ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" березня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/3416/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.

за участю секретаря судового засідання Лінник І.А.,

за участю представників:

від позивача: Урсолова А.С.,

від відповідача: адвокат Таштанова О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/3416/25

за позовом: Державного підприємства "Морський торговельний порт "Південний" (вул. Берегова, буд. 13, м. Південне, Одеський р-н, Одеська обл., 65481)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Стафф Груп" (вул. Комарова Михайла, буд. 10, оф. 117, м. Одеса, 65101)

про стягнення 5 557 486, 64 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Суть спору.

Позивач, Державне підприємство "Морський торговельний порт "Південний" (надалі ДП МТП "Південний", Порт) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стафф Груп" (надалі ТОВ "Стафф Груп", Товариство), в якій просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання за договором підряду № Т/ТВ-276/20 від 17.11.2020 у загальному розмірі 5 557 486, 64 грн, з яких: 4 782 023,39 грн пеня за прострочення строку виконання зобов`язання за договором у розмірі 0,5 відсотка вартості робіт, 775 463,65 грн штраф за прострочення виконання зобов`язання понад тридцять днів за договором у розмірі 15 відсотків вартості вказаної роботи.

В обґрунтування позовних Порт посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору підряду № Т/ТВ-276/20 від 17.11.2020 в частині прострочення строків виконання ІІ та ІІІ етапів робіт, передбачених умовами договору.

2. Аргументи учасників справи.

2.1. Аргументи позивача.

Як вказує позивач, між ним, як замовником, та відповідачем, як підрядником, 17.11.2020 був укладений договір підряду № Т/ТВ-276/20 (далі - договір), відповідно до умов якого відповідач зобов`язався за завданням замовника в межах Зведеного кошторису виконати передбачені даним договором роботи з розроблення техніко-економічного обґрунтування (далі-ТЕО) "Будівництво перевантажувального комплексу імпортних навалювальних вантажів Порту за адресою: Одеська обл. м. Южне, вул. Берегова, 13", здати виконану роботу замовнику згідно переліку, кількістю та за ціною, зазначеними в додатку № 1 до договору, а замовник - прийняти виконану роботу і оплатити її вартість на умовах цього договору.

Порт зазначає, що згідно з умовами договору загальна сума робіт становить 5 852 357,00 грн. без ПДВ та включає в себе всі обґрунтовані витрати підрядника, які пов`язані з виконанням договору, а оплата вартості роботи здійснюється по завершенню І та III етапів окремо, шляхом прямих банківських перерахувань коштів на рахунок підрядника після підписання сторонами договору відповідних Актів виконаних робіт протягом 60 (шістдесяти) банківських днів за умови надання виставленого підрядником оригіналу рахунку та за наявності повного пакету належним чином оформлених первинних документів, що підтверджують факт здійснення господарської операції.

Позивач зауважує, що умовами договору строк його дії встановлений до 31.12.2021, а в частині обов`язків, що виникли в період дії цього договору, і відповідальності за їх невиконання - до повного їх виконання, проведеного належним чином, і за вимогою кредитора про відшкодування нанесених збитків і сплати неустойки.

Також позивач вказує, що відповідно до умов договору та додаткової угоди № 1 до договору від 17.11.2020 роботи мали виконуватись в три етапи: І етап (4 місяці з дати підписання договору - до 17.03.2021) - виконання інженерно-геодезичних та інженерно-геологічних вишукувань; IІ етап (6 місяців з дати підписання договору - до 17.05.2021) - розроблення ТЕО та звіту з ОВД (оцінки впливу на довкілля) та III етап (3 місяці з дати закінчення II етапу та надання замовнику протягом 3 робочих днів копії договору з експертною організацією) - проведення експертизи ТЕО, отримання позитивного експертного звіту та позитивного висновку з ОВД.

Позивач зазначає про те, що відповідачем своєчасно були виконані роботи щодо першого етапу, а Портом своєчасно оплачена вартість І етапу робіт, шляхом прямого банківського перерахування у розмірі 682 601,98 грн без ПДВ, що підтверджується платіжною інструкцією № 396 від 02.04.2021.

Щодо виконання II та III етапів робіт Порт стверджує, що відповідачем 17.05.2021 (в строк, передбачений договором) була передана документація відносно договору на ТЕО та Звіту з ОВД.

В подальшому, між сторонами здійснювалось листування, в ході якого Портом неодноразово надсилались Підряднику відповідні зауваження до ТЕО та до звіту з ОВД. Зокрема, листами: № 5150/01/115/21 від 05.07.2021, № 5650/01/115/21 від 27.07.2021, № 845/01/115/22 від 08.02.2022, № 1160/01/115/23 від 29.03.2023, № 3841/12/115/24 від 27.06.2024.

Проте, як вказує Порт, другий та третій етап робіт у порядку та строки, визначені договором, підрядником виконані не були.

Таким чином, за ствердженням позивача, станом на сьогоднішній день, підрядник лише частково виконав умови договору, оскільки ним був виконаний лише І етап робіт згідно положень договору, про що свідчить Акт приймання-передачі виконаних робіт за договором підряду № Т/ТВ- 276/20 від 17.11.2020.

Виходячи з вищевикладеного, Порт вважає, що відповідач за прострочення виконання зобов`язання за договором повинен сплатити пеню у розмірі 4 782 023,39 грн та штраф у розмірі п`ятнадцяти відсотків вказаної вартості, що дорівнює 775 463,25 грн, що разом складає 5 557 486,64 грн.

Порт зазначає, що оскільки, підрядником не виконане зобов`язання за договором у повному обсязі, з метою досудового врегулювання спору, ним було направлено відповідачу письмову претензію від 24.04.2025 № 2547/01/103/25, але жодних відповідей на претензію від відповідача не надходило.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором підряду № Т/ТВ-276/20 від 17.11.2020, позивач для захисту своїх порушених прав вимушений був звернутись до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом.

2.2. Аргументи відповідача.

Відповідач проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що позивач сам неналежно виконував умови договору підряду.

Так відповідач вказує, що роботи по першому етапу відповідно до календарного плану виконання робіт згідно договору були виконані та прийняті Портом згідно акту приймання-передачі від 10.03.2021.

17.05.2021 Товариством до Порту було передано документацію відносно договору на ТЕО.

Як зазначає відповідач, за результатами розгляду наданих Товариством документів, технічним відділом Порту листами від 28.05.2021 та 11.06.2021 були направлені зауваження, які 30.07.2021 Товариством були виправленні згідно зауважень та звернута увага Порту на те, що частина зауважень містить мовленнєвий та орфографічний характер, частина зауважень суперечить наданим раніше зауваженням, частина зауважень виходить за межі завдання на проектування, яке міститься у додатку 3 до договору.

Відповідач звертає увагу на те, що в подальшому ним на електрону адресу Порту декілька разів були направлені листи з проханням в найкоротший термін підписати та узгодити 2 примірника документації, які були передані позивачу 15.07.2021, для наступної передачі документації до експертної організації для проведення експертизи згідно з умовами договору (лист №89 від 02.08.21, лист №91 від 05.08.21, лист №92 від 10.08.2021).

Товариство зазначає, що станом на 19.08.2021 відповідь від Порту отримана не була, тому ним Порту був надісланий лист із проханням про узгодження документації для подальшої її подачі до експертної організації, що є необхідним етапом для продовження виконання договору, просив розглянути документи, якими були усунуті зауваження Порту та надати відповідь у передбаченому договором та законодавством порядку.

Відповідач стверджує, що ним вживалися всі заходи для отримання відповіді від Порту щодо переданих йому документів, зокрема, направленням 29.09.2021 за допомогою електронної пошти на адресу Порту для розгляду Звіту з оцінки впливу на довкілля, виготовленого ТОВ "ЕКОСМАРТЛАБ" на підставі укладеного 25.01.2021 між ТОВ "Стафф Груп" та ТОВ "ЕКОСМАРТЛАБ" договору №ЕСЛ21-15, щодо організації робіт з проведення оцінки впливу на довкілля планованої діяльності по проекту.

Товариство стверджує, що 25.11.2021 листом проінформувало Порт про те, що на виконання умов договору вся необхідна документація для проходження експертизи була надана Порту, у тому числі у роздрукованому вигляді, про що були складені матеріальні перепустки, але підписаних примірників, необхідних для переходу до третього етапу виконання договору (експертизи) Товариство не отримало, і тому не має змоги продовжити роботу та вбачає у цьому бездіяльність та невиконання умов договору саме зі сторони Порту, а також просило в найкоротші терміни підписати кошторис та звіт з ОВД для продовження та закінчення Товариством роботи.

