім-3» заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу за договором № 008956 у загальному розмірі 140 836, 97 грн за період з листопада 2019 року по березень 2020 року.

Згідно з положеннями статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Положеннями статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За змістом вказаної вище норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За загальним правилом, при розгляді вимог у порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК України). Судом не здійснюється аналіз доказів, доданих до заяви про видачу наказу, суд не з`ясовує обставини, на які посилається заявник.

Підставою для відмови у видачі наказу є, зокрема, встановлення судом обставин спливу позовної давності щодо заявленої вимоги. Така підстава для відмови у видачі судового наказу свідчить про наявність у суду обов`язку здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет наявності/порушення його права, щодо спливу позовної давності, в тому числі щодо наявності прострочення виконання зобов`язання боржником (зокрема, з метою визначення періоду, який знаходиться в межах позовної давності). Крім того, суд зазначає, що в даному випадку продовження строку позовної давності на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та у період дії воєнного стану в Україні є предметом дослідження по суті. Однак, такі повноваження суду в межах наказного провадження є обмеженими, враховуючи функціональне призначення інституту наказного провадження та принцип пропорційності господарського судочинства (ст. 15 ГПК України).

Суд зазначає, що на даній стадії та в даному виді провадження (наказному) суд позбавлений можливості досліджувати питання обґрунтованості пропуску такого строку заявником, в тому числі й з`ясовувати питання продовження строків позовної давності, їх ймовірного зупинення тощо. Водночас пропуск строку позовної давності свідчить про наявність спору між заявником та боржником, а тому, підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що з моменту виникнення права вимоги про стягнення з боржника заборгованості з наданих послуг у розмірі 140 836, 97 грн пройшов строк, який перевищує трирічний термін позовної давності, встановлений законом для такої вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 2-1) заяву подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу; 4) наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 цієї частини; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, господарський суд доходить висновку, що заява про видачу судового подана з порушенням вимог ст. 150 ГПК України, що є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст. ст. 147, 148, 150-154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Акціонерному товариству Одесагаз у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплодім-3» заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу за договором № 008956 у загальному розмірі 140 836, 97 грн.

Ухвала набирає законної сили 25 березня 2026 року у відповідності до ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів відповідно до ст. ст. 255 - 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.О. Мусієнко