РІШЕННЯ

Іменем України

18 березня 2026 року м. Чернігівсправа № 927/1177/25

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Кузьменко Т.О., за участю секретаря судового засідання Заєць І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом: Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (), вул. Герасима Кондратьєва, будинок 28, м. Суми, 40003

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Енера Чернігів (), проспект Перемоги, 126Б, м. Чернігів, 14013

про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 92761,85 грн

за участі представників учасників справи:

від позивача: Панасенко Б.А., представник

від відповідача: Якимчук Ю.В., адвокат

Суть спору. Позиції учасників справи, їх заяви і клопотання та процесуальні дії суду щодо розгляду справи.

05.12.2025 до Господарського суду Чернігівської області через підсистему Електронний суд надійшла позовна заява Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до Товариства з обмеженою відповідальністю Енера Чернігів про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 92761,85 грн, у якому позивач просить суд:

- визнати недійсною Додаткову угоду № 3 від 09.09.2021 про внесення змін та доповнень до Договору № 3103214ВЦ про постачання електричної енергії споживачу від 15.02.2021, укладеного між Північно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Суми) та Товариством з обмеженою відповідальністю Енера Чернігів;

- визнати недійсною Додаткову угоду № 4 від 12.10.2021 про внесення змін та доповнень до Договору № 3103214ВЦ про постачання електричної енергії споживачу від 15.02.2021, укладеного між Північно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Суми) та Товариством з обмеженою відповідальністю Енера Чернігів;

- визнати недійсною Додаткову угоду № 5 від 18.10.2021 про внесення змін та доповнень до Договору № 3103214ВЦ про постачання електричної енергії споживачу від 15.02.2021, укладеного між Північно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Суми) та Товариством з обмеженою відповідальністю Енера Чернігів;

- визнати недійсною Додаткову угоду № 6 від 19.10.2021 про внесення змін та доповнень до Договору № 3103214ВЦ про постачання електричної енергії споживачу від 15.02.2021, укладеного між Північно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Суми) та Товариством з обмеженою відповідальністю Енера Чернігів;

- визнати недійсною Додаткову угоду № 7 від 03.11.2021 про внесення змін та доповнень до Договору № 3103214ВЦ про постачання електричної енергії споживачу від 15.02.2021, укладеного між Північно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Суми) та Товариством з обмеженою відповідальністю Енера Чернігів;

- визнати недійсною Додаткову угоду № 8 від 09.11.2021 про внесення змін та доповнень до Договору № 3103214ВЦ про постачання електричної енергії споживачу від 15.02.2021, укладеного між Північно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Суми) та Товариством з обмеженою відповідальністю Енера Чернігів;

- визнати недійсною Додаткову угоду № 9 від 09.12.2021 про внесення змін та доповнень до Договору № 3103214ВЦ про постачання електричної енергії споживачу від 15.02.2021, укладеного між Північно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Суми) та Товариством з обмеженою відповідальністю Енера Чернігів;

- визнати недійсною Додатковою угодою № 10 від 10.12.2021 про внесення змін та доповнень до Договору № 3103214ВЦ про постачання електричної енергії споживачу від 15.02.2021, укладеного між Північно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Суми) та Товариством з обмеженою відповідальністю Енера Чернігів;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Енера Чернігів (проспект Перемоги, 126Б, м. Чернігів, 14013, ) на користь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Г. Кондратьєва, 28, м. Суми, 40003 ) безпідставно сплачені кошти в сумі 92761,85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням законодавства в сфері публічних закупівель при укладенні та виконанні зобов`язань за додатковими угодами № 3 від 09.09.2021, № 4 від 12.10.2021, № 5 від 18.10.2021, № 6 від 19.10.2021, № 7 від 03.11.2021, № 8 від 09.11.2021, № 9 від 09.12.2021, № 10 від 10.12.2021 про внесення змін та доповнень до Договору № 3103214ВЦ про постачання електричної енергії споживачу від 15.02.2021, що призвело до безпідставного збільшення ціни електричної енергії за 1 кВт/год. За доводами позивача є підстави вважати додаткові угоди №3-10 недійсними, оскільки вони не породжують правових наслідків, правовідносини між позивачем та відповідачем щодо ціни електричної енергії, поставленої за Договором, повинні були регулюватися положеннями договору (в частині ціни за одиницю товару); грошові кошти в сумі 92761,85 грн є такими, що безпідставно одержані відповідачем, підстава для їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути позивачу, що відповідає приписам статей 216, 1212 Цивільного кодексу України.

У прохальній частині позову позивач просить суд поновити процесуальний строк на подання позовної заяви та відстрочити сплату судового збору за подання позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 15.12.2025 позовну заяву залишено без руху; постановлено Східному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки позовної заяви шляхом надання документів, які підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку у розмірі 21801,60 грн; обґрунтованого розрахунку суми, що стягується та оспорюються; зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; надати суду докази направлення іншому учаснику процесу документів на усунення недоліків позовної заяви.

22.12.2025 в межах строку, встановленого ухвалою суду від 15.12.2025 від Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції через підсистему Електронний суд надійшла заява №49899-10-25 від 22.12.2025 про усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду від 15.12.2025.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 02.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.01.2026; учасникам справи встановлено строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень.