Також відповідач стверджує, що у період з 26.11.2021 по 03.12.2021 ним Порту були направлені ще 34 аналогічних листа, проте відповіді на них отримані не були і лише 08.02.2022 Порт листом повідомив, що розглянув документи та має нові зауваження до проекту. При цьому як зауважує відповідач, саме зауваження були надані у форматі docx., тобто, у простому текстовому форматі, без підписів уповноважених осіб.

27.06.2022 Товариством зауваження до проекту, зазначені Портом, були усунуті, про що Порту був направлений лист та запитано документацію для подальшої роботи, яку Порт лише 12.10.2022 передав відповідачу.

Відповідач вказує, що своїм листом від 05.09.2023 він повідомив Порт, що готовий розпочати процедуру експертизи проектної документації та повідомив про те, що вартість проекту перераховано згідно до цін станом на серпень 2023, просив погодити Зведений кошторисний розрахунок та передати необхідні підписані листи.

При цьому відповідач стверджує, що Порт не надав вихідні дані, необхідні для виконання умов договору, необхідні для продовження робіт, які листом від 11.12.2020 були запитані у нього.

Відповідач зауважує, що необхідність надання цих вихідних даних та всі технологічні рішення, прийняті в проекті, були також зафіксовані протоколами нарад з Портом, проте, по теперішній час деякі документи не були належним чином підписані та надані, а саме: РТК №Н-0 (робоча технологічна карта).

При цьому відповідач звертає увагу на те, що РТК є основоположним технічним документом, який є необхідним для виконання робіт згідно договору та повинна була надана Портом Товариству у відповідному вигляді одразу після підписання договору на виконання його умов.

Як зазначає відповідач, у період з 10.03.2021 по 02.05.2025 він плідно працював, не порушуючи умови договору, у тому числі п. 6.3.18, згідно якого Товариство притримувалося обов`язку інформувати в установленому порядку Замовника про хід виконання зобов`язань за цим договором, обставини, що перешкоджають їх виконанню (в даному випадку цими обставинами, на переконання відповідача, була бездіяльність Порту по наданню Товариству підписаних документів), а також про заходи, необхідні для їх усунення в найкоротші строки.

Після формування проектної документації, узгодження із Портом та виконання розділу кошторису, Товариство неодноразово повідомляло Порт про необхідність підписання зведеного кошторисного розрахунку (з урахуванням уточнених даних) та надати Товариству інформацію, необхідну для можливості початку робіт по проходженню експертизи проекту.

Проте, як вказує відповідач, розгляд його листів Портом відбувався щоразу дуже довго, і впродовж цього часу змінювалася нормативна база, версії програмного забезпечення, і Товариство повторно вносило коригування в проект і повторно направляло його на розгляд, так досі і не отримавши своєчасних узгоджень.

Також відповідач вказує, що процедура по ОВД (оцінки впливу на довкілля) також не могла бути ним завершена через відсутність письмового узгодження Портом проектних та вихідних матеріалів, хоча Товариство неодноразово сплачувало державне мито за проходження даної процедури, а Порт у тексті листа підтвердив відсутність зауважень до Товариства з цього питання (лист 14.02.2025 №974/22/115/25).

Окрім того, відповідач стверджує, що всупереч твердженням позивача про те, що 17.05.2021 було останнім днем строку, передбаченого Додатком №4 (Календарний план виконання робіт) до договору у редакції додаткової угоди № 1 до договору, на його переконання, строк виконання другого етапу робіт становить 6 місяців не з моменту укладання договору, а з моменту початку виконання робіт по ІІ-му етапу. Отже, враховуючи той факт, що перший етап робіт завершився 10.03.2021 шляхом підписання акту приймання-передачі та те, що це була п`ятниця, датою початку робіт по другому етапу є перший робочий день - 14.03.2021, а останнім днем строку виконання робіт по ІІ етапу, відповідно, є 14.09.2021.

Як зазначає відповідач, технічним відділом Порту листами від 28.05.2021 та від 11.06.2021 були направлені зауваження, які Товариством були усунуті та 15.07.2021 документацію (з урахуванням попередніх зауважень) відносно ТЕО та звіту було передано Порту, про що було складено матеріальну перепустку на ввезення/внесення технічної документації з урахуванням зазначених зауважень. Проте, Портом за результатами розгляду наданих 15.07.2021 Товариством документів, технічним відділом Порту листом від 27.07.2021 знову були направлені зауваження, які, в свою чергу, були виправлені Товариством та з листом від 30.07.2021 виправлення згідно зауважень були направлені Порту та звернута увага на те, що частина зауважень містить мовленнєвий та орфографічний характер, частина зауважень суперечить наданим раніше зауваженням, частина зауважень виходить за межі завдання на проектування, яке міститься у додатку 3 до договору.

Тобто, відповідач стверджує, що ним вчасно виконані свої зобов`язання за договором, а саме: передача документації до Порту в межах передбаченого договором, додатковою угодою та Додатком №4 (календарним планом) строку та внесені змін до документації у найкоротші строки з моменту отримання зауважень.

Також відповідач зазначає, що він неодноразово звертався до Порту із листами про погодження наданих документів, проте по сьогоднішній день Порт відповіді на останні звернення не надав.

Щодо підписання Акту приймання-передачі відповідач зауважує, що враховуючи технічні (необхідність проходження процедури експертизи документації після погодження її Портом) та юридичні (п. 4.1. Договору) особливості виконання договору, Товариство на даному етапі не може скласти акт приймання-передачі документації, якщо її не було погоджено Портом.

При цьому, відповідач вказує на те, що алгоритм дій на виконання умов договору є наступним: 1) Товариство виготовляє проектну документацію та передає її Замовнику (Порту) на узгодження (що було здійснено Товариством у передбачені договором строки); 2) Порт узгоджує документацію, підписує документи та повертає їх Товариству для проходження процедури ОВД та експертизи (що не було здійснено Портом по сьогоднішній день, хоча у своїх листах Порт повідомив, що претензій до документації немає, проте підписані документи не передав); 3) проектна документація проходить експертизу, після чого Товариство надає до Порту її результати та акт приймання-передачі (чого фізично неможливо зробити без попереднього повернення Портом Товариству узгодженої документації).

З урахуванням зазначеного відповідач стверджує, що посилання позивача на те, що Товариством були порушені умови договору, є безпідставним, так як результати робіт (документацію) Товариство передало до Порту в межах передбаченого договором строку з урахуванням Додатку №4 до договору в редакції додаткової угоди № 1, при цьому вчасно усунувши всі надані Портом зауваження.

Натомість, за ствердженням відповідача, Порт по сьогоднішній день безпідставно не надав погодження щодо наданої йому документації для можливості проходження Товариством процедури ОВД та складання акту її приймання-передачі по другому етапу робіт, як не надав жодних пояснень/зауважень/заперечень, які б пояснювали відсутність такого узгодження.

Також відповідач стверджує, що з Додатку №4 до договору, який є його невід`ємною частиною, у редакції, затвердженій додатковою угодою №1 до договору, вбачається, що строк розроблення техніко-економічного обґрунтування та звіту з оцінки впливу на довкілля становить 6 місяців з моменту початку виконання робіт по ІІ-му етапу.

Таким чином, на переконання відповідача, оскільки проектна документація, яка була передана Порту 17.05.2021 і до якої у Порта було багато зауважень, які, в свою чергу, Товариство своєчасно виправляло, свідчать про те, що саме Порт ухиляється від виконання умов договору, а саме від прийняття та узгодження проектної документації, шляхом висування необґрунтованих зауважень та надання відповідей на них місяцями або ненадання відповідей взагалі.

Відповідач стверджує, що з наведеного вбачається вжиття Товариством всіх залежних від нього заходів для виконання своїх зобов`язань за договором, що ним здійснені та продовжуються здійснюватися усі необхідні дії на виконання своїх обов`язків за договором, проте позивач, зі свого боку, створює штучні перешкоди, чим порушує умови договору та робить неможливим завершення його виконання.

3. Процесуальні питання вирішені судом.

25.08.2025 ДП "МТП "Південний" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. № 3504/25), яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями того ж дня була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

02.09.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області позовна заява (вх. 3504/25 від 25.08.2025) прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/3416/25. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання було призначене о 12:40 год 09.10.2025.

09.10.2025 у підготовчому засіданні судом була постановлена протокольна ухвала про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів за ініціативою суду та у зв`язку із неявкою представника відповідача судом була постановлена протокольна ухвала про перерву у підготовчому засіданні до 10:40 год 23.10.2025.

