РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.03.2026Справа № 910/14861/25

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «АСЕНГРАД»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «МІРАНД ФУД»
простягнення 418 964,80 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Представники сторін:

без виклику.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АСЕНГРАД» (далі також - позивач, ТОВ «АСЕНГРАД») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІРАНД ФУД» (далі також - відповідач, ТОВ «МІРАНД ФУД») про стягнення залишку суми заборгованості за поставлений товар в розмірі 403 463,92 грн, пені в розмірі 15 500,88 грн.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 03.12.2025 відкрито провадження у справі № 910/14861/25, вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

26.12.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позов. Позивач, у свою чергу, 04.02.2026 подав відповідь на відзив.

Керуючись ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд враховує припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги те, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.08.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Асенград» (як постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міранд Фуд» (як покупцем) було укладено договір поставки № 11/08 (далі також - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався систематично передавати у власність покупцю продовольчі товари (надалі - товар) окремими партіями, відповідно до замовлення покупця, а покупець зобов`язався приймати замовлений товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах цього договору.

Згідно з п.п. 2.1.-2.3. договору, товар повинен бути поставлений покупцю в термін погоджений у замовлені, яке надсилається на електронну пошту постачальника не менше ніж за чотири календарних днів до дати поставки. Постачальник після отримання заявки надсилає повідомлення (зміст такого повідомлення передбачено договором). Датою поставки (передачі) товару постачальника у власність покупця є дата, зазначена у видатковій накладній на відпуск товару (кожної окремої партії товару). Товар вважається поставленим постачальником та переданим у власність покупця з моменту підписання покупцем видаткових накладних, які свідчать про факт отримання товару.

Як встановлено п. 2.8. договору, постачальник зобов`язаний одночасно з товаром передати наступний пакет документів: документи про якість та безпечність на партію товару, що передається, рахунок-фактура, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна (у випадку доставки товару на умовах DDP), оформлені відповідно до вимог чинного законодавства.

У розділі 4 договору сторони погодили, що конкретні ціни за одиницю виміру товару, що визначені у видаткових накладних, рахунку-фактурі встановлені сторонами виключно для цього договору. Загальна сума договору складає суму всіх видаткових накладних, на підставі яких було здійснено поставку товару за даним договором окремими партіями.

Оплата покупцем здійснюється на підставі наданих постачальником, оформлених відповідно до законодавства, рахунку, видаткової накладної та товарно-транспортної накладної (у випадку доставки товару на умовах DDP), які постачальник виписує на кожну партію товару та передає покупцю у момент отримання товару (п. 4.4. договору).

Відповідно до п. 4.5. договору, оплата за товар здійснюється на умовах попередньої оплати або на умовах післяоплати протягом 15 банківських днів з дня підписання видаткової накладної. Попередня оплата сплачується при погоджені сторонами та на умовах виставленого рахунку.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін. Договір діє до 31.12.2025 (п.п. 8.1., 8.2 договору).

Як стверджує позивач, всього за період з 15.08.2025 по 05.09.2025 було поставлено на користь відповідача товар на суму 512 746,92 грн з ПДВ.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач протягом довгого часу не виконує свої зобов`язання за договором по оплаті за отриманий товар.

Заперечуючи проти заявленого позову, відповідач наводив наступні доводи:

- строк оплати грошових коштів, заявлених до стягнення, не настав;

- з наданих постачальником видаткових накладних, товарно-транспортних накладних вбачається, що вони складені з порушенням діючого законодавства, про що неодноразово повідомлялось співробітникам ТОВ «АСЕНГРАД», однак недоліки усунені не були, що є самостійною підставою для відмови в проведенні оплати;

- на підставі п. 4.8. договору затримка оплати товару може бути, якщо документи які передбачені пунктом 4.4. не відповідають вимогам, передбаченим законодавством України, цим договором, або містять помилки, розбіжності, помилки чи розбіжності у відповідних документах не буде виправлено;

- податкові накладні зареєстровані позивачем невірно, з помилками та розбіжностями;

- оскільки обов`язок оплати для Замовника ставиться в залежність від обов`язку виконавця виконати дії передбачені договором, строк оплати грошових коштів не настав, тому прострочення боргу не відбулось, а отже нарахування пені в розмірі 15 500,88 грн, які є похідними вимогами від вимоги про стягнення основного боргу, є передчасними та необґрунтованими.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору № 11/08 від 11.08.2025, суд дійшов висновку, що вказаний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З наявних у матеріалах справи фактичних даних вбачається, що позивач поставив відповідачу товар на виконання умов договору відповідно до видаткових накладних:

- № 6 від 15.08.2025 на суму 53 482,00 грн;

- № 7 від 15.08.2025 на суму 107 317,88 грн;

- № 8 від 20.08.2025 на суму 55 801, 00 грн;

- № 9 від 20.08.2025 на суму 102 653,04 грн;

- № 10 від 27.08.2025 на суму 92 060,00 грн;

- № 12 від 05.09.2025 на суму 101 433,00 грн.

На підтвердження факту поставки позивачем також надано копії відповідних товарно-транспортних накладних.