10.10.2025 ухвалою Господарського суду, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України, відповідач був повідомлений про дату та час наступного підготовчого засідання.

21.10.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання (вх. № 33237/25), в якому він просив суд відкласти підготовче засідання для надання можливості його представнику ознайомитись із матеріалами справи.

23.10.2025 у підготовчому засіданні суд, після розгляду клопотання відповідача (вх. № 33237/25 від 21.10.2025), задовольнив його, а також судом була постановлена протокольна ухвала про розгляд справи у межах розумних строків, з урахуванням приписів ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини, та у зв`язку із неявкою представника відповідача судом була постановлена протокольна ухвала про перерву у підготовчому засіданні до 12:40 год 20.11.2025.

Того ж дня ухвалою Господарського суду, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України, відповідач був повідомлений про дату та час наступного підготовчого засідання.

12.11.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 36083/25), який разом із доданими доказами був долучений до матеріалів справи, а також заява (вх. № 36082/25) про участь представника відповідача в судових засіданнях по справі в режимі відеоконференції.

17.11.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області клопотання відповідача (вх. № 36082/25 від 12.11.2025) було задоволено.

20.11.2025 у підготовчому засіданні судом, для надання позивачу можливості подати відповідь на відзив, була постановлена протокольна ухвала про перерву у підготовчому засіданні до 11:40 год 09.121.2025.

25.11.2025 через систему "Електронний суд" позивач подав відповідь на відзив (вх. № 37460/25), який судом долучений до матеріалів справи.

02.12.2025 через систему "Електронний суд" позивач подав клопотання (вх. № 38534/25), в якому просив надати можливість його представнику приймати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференцзв`язку поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

03.12.2025 через систему "Електронний суд" позивач подав заперечення на відповідь на відзив (вх. № 38657/25), які судом долучені до матеріалів справи.

08.12.2025 позивач через систему "Електронний суд" подав клопотання (вх. № 39208/25) про відкладення розгляду справи у зв`язку із його неможливістю прийняти участь у засіданні через зайнятість у іншій справі.

Того ж дня ухвалою Господарського суду, клопотання позивача (вх. № 38534/25 від 02.11.2025) було задоволено.

09.12.2025, у зв`язку із неявкою учасників справи, судом була постановлена ухвала, якою підготовче засідання було відкладено на 11:40 год 25.12.2025 та повідомлено про це учасників справи.

17.12.2025 відповідачем через систему "Електронний суд" були подані додаткові пояснення у справі (вх. № 40377/25), до яких були додані додаткові докази.

25.12.2025 у підготовчому засіданні судом додаткові пояснення у справі (вх. № 40377/25 від 17.12.2025) із доданими до них доказами були залишені без розгляду, оскільки відповідно до приписів ГПК України вони не є заявою по суті спору і не є заявою з процесуальних питань, а також враховуючи те, що всі питання, передбачені ст. 182 ГПК України у підготовчому проваджені вирішені, суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті на 10:20 год 15.01.2026.

15.01.2026 в судовому засіданні з розгляду справи по суті у представника відповідача виникли технічні проблеми із відеоконференцзв`язком, у зв`язку із чим судом була постановлена протокольна ухвала про перерву в судовому засіданні до 12:40 год 03.02.2026.

16.01.2026 ухвалою Господарського суду, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України, відповідач був повідомлений про дату та час наступного розгляду справи по суті.

03.02.2026 у судовому засіданні з розгляду справи по суті, у зв`язку із об`єктивною неможливістю завершити розгляд справи, судом були постановлені протокольні ухвали про розгляд справи у межах розумних строків та перерву в судовому засіданні до 11:40 год 24.02.2026.

23.02.2026 відповідачем через систему "Електронний суд" було подано клопотання (вх. № 6419/26), в якому він просив суд відкласти розгляд справи у зв`язку зі станом здоров`я його представника та відсутністю інших представників, які би мали змогу прийняти участь у судовому засіданні.

24.02.2026 у судовому засіданні з розгляду справи по суті судом було розглянуто клопотання відповідача (вх. № 6419/26 від 23.02.2026) та у його задоволенні було відмовлено у зв`язку ненаданням відповідачем доказів на підтвердження лікування або поганого стану здоров`я представника відповідача, про що судом постановлена протокольна ухвала, а також з урахуванням усного клопотання позивача, з метою надання можливості йог представнику підготуватися до судових дебатів, судом була постановлена протокольна ухвала про перерву в судовому засіданні до 10:20 год 05.03.2026.

25.02.2026 ухвалою Господарського суду, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України, відповідач був повідомлений про дату та час наступного розгляду справи по суті.

05.03.2026 відповідачем через систему "Електронний суд" було подано клопотання (вх. № 6419/26), в якому він просив суд відкласти розгляд справи у зв`язку тим, що його представник під час судового засідання буде перебувати у літаку без інтерент-зв`язку, а відкласти подорож не має можливості, оскільки вона пов`язана із лікуванням. До клопотання надані відповідні докази.

05.03.2026 в судовому засіданні з розгляду справи по суті судом було розглянуто клопотання відповідача (вх. № 6419/26від 05.03.2026) та, з урахуванням думки представника позивача, судом була постановлена протокольна ухвала про перерву в судовому засіданні до 10:00 год 17.03.2026.

06.03.2026 ухвалою Господарського суду, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України, відповідач був повідомлений про дату та час наступного розгляду справи по суті.

17.03.2025 в судовому засіданні сторони виступили у судових дебатах, після чого судом був завершений розгляд справи по суті та проголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення, оголошення якого відбудеться 27.03.2026.

В процесі розгляду справи всі подані учасниками справи клопотання та заяви були судом розглянуті та вирішенні відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України, про що відзначено у протоколах підготовчих та судових засідань.

Під час розгляду справи по суті сторони виступили із вступними промовами, судом були досліджені всі письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи.

Представник позивача у своїй вступній промові та судових дебатах заявлені позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у заявах по суті спору та усних поясненнях, просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у своїй вступній промові проти позову заперечував повністю з підстав, викладених у заявах по суті спору та усних поясненнях, просив у його задоволенні відмовити.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Щодо строку розгляду справи суд зауважує, що при здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в ст. 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (надалі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема, "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнов проти України", відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Разом з цим, на підставі Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні" та подальших Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" починаючи з 24.02.2022 на території України діє режим воєнного стану.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Разом з цим, відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

При цьому, суди повинні забезпечувати безпеку учасників судового провадження, запобігти створенню перешкод для реалізації ними права на судовий захист та визначених законом процесуальних прав в умовах воєнного стану, коли реалізація учасниками справи своїх прав і обов`язків є суттєво ускладненою. Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб.

Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії".

За приписами статті 8 Конституції України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку "розумності строку" розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

ЄСПЛ щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Окрім того, ЄСПЛ в вищенаведеному рішені зазначив, що [..] очевидно, для кожної справи буде свій прийнятний строк, і встановлення кількісного обмеження, чинного для будь-якої ситуації, було б штучним. Суд неодноразово визнавав, що неможливо тлумачити поняття розумного строку як фіксовану кількість днів, тижнів тощо (рішення у справі "Штеґмюллер проти Авторії").

У справі "Bellet v. France" ЄСПЛ зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець.

Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. рішення "Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany").

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом" (див. рішення у справах "Walchli v. France" від 26.07.2007 та "ТОВ "Фріда" проти України" від 08.12.2016).

Здійснюючи тлумачення положень Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях вказував, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення у справі "Ашингдейн проти Великої Британії" від 28.05.1985).

При цьому, російські війська постійно здійснюють масовані ракетні обстріли по об`єктам енергетичної інфраструктури України і через це в багатьох містах України, зокрема, і у місті Одесі, де розташований Господарський суд Одеської області, періодично відсутнє електропостачання та, відповідно, інтернет-зв`язок. Поновлення постачання електроенергії та інтернет-зв`язку потребує додаткового часу. Водночас, у місті Одесі періодично оголошуються повітряні тривоги, під час яких суддя, працівники апарату суду та учасники справ мають перебувати в укриттях з метою уникнення загрози їх життю та здоров`ю.

На підставі вищевикладеного, суд звертає увагу, що враховуючи наявність загрози, у зв`язку зі збройною агресією збоку РФ, на підставі чого введено в Україні воєнний стан, поточну обстановку, що склалася в місті Одесі, постійні повітряні тривоги, які впливають на виготовлення процесуальних документів, наявної беззаперечної та відкритої інформації щодо постійних обстрілів всієї країни, відсутність електроенергії у зв`язку з пошкодженням обладнання, після масованих ракетних обстрілів, з метою всебічного, повного, об`єктивного розгляду справи, задля забезпечення сторонам конституційного права на судовий захист, приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, задля ефективної реалізації сторонами своїх процесуальних прав, необхідності забезпечення реалізації процесуальних прав та обов`язків учасників справи, їх належного та безпечного доступу до правосуддя, суд був вимушений вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

З урахуванням викладеного, за об`єктивних обставин розгляд даної позовної заяви був здійснений судом без невиправданих зволікань настільки швидко, наскільки це було можливим за вказаних умов, у межах розумного строку в контексті положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.ст.209, 210 ГПК України судом були з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також безпосередньо досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи та їм надана відповідна оцінка.

27.03.2026 відповідно до приписів ст. 219, 240 ГПК України, судом було проголошено скорочене судове рішення.

4. Фактичні обставини, встановлені судом.

17.11.2020 між Державним підприємством "Морський торговельний порт "Южний" (назва після перейменування - ДП "МТП "Південний" на підставі постанови КМУ № 341 від 17.04.2019) (далі - Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Стафф Груп" (далі - Підрядник) був укладений договір підряду № Т/ТВ-276/20 (далі договір) (т.с.1, а.с. 16-30), за умовами пункту 1.1. якого підрядник зобов`язується за завданням замовника в межах Зведеного кошторису виконати передбачені цим Договором роботи з розроблення техніко-економічного обґрунтування "Будівництво перевантажувального комплексу імпортних навалювальних вантажів ДП "МТП "Южний" за адресою: Одеська обл. м. Южне, вул. Берегова, 13" (далі - робота), здати виконану роботу замовнику, згідно переліку, кількістю та за ціною, зазначеними в Додатку № 1 (Перелік та вартість робіт), який є невід`ємною частиною цього Договору, а замовник - прийняти виконану роботу і оплатити її вартість на умовах цього Договору.

За умовами п. 1.2. Договору підрядник зобов`язується виконати роботу відповідно до Додатку № 3 до цього Договору (Завдання на проектування), який є невід`ємною частиною цього Договору.

Пунктом 1.3. Договору встановлено, що обсяг закупівлі може зменшуватись замовником залежно від реального фінансування видатків.

В силу приписів пункту 2.1. Договору прийом-передача виконаних робіт здійснюється в порядку, встановленому Додатком № 4 до цього Договору (Календарний план виконання робіт з розроблення ТЕО), який є невід`ємною частиною цього Договору, та чинними нормативними актами і цим Договором.

Після завершення І (першого) етапу підрядник надає замовнику в повному обсязі звіти з інженерно-геодезичних та інженерно-геологічних вишукувань в чотирьох примірниках на паперовому носії та на оптичному електронному носії (опис в MS Word, креслення в AutoCAD та PDF), Акт виконаних робіт (в двох примірниках), в якому зазначається перелік та вартість виконаних робіт (п. 2.1.1. Договору).

Після завершення II (другого) етапу підрядник надає замовнику в повному обсязі матеріали ТЕО та Звіту з оцінки впливу на довкілля в чотирьох примірниках на паперовому носії та на оптичному електронному носії (опис в MS Word, креслення в Auto CAD та PDF, кошторис в АВК), Акт здавання-приймання розробленої проектної документації (в двох примірниках), в якому зазначається перелік розробленої документації (п.2.1.2. Договору).

Після завершення III (третього) етапу підрядник надає замовнику в повному обсязі матеріали ТЕО після експертизи в чотирьох примірниках на паперовому носії та на оптичному електронному носії (опис в MS Word, креслення в Auto CAD та PDF, кошторис в АВК), оригінал позитивного висновку з оцінки впливу на довкілля, оригінал позитивного експертного звіту щодо розгляду проектної документації, Акт виконаних робіт (в двох примірниках), в якому зазначається перелік та вартість виконаних робіт (п.2.1.3. Договору).

Пунктом 2.3. Договору визначено, що підрядник повинен виконати роботу, якість якої відповідає умовам та вимогам нормативних документів і діючим нормативно-правовим актам, а також вимогам, наведеним у Додатку № 3 до цього Договору.

Пунктом 2.4. Договору визначено, що оформлення виконаної роботи здійснюється шляхом підписання сторонами Акту виконаних робіт, в якому зазначається перелік та вартість виконаних робіт.

Підрядник зобов`язаний оформити та підписати двосторонній Акт виконаних робіт для подальшої передачі Замовнику (п.2.5. Договору), а замовник, в свою чергу, протягом 10 (десяти) робочих днів від дня одержання Акту виконаних робіт, зобов`язаний направити підряднику підписаний акт або мотивовану відмову від приймання роботи, письмово повідомивши підрядника про причини відмови. Підписання Акту виконаних робіт здійснюється замовником після усунення всіх недоліків, виявлених під час приймання роботи (п.2.6. Договору).

У пункті 2.7. Договору сторони погодили, що у випадку мотивованої відмови замовника від приймання роботи сторонами складається двосторонній акт із переліком необхідних доопрацювань, термінів їх виконання. Оплата додаткових робіт у цьому випадку замовником не здійснюється.

Згідно з п.2.8. Договору підрядник зобов`язується усунути всі недоліки, що виникли з його вини, за свій рахунок, у погоджені із замовником строки.

Відповідно до п.3.1. Договору загальна сума згідно з Додатком № 2 до цього Договору (Зведений кошторис), який є його невід`ємною частиною, становить: 5 852 357,00 грн без ПДВ та включає в себе всі обґрунтовані витрати підрядника, які пов`язані з цим Договором.

Зведений кошторис є підтвердженням вартості роботи та розроблений відповідно до ДСТУ Б Д. 1.1-7:2013 "Правила визначення вартості проектних робіт та експертизи проектів будівництва" (далі - ДСТУ Б Д.1.1-7:2013). Вартість роботи встановлюється твердою, крім вартості експертизи проектної документації (ТЕО) (п.3.1.1. Договору). Вартість експертизи проектної документації (ТЕО) визначається відповідно до вимог ДСТУ Б Д. 1.1-7:2013 та включається до загальної вартості роботи за цим Договором (п.3.1.2. Договору).

Згідно з п.3.2., 3.3. Договору не передбачена підрядником вартість окремих витрат у складі робіт замовником не оплачується (не відшкодовується), а витрати на їх виконання вважаються врахованими у Додатку № 2 до цього Договору, який не може бути змінений підрядником в односторонньому порядку після укладання цього Договору та до повного його виконання.

За умовами п.4.1. Договору оплата вартості роботи здійснюється по завершенню І та III етапів окремо згідно з Додатком № 4 до цього Договору прямим банківським переведення коштів на рахунок підрядника після підписання сторонами відповідних Актів виконаних робіт протягом 60 (шістдесяти) банківських днів за умови надання виставленого підрядником оригіналу рахунку та за наявності повного пакету належним чином оформлених первинних документів, що підтверджують факт здійснення господарської операції. Датою оплати робіт вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку замовника.

Пунктом 5.1. Договору визначено, що строк розроблення проектної документації (ТЕО) складає 4 (чотири) місяці з дати укладання цього Договору згідно з Додатком № 4 до цього Договору.

У відповідності до п. 5.1.1 Договору строк проведення експертизи проектної документації (ТЕО), ІІІ етап виконання роботи, визначається відповідно до "Порядку затвердження проектів будівництва і проведення їх експертизи", затвердженого Постановою КМУ № 560 від 11.05.2011.

У пункті 5.2. Договору визначено, що підрядник зобов`язаний організувати проведення експертизи проектної документації (ТЕО) відповідно до вимог чинного законодавства з укладанням договору з експертною організацією та оплатою вартості експертизи за власний рахунок, яка буде проводити експертизу проектної документації.

До початку III етапу підрядник зобов`язаний письмово погодити із замовником експертну організацію, яка буде проводити експертизу проектної документації (ТЕО) (п. 5.2.1. Договору). Після укладання договору з експертною організацією Підрядник зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів письмово повідомити про це Замовника з наданням копії зазначеного договору (п.5.2.2. Договору). Підрядник самостійно здійснює оплату рахунків за експертизу та погодження проектної документації (ТЕО) з усіма зацікавленими організаціями та установами (п.5.2.3.Договору). Експертиза проектної документації (ТЕО) є завершальним етапом виконання роботи (п.5.2.4. Договору).