Відповідно до п. 11.1, 11.3. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, що затверджені Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363 (надалі - Правила) основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, яка містить всі обов`язкові реквізити, визначені Законом України «Про автомобільний транспорт», форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. Згідно з п. 5.3., 5.4. Правил при виборі упаковки потрібно враховувати спосіб, відстань і тривалість транспортування, можливість перевантаження вантажу в дорозі, температурний режим і вологість під час транспортування, пору року (погодні умови), сумісність з іншими вантажами тощо. Характер упаковки повинен відповідати виду вантажу, вантажності автомобіля, профілю і стану дороги та іншим умовам.

Додатком № 7 Правил визначена Форма товарно-транспортної накладної, в якій в розділі «Відомості про вантаж» визначена графа позначена цифрою 9 «Вид пакування».

Як було вказано вище, умовами договору передбачено, що одночасно з товаром постачальник зобов`язаний передати покупцю наступний пакет документів: документи про якість та безпечність на партію товару, що передається, рахунок-фактура, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна (у випадку доставки товару на умовах DDP), оформлені відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідач стверджує, що він затримав оплату у зв`язку з неналежним оформленням позивачем товаросупровідних документів, а таке притримання передбачене п. 4.6. договору.

У той же час, договором не встановлено алгоритму дій сторін у разі виявлення недоліків та неналежного оформлення документів та не зазначено строків усунення таких недоліків.

Суд наголошує, що при виявлені недоліків у ТТН або товарі (невідповідність кількості, якості) під час приймання, товар слід прийняти на відповідальне зберігання. Це фіксується актом (форма № М-7 або довільна) із зазначенням розбіжностей, підписується комісією та водієм.

Однак, з наявних у справі доказів вбачається, що товар прийнято покупцем без зауважень із підписанням відповідних видаткових накладних та товарно-транспортних накладних. Жодних актів про виявлення недоліків в товаросупровідних документах складено не було.

Матеріали справи не містять вимоги відповідача до позивача щодо коректності виписаної ТТН або Акт про виправлення помилок. Фактично, відповідач відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та до Національного положення (стандартів) бухгалтерського обліку, повинен був скласти Акт про прийняття товару на відповідальне зберігання, оскільки ТТН (на його думку) містять не ту адресу пункту відвантаження та не містять відомості щодо виду пакування. Натомість, товар прийнято, видаткові накладні та товарно-транспортні накладні підписані обома сторонами. Відповідачем не доведено, що зазначення хибної адреси розвантаження вплинуло на факт отримання товару.

Повідомлення про відмову оплатити товар через виявлені недоліки відповідач надіслав позивачу лише 10.11.2025 у відповідь на його письмову претензію (тобто вже після підписання видаткових та товарно-транспортних накладних й після отримання товару).

Крім того, встановити неправильність зазначення місця розвантаження товару у видаткових накладних неможливо, оскільки жодна із сторін не надала письмових заявок (замовлень), за якими здійснювалась поставка.

Судом також встановлено, що за всіма операціями з постачання на користь відповідача - покупця, позивач зареєстрував податкові накладні відповідно до вимог, встановлених до ст. 201 Податкового кодексу України.

Такі податкові накладні позивачем зареєстровані у ЄРПН на користь відповідача, отримано відповідні квитанції про їх реєстрацію. Станом на дату подання позову, ці податкові накладні не заблоковані, їх реєстрацію не скасовано.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку -- можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, для того, щоб стверджувати про те, що дії позивача створили для відповідача негативні наслідки, завдали збитки, відповідач мав навести докази щодо наявності реальних ознак та наслідків такого порушення.

З документів, які надані до суду можливо здійснити висновок, що товари були поставлені відповідачу, і також була здійснена реєстрація податкових накладних з ПДВ на користь відповідача, реєстрація яких не скасована, податкові накладні не заблоковані.

Отже, позивач встановлений договором обов`язок щодо реєстрації податкових накладних виконав.

З огляду на наведені вище обставини, наявними у справі доказами підтверджено факт отримання відповідачем товару за договором та виникнення в нього обов`язку з оплати такого товару на суму 403 463,92 грн. Позов в частині стягнення суми основного боргу підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення з відповідача суми штрафних санкцій (пені) за невиконання зобов`язань за договором в розмірі 15 500,88 грн.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. (стаття 549 ЦК України).

Пунктом 5.4. договору встановлено, що при простроченні оплати за товар покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми не виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, встановив, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню на суму 15 500,88 грн в межах розміру заявлених вимог.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, враховуючи задоволення позовних вимог та положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 231, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АСЕНГРАД» задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МІРАНД ФУД» (01103, м. Київ, вул. Менделеєва, 12, оф. 94/1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АСЕНГРАД» (65037, с. Лиманка, вул. Чорноморська, ж/м «Червоний хутір», буд. 1-Г; ) заборгованість в розмірі 403 463,92 грн, пеню в розмірі 15 500,88 грн та судовий збір в розмірі 6 399,84 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.03.2026 року.

Суддя Ю.О.Підченко