Відповідно до умов п.6.1. Договору замовник зобов`язаний, зокрема, приймати виконану роботу та підписувати наданий підрядником Акт виконаних робіт, якщо виконана робота відповідає умовам Договору (п. 6.1.2.); оплатити виконану роботу відповідно до умов Договору (п. 6.1.3.); негайно повідомити Підрядника про виявлені недоліки в роботі (п.6.1.4.);

Згідно із п. 6. 2 Договору замовник має право, зокрема:

здійснювати у будь-який час, не втручаючись в господарську діяльність підрядника, нагляд і контроль за ходом, якістю, вартістю і обсягами виконання роботи (п.6.2.1.);

вимагати безкоштовного виправлення недоліків, що виникли в результаті допущених підрядником порушень, або виправити їх своїми силами у разі письмової відмови підрядника. У такому випадку збитки, завдані замовникові, відшкодовуються підрядником (п.6.2.3.);

відмовитися від приймання виконаної роботи у разі виявлення недоліків, які виключають можливість їх використання відповідно до мети, зазначеної в Додатку №3 до цього Договору і в цьому Договорі та не можуть бути усунені підрядником, замовником або третьою стороною (п.6.2.5.);

крім того, Замовник має інші права, передбачені цим Договором, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, та іншими чинними актами законодавства України (абз. 2 п. 6.2.7.).

У відповідності до 6.3.Договору підрядник зобов`язаний, зокрема:

виконати роботу відповідно до Додатку №3 до цього Договору з дотриманням вимог нормативних документів України (ДБН, ДСТУ тощо) і заходів з безпеки ДП "МТП "Южний" у встановлений строк (п.6.3.2.);

виконати роботу самостійно без залучення субпідрядних організацій (п.6.3.3.);

надіслати Замовнику письмову заявку для оформлення перепусток працівникам підрядника на територію замовника (п. 6.3.15.);

своєчасно усувати недоліки роботи, допущені з його вини (п.6.3.16);

відшкодувати відповідно до законодавства і даного Договору збитки, завдані Замовникові Підрядником з вини останнього (п.6.3.17.);

інформувати в установленому порядку Замовника про хід виконання зобов`язань за цим Договором, обставини, що перешкоджають їх виконанню, а також про заходи, необхідні для їх усунення (п.6.3.18.);

виконувати належним чином інші зобов`язання, передбачені цим Договором. Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, та іншими чинними актами законодавства України (п.6.3.23.).

За умовами п.6.4. Договору підрядник має право: своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за виконану роботу відповідно до умов цього Договору (п.6.4.1.); на дострокове виконання роботи за письмовим погодженням із замовником.

Підрядник має також інші права, передбачені цим Договором, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, та іншими чинними актами законодавства України (п.6.4.2.).

Відповідно до п. 7.1. Договору у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору, винна сторона несе відповідальність перед іншою стороною відповідно до діючого законодавства України та умов, викладених у цьому Договорі.

Пункт 7.2. Договору визначає, що за порушення Підрядником строку виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,5 відсотка вартості роботи, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі п`ятнадцяти відсотків вказаної вартості.

Пункт 7.3. Договору встановлює, що за прострочення оплати вартості роботи підрядник може стягнути з замовника пеню у розмірі 0,5 облікової ставки Національного банку України, діючої на день платежу від простроченої суми за кожний день прострочення, але не більше ніж за 1 місяць з моменту прострочення, а також 1% річних від простроченої суми.

Згідно з умовами п. 7.5. Договору при невчасному усуненні недоліків, виявлених при прийманні роботи відповідно до п. 2.8 цього Договору стягується пеня у розмірі 0,5 відсотка від вартості роботи, за кожен день прострочення, а у випадку прострочення терміну усунення недоліків більш ніж на 30 днів підрядник додатково сплачує замовникові штраф у розмірі 15 відсотків від вказаної вартості.

Відповідно до п.7.9. Договору у випадку виконання роботи неналежної якості, усі збитки, викликані виконанням неякісної роботи, оплачує підрядник.

Пунктом 8.1. Договору встановлено, що він набуває чинності з моменту його укладання і діє по 31.12.2021, а в частині обов`язків, що виникли в період цього Договору, і відповідальності за їх невиконання - до повного їх виконання проведеного належним чином, і за вимогою кредитора про відшкодування нанесених збитків і сплати неустойки.

Пунктом 9.3. Договору сторони погодили, що всі зміни і доповнення до Договору оформлюються лише шляхом підписання додаткової угоди.

Відповідно до п.9.4. Договору встановлено, що умови Договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції переможця процедури закупівлі. Істотні умови Договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, які передбачено Законом України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до п. 10.1. Договору його невід`ємними частинами є: Додаток № 1 - Перелік та вартість робіт; Додаток № 2 - Зведений кошторис; Додаток № 3 - Завдання на проектування; Додаток № 4 - Календарний план виконання робіт з розроблення техніко-економічного обґрунтування "Будівництво перевантажувального комплексу імпортних навалювальних вантажів ДП "МТП "Южний" за адресою: Одеська обл. м. Южне, вул. Берегова, 13, які підписані уповноваженими представниками сторін..

Додатком № 4 до Договору (т.с. 1, а.с. 30) був погоджений Календарний план робіт, відповідно до якого були визначені строки виконання робіт та їх оплати , а саме:

І етапу (інженерно-геодезичних та інженерно геологічних робіт) початок: дата підписання договору (17.11.2020), закінчення дата підписання акту виконаних робіт (через два місяці після початку виконання робіт по І-му етапу 17.01.2021). Розмір оплати визначається згідно з наданими підрядником кошторисами на інженерні вишукування, на підставі акту виконаних робіт;

ІІ етапу (розроблення техніко- економічного обґрунтування та звіту з оцінки впливу на довкілля) початок: дата підписання договору (17.11.2020), закінчення - дата підписання акту здавання-приймання розробленої проектної документації (через 4 місяці після початку виконання робіт по ІІ-му етапу 17.03.2021);

ІІІ етапу (проведення експертизи техніко-економічного обґрунтування (проектної документації) об`єкту, отримання позитивного висновку з оцінки впливу на довкілля та позитивного експертного звіту щодо розгляду проектної документації об`єкту) початок: з дати закінчення ІІ-го етапу (17.03.2021) та надання замовнику протягом 3-х робочих днів копії договору, укладеного між підрядником та експертною організацією, закінчення - дата підписання акту виконаних робіт (строк проведення експертизи визначається "Порядком затвердження проектів будівництва і проведення їх експертизи", затвердженим постановою КМУ № 560 від 11.05.2011). Розмір оплати (остаточний розрахунок) визначається з урахуванням суми оплати по І-му етапу, на підставі акту виконаних робіт.

15.01.2021 між замовником та підрядником була укладена додаткова угода № 1 до Договору (т.с. 1, а.с 31), відповідно до якої сторони:

виклали п.5.1. Договору в наступній редакції: Строк розроблення проектної документації (ТЕО) складає 6 (шість) місяців з дати укладання цього Договору згідно з Додатком № 4 до цього Договору;

змінили банківські реквізити Підрядника;

виклали Додаток № 4 до Договору у новій в редакції (т.с.1, а.с. 32), що додається до цієї угоди у якій строк завершення ІІ етапу визначили дату підписання акту здавання-приймання розробленої проектної документації (через 6 місяців після початку виконання робіт по ІІ-му етапу 17.05.2021).

10.03.2021 між замовником та підрядником був підписаний Акт № 1 виконаних робіт за Договором (т.с.1, а.с. 33) про те, що виконані роботи відповідають умовам Договору, належним чином оформлені та прийняті замовником, а саме, роботи по першому етапу відповідно до календарного плану виконання робіт з розроблення техніко-економічного обґрунтування "Будівництво перевантажувального комплексу імпортних навалювальних вантажів ДП "МТП "Южний" за адресою: Одеська обл., м. Южне, вул. Берегова, 13", а саме, виконання інженерно-геодезичних та інженерно-геологічних вишукувань. Вартість виконаних робіт згідно з актом складає 682 601,98 грн без ПДВ. Сторони претензій одна до одної не мають.

02.04.2021 Порт перерахував Товариству грошові кошти у сумі 682 601,98 грн без ПДВ за виконання І-го етапу робіт за Договором, що підтверджується платіжною інструкцією № 396 (т.с.1, а.с 34).

18.05.2021 Товариством була передана Порту документація ТЕО (томи 1-10; книги 1-8; Система пожежної сигналізації, система керування евакуюванням та автоматична дренчерна система пожежогасіння пересипних; звіт з ОВД) про що представниками Порту була складена матеріальна перепустка на ввезення/внесення проектної документації (т.с. 1, а.с 35,36).

28.05.2021 за результатами розгляду документації з ТЕО Порт повернув Товариству її разом із листом за № 4370/12/115/21, до якого був доданий перелік зауважень по виготовленому ТЕО (т.с. 1, а.с. 235-237).

05.07.2021 Порт у листі за № 5150/01/115/21, із посиланням на свої листи № 4370/12/115/21 від 28.05.2021, № 4696/01/115/21 від 11.06.2021, яким були Товариству направлені зауваження по розробленому ТЕО, зазначив, що зауваження не усунуті та просив прийняти невідкладні заходи щодо усунення всіх зауважень та направити виправлену проектну документацію в повному обсязі для погодження в термін до 09.07.2021 (т.с.1, а.с. 37).

Порт листом за № 4696/01/115/21 від 11.06.2021 знов звернувся до Товариства та визначав, що Товариству були направлені зауваження по розробленому ТЕО, проте ці зауваження не виконані, а тому наполягав на вжитті невідкладних заходів щодо усунення всіх зауважень та направленні йому виправленої документації у повному обсязі у найкоротший термін та про те, що акт здавання-приймання розробленої проектної документації буде підписано після усунення всіх недоліків (т.с. 1, зворотна сторона а.с.176).

15.07.2021 Товариством повторно була передана Порту документація ТЕО, про що представниками Порту була складена матеріальна перепустка на ввезення/внесення проектної документації (т.с. 1, а.с 210).

27.07.2021, за результатами повторної перевірки ТЕО, Порт разом із листом за № 5650/01/115/21 направив Товариству зауваження до документації та повідомив, що для підписання акту здавання-приймання розробленої проектної документації, відповідно до п.2.1.2. Договору, Товариству потрібно у найкоротший термін усунути зауваження та надати ТЕО на перевірку (т.с.1, а.с.39, 167-168).

Листом від 29.07.2021 за № 88 Товариство направило Порту відповідь на зауваження, викладені у листі Порту № 5650/01/115/21 від 27.07.2021, із зазначенням того, що частина зауважень носить мовленнєвий та орфографічний характер, частина зауважень суперечить зауваженням, які були надані раніше та зауваження, які виходять за межі завдання на проектування (додаток № 3 до Договору). А також просило у найкоротший термін підписати та узгодити два примірника документації, передані 15.07.2021, для передавання експертній організації та проведення експертизи (т.с.1, звор. сторона а.с. 250-254).

У період з серпня по жовтень 2021 року Товариство зверталося до Порту з листами № 89, 91 від 02.08.2021 (т.с. 1, а.с 174), № 91 від 05.08.2021(т.с. 1, а.с 169), № 93 від 19.08.2021 (т.с. 1, а.с 211), в яких зазначав, що узгодження документації для подальшої її передачі на експертизу є необхідним етапом для продовження виконання Договору, а тому просив розглянути документи, якими були усунуті зауваження Порту та надати відповідь, а також у найкоротший термін підписати та узгодити два примірника проектної документації, переданої 15.07.2021.

18.10.2021 Товариство направило Порту лист № 99, в якому нагадало, що 29.09.2021 за допомогою електронної пошти направило на розгляд Звіт з ОВД, проте, станом на дату цього листа, офіційна інформація від Порту щодо розгляду Звіту не надходила, а тому просило розглянути Звіт, узгодити документацію для подальшої її передачі на експертизу та передати відповідь у строки, передбачені Договором (т.с.1, а.с. 215).

12.10.2021 Порт листом за № 3638/01/115/21 направив Товариству перелік зауважень до Звіту з ОВД та запитувані документи (т.с.1, а.с 179).

25.11.2021 Товариство листом за № 1 від 25.11.2021 знову звернулось до Порту з проханням розглянути документи, якими були усунуті зауваження та передати відповідь у строки, передбачені Договором (т.с. 1, звор. стор. а.с. 221, а.с. 222).

08.02.2022 Порт листом за № 845/01/115/21 повідомив Товариство про те, що йому неодноразово були направлені зауваження щодо ТЕО, які були частково усунуті, направив перелік зауважень (у додатку до листа) та повідомив, що питання про подальший розгляд Звіту з ОВД та узгодження документації буде можливий тільки після усунення всіх недоліків (т.с.1, а.с. 41).

12.10.2022 Порт листом за № 3638/01/115/22 направив перелік зауважень до Звіту з ОВД та запитувані матеріали, зазначивши, що зазначені зауваження є не остаточними (т.с.1, а.с 179-181).

22.12.2022 Товариство разом з листом № 15 направило Порту відповіді на зауваження до Звіту з ОВД, зазначені у листі Порта № 3638/01/115/22 від 12.10.2022 (т.с. 1, а.с. 216-219).

У період з січня 2023 по лютий 2025 між Портом та Товариством відбувалось листування з приводу усунення недоліків Звіту з ОВД та їх виправлення.

14.02.2025 Порт листом за № 974/12/115/25 повідомив Товариство, що по Звіту з ОВД зауваження відсутні (т.с. 1, а.с. 206).

24.04.2025 Порт направив Товариству претензію № 2547/01/103/25, в якій, посилаючись на сплив строку дії Договору 31.12.2021, невиконання Товариством ІІ та ІІІ етапів робіт у передбачений Договором строк та невжиття заходів по усуненню зауважень до ТЕО, викладених у листах № 5650/01/115/21 від 27.07.2021, № 845/01/115/22 від 02.08.2022, № 3638/01/115/23 від 12.10.2023, 3841/12/115/24 від 27.06.2024, з урахуванням приписів Договору, за прострочення виконання зобов`язань заявив вимогу про сплату штрафних санкцій у розмірі 5 557 486, 64 грн, з яких пеня за період з 18.05.2021 по 18.11.2021 (за 185 днів) у сумі 4 782 023,39 грн та штраф у розмірі 15% від вартості робіт за договором за прострочення виконання зобов`язання понад 30 днів у сумі 775 463,25 грн, а також просив розглянути претензію та надати на неї відповідь, яку направив Товариству на електронну адресу та поштою (т.с.1, а.с. 47-54).

Відповідь на претензію Товариство не надало.

Порушення відповідачем своїх зобов`язань за Договором підряду № Т/Тв-276/20 від 17.11.2020 в частині строків його виконання, об`ємів та якості проектної документації, на переконання позивача порушує його законні права, що й стало підставою для його звернення до Господарського суду з відповідним позовом.

5. Висновки суду за результатами розгляду справи.

Як зазначено в Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист (ст. 55 Конституції).

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Частина 1 ст. 6. "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" встановлює, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Стаття 13 Конвенції визначає, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Частина 6 п.1 ст. 3 Цивільного кодексу України визначає що справедливість, добросовісність та розумність є загальними засадами цивільного законодавства

Стаття 11 ЦК України визначає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів ст. 4 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

За умовами частини першої статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Суд убачає, що за своєю юридичною природою договір підряду № Т/ТВ-276/20 від 17.11.20208 є договором на виконання робіт з виготовлення проектно-кошторисної документації, який є різновидом договору підряду.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Особливості регулювання договору підряду на проектні та пошукові роботи визначені положеннями статей 887-891 ЦК України.

За договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом (ст. 887 ЦК України).

Отже, предметом договору підряду на проведення проектних робіт є результат таких робіт розробка проектної або іншої технічної документації.

Стаття 889 ЦК України визначає обов`язки замовника. Зокрема, замовник зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт: сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом; надавати послуги підрядникові у виконанні проектних та пошукових робіт в обсязі та на умовах, встановлених договором; брати участь разом з підрядником у погодженні готової проектно-кошторисної документації з уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

В силу приписів ст. 890 ЦК України підрядник зобов`язаний, зокрема: виконувати роботи відповідно до вихідних даних для проведення проектування та згідно з договором; погоджувати готову проектно-кошторисну документацію із замовником, а в разі необхідності - також з уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування; передати замовникові готову проектно-кошторисну документацію та результати пошукових робіт.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тлумачення ст. 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментальних принципів, на якому ґрунтується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язків (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в Главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

За умовами ст. 891 ЦК України підрядник відповідає за недоліки проектно-кошторисної документації та пошукових робіт, включаючи недоліки, виявлені згодом у ході будівництва, а також у процесі експлуатації об`єкта, створеного на основі виконаної проектно-кошторисної документації і результатів пошукових робіт. У разі виявлення недоліків у проектно-кошторисній документації або в пошукових роботах підрядник на вимогу замовника зобов`язаний безоплатно переробити проектно-кошторисну документацію або здійснити необхідні додаткові пошукові роботи, а також відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 853 ЦК України унормовано, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Наведені норми містять презумпцію обов`язку замовника здійснювати приймання роботи з його засвідченням актом або іншим документом, що фіксує факт прийняття роботи. Крім того, на замовника покладається обов`язок оглянути виконані роботи. Значення такого огляду полягає у тому, що він дозволяє виявити можливі недоліки виконаної роботи.

З огляду на положення наведених вище норм законодавства, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (зокрема, шляхом надання обґрунтованої відмови від підписання акту виконаних робіт) законом покладений на замовника.

З предмету договору підряду № Т/ТВ-276/20 від 17.11.20208 вбачається, що Виконавець зобов`язаний не тільки виконати роботи з розроблення техніко-економічного обґрунтування "Будівництво перевантажувального комплексу імпортних навалювальних вантажів ДП "МТП "Южний" за адресою: Одеська обл. м. Южне, вул. Берегова, 13", а здати виконану роботу замовнику, згідно переліку, кількістю та за ціною, зазначеними в Додатку № 1 (Перелік та вартість робіт), у строки, передбачені у п. 2.1 Договору в порядку, встановленому Додатком № 4 до цього Договору (Календарний план виконання робіт з розроблення ТЕО) із складанням акту здавання-приймання розробленої проектної документації (в двох примірниках), в якому зазначається перелік розробленої документації у відповідності до п.2.1.2. Договору.

Зокрема, у п. 2.3. Договору узгоджено, що підрядник повинен виконати роботу, якість якої відповідає умовам та вимогам нормативних документів, нормативно-правовим актам, а також вимогам наведеним у Додатку № 3 до Договору (Завдання на проектування).

А оформлення виконаної роботи відповідно д п.2.4. Договору здійснюється шляхом підписання сторонами акту виконаних робіт, в якому визначається перелік та вартість виконаних робіт.

Договором сторони визначили, що підрядник зобов`язаний оформити та підписати двосторонній Акт виконаних робіт для подальшої передачі замовнику (п.2.5. Договору), а замовник, в свою чергу, протягом 10 (десяти) робочих днів від дня одержання Акту виконаних робіт, зобов`язаний направити підряднику підписаний акт або мотивовану відмову від приймання роботи, письмово повідомивши підрядника про причини відмови. Підписання Акту виконаних робіт здійснюється замовником після усунення всіх недоліків, виявлених під час приймання роботи (п.2.6. Договору).

У пункті 2.7. Договору сторони погодили, що у випадку мотивованої відмови замовника від приймання роботи сторонами складається двосторонній акт із переліком необхідних доопрацювань, термінів їх виконання, а підрядник зобов`язується усунути всі недоліки, що виникли з його вини, за свій рахунок, у погоджені із замовником строки (п.2.8. Договору).

Передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором, у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт у строк, визначений договором (постанови Верховного Суду від 29.08.2024 у справі №910/13456/21, від 14.07.2021 у справі №911/1981/20, від 20.04.2021 у справі №905/411/17, від 17.03.2021 у справі №910/11592/19).

При вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів підряду як зі сторони замовника, так і підрядника, суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами підрядного зобов`язання діям на його виконання у їх сукупності (постанова Верховного Суду від 12.07.2023 у справі №904/8883/21).

У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.

Частиною першою статті 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 ГПК України).

Суд наголошує на тому, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.

Даний висновок Господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс.

Наявні у матеріалах справи докази, зокрема, матеріальна перепустка на ввезення/внесення ТМЦ, оформлена працівниками Порту 17.05.2021 (т.с. 1, а.с 35,36) свідчить про те, що ТОВ "Стафф Груп" у строк, передбачений Додатком № 4 до Договору в редакції Додаткової угоди № 1 до Договору від 15.01.2021 (т.с. 1, а.с. 310) була своєчасно передана Порту документація ТЕО та Звіт з ОВД, і яка Портом 28.05.2021 (у строк, передбачений п. 2.6. Договору) листом за № 4370/12/115/21 була повернута Товариству разом із переліком зауважень (т.с.1, а.с. 235-237).

Як встановлено судом, в подальшому Товариством як виконавцем, неодноразово надсилалися Порту листи щодо усунення недоліків документації ТЕО та Звіту з ОВД, на які Портом надавалися ґрунтовні вмотивовані відмови від підписання Актів із наведенням конкретного переліку необхідних доробок, які у тому числі визнавалися відповідачем.

Судом в процесі розгляду справи встановлено, що строк виконання підрядником робіт по ІІ етапу, визначений у Календарному плані виконання робіт (Додаток № 4 до Договору), з урахуванням змін внесених Додатковою угодою №1 від 15.01.2021, сплив 17.05.2021, а строк дії Договору сплив 31.12.2021, при цьому в силу положень пункту 8.1. Договору в частині обов`язків, що виникли в період його дії і відповідальності за їх невиконання він зберігає свою чинність до повного їх виконання, проведеного належним чином і за вимогою кредитора про відшкодування збитків і сплати неустойки.

Пунктом 2.1 договору №62/18 від 19.09.2018 чітко визначено, що якість виконання робіт повинна відповідати технічним вимогам (додаток №1 до договору), вимогам правил Регістра судноплавства України, санітарним правилам морських суден та умовам договору. При цьому вмотивовані відмови позивача від підписання актів та, відповідно, прийняття робіт ґрунтуються на невідповідності якості виконаних робіт наведеним вимогам.

Більше того, обґрунтованість тверджень Порту щодо наявності недоліків виконаних Товариством робіт підтверджується тривалим листуванням між ними, в якому Порт неодноразово вказував на недоліки робіт та викладав свої зауваження до їх якості, а Товариство усувало вказані зауваження та направляло Порту відповідні докази і лише листом за № 974/12/115/25 від 14.02.2025 (т.с. 1, а.с. 206) Порт повідомив Товариство, що по Звіту з ОВД зауваження відсутні, отже відповідно до Календарного плану виконання робіт (Додаток № 4 до Договору) свідчить про те, що Товариством виконані всі роботи по ІІ етапу виконання робіт.

Достовірність викладених у наявних у матеріалах справи листах Порту та Товариства відомостей про необхідність усунення недоліків проектної документації ТЕО та Звіту з ОВД та етапів (строків) їх усунення, відповідачем за допомогою належних та допустимих доказів не спростована.

Посилання відповідача на те, що ним своєчасно виконаний ІІ етап робіт, у строки передбачені Календарним планом виконання робіт (Додаток № 4 до Договору), а визначений у ньому строк початку виконання ІІ етапу з дати підписання договору є помилкою, оскільки згідно Додатку №4 до Договору у редакції Додаткової угоди № 1 до Договору строк виконання другого етапу робіт становить 6 місяців не з моменту укладання Договору, а з моменту початку виконання робіт по ІІ-му етапу та, враховуючи той факт, що перший етап робіт завершився 10.03.2021 (шляхом підписання акту приймання-передачі) і це була п`ятниця, а, відповідно, датою початку робіт по другому етапу є перший робочий день - 14.03.2021, а останнім днем строку виконання цих робіт, відповідно, було 14.09.2021, судом сприймаються критично, оскільки у Календарному плані виконання робіт (Додаток № 4 до Договору) чітко визначено, що початком виконання робіт по другому етапу є дата підписання Договору, а саме, 17.11.2020.

За таких обставин, з огляду на те, що неодноразово наведений позивачем перелік необхідних доробок до документації ТЕО та Звіту з ОВД ґрунтується на невідповідності якості виконаних відповідачем робіт вимогам пункту 2.3 Договору підряду №Т/ТВ-276/20 від 17.11.2020, відповідач в силу пункту 2.8. цього договору зобов`язаний був усунути наведені позивачем недоліки.

Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні та відповідачем до суду не подано жодного належного, у розумінні процесуального закону, доказу на підтвердження усунення ним недоліків документації ТЕО та Звіту з ОВД, наведених, позивачем, зокрема, у направленому 28.05.2021 позивачем на адресу відповідача листі № 4370/12/115/21 із переліком зауважень, які відповідач мав усунути у найкоротший термін.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що відповідачем, всупереч пункту 2.8. Договору підряду № Т/ТВ-276/20 від 17.11.2020, не були своєчасно усунуті всі зауваження та недоліки розробленої документації ТЕО та Звіту ОВД, що, у свою чергу, зумовило відсутність у позивача обов`язку з прийняття відповідних робіт.

Оскільки сторони безпосередньо у пунктах 2.3. та 6.3.2. Договору підряду № Т/ТВ-276/20 від 17.11.2020 чітко узгодили вимоги щодо якості робіт, то основний інтерес замовника полягає в отриманні за таким договором проєктної документації належної якості. Порушення цього інтересу має наслідком завдання шкоди, через що сторона (замовник) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні відповідного договору підряду, оскільки умова договору щодо якості робіт характеризує предмет підряду з точки зору придатності до використання проєктної документації за цільовим призначенням.

З огляду на викладене, порушення відповідачем умов Договору підряду № Т/ТВ-276/20 від 17.11.2020 щодо якості робіт ІІ та ІІІ етапів та їх своєчасного виконання є достатньою правовою підставою для застосування Портом штрафних санкцій за порушення строків виконання робіт відповідачем, передбачених пунктами 7.2., 7.5 Договору.

Стосовно позовних вимог про стягнення неустойки суд зазначає, що несвоєчасне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Стафф Груп" зобов`язань за договором № Т/ТВ-276/20 від 17.11.2020 має бути кваліфіковане як його порушення у розумінні Цивільного кодексу України, а самого відповідача визначено таким, що прострочив виконання зобов`язання у розумінні частини першої статті 612 цього Кодексу.

Суб`єкти господарювання при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до приписів статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто, на відміну від пені, яка є довготривалою санкцією, штраф застосовується одноразово у відсотковому відношенні від суми невиконаного зобов`язання.

Судом враховується, що у випадку порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Водночас у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 02.04.2019 у справі № 917/194/18.

Пунктом 7.2. Договору підряду № Т/ТВ-276/20 від 17.11.2020 передбачено, що за порушення підрядником строку виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,5 відсотка вартості роботи, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі п`ятнадцяти відсотків вказаної вартості.

Тотожні штрафні санкції за невчасне усунення недоліків, виявлених при прийманні роботи відповідно до п. 2.8 цього Договору, передбачені п. 7. 5 Договору.

При формулюванні позовних вимог Порт розрахував пеню, передбачену підпунктом 7.2. Договору за період з 18.05.2021 по 18.11.2021, застосувавши приписи ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, відповідно до яких нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як встановлено судом відповідачем порушені стоки виконання ІІ та ІІІ етапів робіт, передбачені Календарним планом виконання робіт (Додаток № 4 до Договору), вартість яких складає 5 169 755, 02 грн. (5 852 357,00 грн (загальна сума договору) 682 601,98 грн (вартість І етапу робіт)).

Здійснивши розрахунок пені в межах заявленого позивачем періоду в частині вимог про стягнення пені за період з 18.05.2021 по 18.11.2021, суд зазначає про те, що розмір зазначеної штрафної санкції за визначений позивачем період становить: 5 169 755, 02 грн х 185 днів х 0,5/100 = 4 782 023,39 грн.

Також позивачем за прострочення відповідачем виконання зобов`язання щодо своєчасного виконання ІІ та ІІІ етапів робіт більш ніж на 30 днів, нарахував відповідачу штраф у розмірі 15% вартості несвоєчасно виконаних робіт у розмірі 775 463, 25 грн.

Разом з тим, встановивши за результатами розгляду даного спору правомірність заявлених позивачем вимог в частині стягнення з відповідача 4 782 023,39 грн. пені за період з 18.05.2021 по 18.11.2021 та штрафу у розмірі 775 463,25 грн, суд виходячи із обставин справи вбачає наявність підстав для зменшення їх розміру на 80%, тобто, пені до 956 404,68 грн та штрафу до 155 092, 65 грн, з огляду на наступне.

Приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення наведеної статті ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Саме таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Крім того, при застосуванні положень ст. 551 ЦК України поняття "значно" є оціночним і має конкретизуватися у кожному окремому випадку з урахуванням того, що правила наведеної статті направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. Вказана норма не є імперативною та застосовується за визначених умов на розсуд суду і визначальним фактором при зменшенні розміру належної до сплати неустойки є винятковість випадку.

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №904/12429/16.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 викладено висновок про те, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки, що підлягає стягненню за порушення зобов`язання, а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.

При цьому слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

Таким чином, у питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці та застосований, зокрема, в постановах Верховного Суду від 11.07.2023 у справі №914/3231/16, від 10.08.2023 у справі №910/8725/22, від 26.09.2023 у справі №910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.11.2023 у справі №924/215/23 та від 09.11.2023 у справі №902/919/22.

Отже, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК Кодексу України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафних санкцій) до їх розумного розміру (постанови Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №902/538/18, від 03.03.2021 у справі №925/74/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 09.08.2023 у справі №921/100/22, від 09.08.2023 у справі №921/100/22 та від 20.04.2023 у справі №904/124/22).

Так, у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами. Відтак, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

При цьому суд наголошує на відсутності правових підстав для ототожнення інституту зменшення розміру неустойки зі звільненням відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки зменшення судом розміру штрафних санкцій є лише передбаченим законом проявом обмеження відповідальності боржника за наявності відповідних підстав для цього, що жодним чином не суперечить принципам розумності та справедливості.

За таких обставин, враховуючи, що головною метою неустойки є стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання і не лише майновий стан боржника може бути підставою для зменшення штрафних санкцій, беручи до уваги вчинення відповідачем певних дій, направлених на виконання своїх зобов`язань, кризову ситуацію, яка склалася в державі внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України та не могла не вплинути негативно на фінансовий стан відповідача, а також відсутність жодного доказу на підтвердження погіршення фінансового стану позивача, виникнення ускладнень у здійсненні ним діяльності чи завдання останньому збитків в результаті прострочення відповідача, суд, враховуючи те, що після спливу строку дії Договору підряду № Т/ТВ-276/20 від 17.11.2020 сторони продовжують відносини щодо його виконання, що застосування штрафних санкцій не повинно лягати непомірним тягарем для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора, користуючись правом, наданим положеннями чинного законодавства, дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення належної до сплати суми пені та штрафу на 80% (пені з 4 782 023,39 грн до 956 404,68 грн та штрафу з 775 463,25 грн до 155 092,65 грн), що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання ТОВ "Стафф Груп" зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання неустойки ані як інструменту кредитора для отримання безпідставних доходів, ані як способу боржника уникнути відповідальності.

Суд наголошує на тому, що стягнення з відповідача сум пені та штрафу, зменшених на 80%, компенсує негативні наслідки, пов`язані з порушенням останнім встановленого строку виконання робіт за договором підряду № Т/ТВ-276/20 від 17.11.2020, а також відповідає принципу пропорційності, у той час як стягнення з відповідача штрафних санкцій у повному обсязі, на переконання суду, було би неспівмірним з негативними наслідками від порушення відповідачем відповідного зобов`язання.

У викладенні підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах (правова позиція Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 року у справі "Серявін та інші проти України" суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

В силу статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навивши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії").

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів та аргументів, наведених учасниками судового процесу, оскільки їх оцінка не може мати наслідком спростування висновків, до яких дійшов господарський суд під час вирішення даного спору.

Підсумовуючи вище викладене, за результатами оцінки доказів у їх сукупності, з урахуванням встановлення судом факту порушення відповідачем строків виконання ІІ та ІІІ етапів проектних робіт та їх якості, обґрунтованістю та доведеністю позивачем власних позовних вимог, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені у сумі 4 782 023,39 грн та штрафу у сумі 775 463,25 грн, хоча і є законними та обґрунтованими, але з урахуванням зменшення її судом задоволенню підлягають частково, а саме: пені у сумі 956 404,68 грн та штрафу у сумі 155 092,65 грн.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України сплачений позивачем судовий збір покладається на відповідача. У разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 79, 86, 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стафф Груп" (вул. Комарова Михайла, буд. 10, оф. 117, м. Одеса, 65101, ) на користь Державного підприємства "Морський торговельний порт "Південний" (вул. Берегова, буд. 13, м. Південне, Одеський р-н, Одеська обл., 65481, ) пеню у сумі 956 404 (дев`ятсот п`ятдесят шість тисяч чотириста чотири) грн 68 коп., штраф у сумі 155 092 (сто п`ятдесят п`ять тисяч дев`яносто дві) грн 65 коп. та судовий збір в розмірі 83 362 (вісімдесят три тисячі триста шістдесят дві) грн 30 коп.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України.

Наказ видати відповідно до ст.327 ГПК України.

Повне рішення складено 27 березня 2026 р.

Суддя О.В. Цісельський