Позивачу та відповідачу ухвала суду від 02.01.2026 була доставлена до електронного кабінету останніх 02.01.2026 о 16:30, 16:34, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

06.01.2026 від представника позивача через підсистему Електронний суд надійшло клопотання про проведення судового засідання 13.01.2026, 14:20 в режимі відеоконференції.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду Чернігівської області №02-01/33/26 від 12.01.2026, у зв`язку зі відрядженням судді Демидової М.О. до Господарського суду міста Києва, як тимчасове переведення, для здійснення правосуддя, було призначено повторний автоматизований розподіл справи №927/1177/25.

Автоматизованою системою документообігу Господарського суду Чернігівської області для розгляду справи визначено суддю Кузьменко Т.О.

14.01.2026 від відповідача через підсистему Електронний суд в межах встановленого процесуального строку надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову та вказує на те, що:

- позивачем не надано доказів на підтвердження викладених у позові обставин, а тому відповідач позбавлений можливості підтвердити або спростувати заявлені позовні вимоги;

- під час укладення спірних додаткових угод до Договору №3103214ВЦ про постачання електричної енергії споживачу від 15.02.2021 відповідачем дотримано принцип пропорційності та збільшено ціну (тариф) за електричну енергію пропорційно тому, як вона змінилася на ринку електричної енергії, а тому спірні додаткові угоди до Договору є такими, що укладені сторонами у відповідності до норм чинного законодавства, підстави для їх визнання недійсними відсутні;

- у справі, що розглядається, позовні вимоги полягають в недійсності додаткових угод до договору, але їх недійсність не означає відсутність між сторонами договірних відносин, адже відносини між ними врегульовані договором, тобто зобов`язання є договірними, що виключає застосування до них приписів статей 216, 1212 ЦК України;

- позивачем не доведено та не надано до суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, у зв?язку з чим позовні вимоги є недоведеними.

Ухвалою суду від 21.01.2026 справу № 927/1177/25 прийнято до провадження суддею Кузьменко Т.О., постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.02.2026 о 10:30 год.

Сторони належним чином повідомлені про зміну складу суду, про час та місце розгляду справи, що підтверджується довідками про доставку електронного листа від 21.01.2026.

В розумінні статті 242 ГПК України сторони належним чином повідомлені про розгляд справи в суді.

Ухвалою суду від 28.01.2026 задоволено заяву № 1481/26В від 27.01.2026 та постановлено підготовче засідання, призначене на 11.02.2026 о 10:30 год у справі 927/1177/25 провести за участю представника позивача Панасенка Б.А. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

У підготовчому засіданні 11.02.2026 суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи відзив на позов від 14.01.2026.

У підготовчому засіданні 11.02.2026 суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 26.02.2026 на 11:00 год та протокольну ухвалу про задоволення клопотання представника позивача про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 11.02.2026 повідомлено сторін про те, що судове засідання у справі № 927/1177/25 відбудеться 26.02.2026 об 11:00 год.

У судовому засіданні 26.02.2026 суд, розпочавши розгляд справи по суті, оголосив перерву до 11:00 год. 18.03.2026.

03.03.2026 через підсистему Електронний суд від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів у справі, в якому представник зазначає, що під час судового розгляду виникла необхідність підтвердження відповідності даних первинних бухгалтерських документів, актів приймання-передачі електричної енергії, рахунків та платіжних доручень фактичним показникам споживання, визначеним засобами комерційного обліку. За таких обставин, з метою всебічного, повного та об`єктивного з`ясування фактичних обставин справи, просить суд долучити до матеріалів справи копії платіжних доручень, рахунків-фактур та актів приймання-передачі електричної енергії.

У судовому засіданні 18.03.2026 суд розглянув клопотання представника позивача та, заслухавши думку представника відповідача з приводу поданого клопотання, не прийняв до розгляду докази, про що постановив протокольну ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання, з огляду на таке.

За приписами ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, зокрема, повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, всі докази, які підтверджують вимоги щодо предмету спору, мають бути подані позивачем разом з поданням позову, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена до суду та належним чином обґрунтована.

Оскільки дана справа розглядається за правилами загального позовного провадження, то питання, які стосуються подання доказів, мають вирішуватися на стадії підготовчого засідання (вказане випливає зі змісту статей 181, 182 ГПК).

Тобто, вирішення спору на підставі матеріалів, які зібрані поза межами підготовчого провадження не відповідає завданням, які визначені процесуальним законом для кожної стадії господарського процесу (постанова КГС у справі № 200/13101/17 від 06.11.2024).

Крім того, під час відкриття розгляду справи по суті відповідно до ст. 207 ГПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Клопотання про долучення до матеріалів справи доказів подано під час розгляду справи по суті після проголошення вступного слова сторонами у справі.

Разом з тим клопотань про повернення до стадії підготовчого провадження, встановлення додаткового строку на подання доказів позивачем не заявлено, поважності причин неподання доказів у встановлений строк не обґрунтовано.

Суд зауважує, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 43 ГПК України).

Статтею 118 ГПК України унормовано, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки позивач порушив строк подання доказів, не повідомив суд про неможливість їх подання, а також не обґрунтував неможливість подання доказів у вказаний строк з причин, що не залежали від нього, підстави для прийняття до розгляду доказів позивача відсутні.

При цьому за імперативним приписом частини четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Прийняття судом додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 80 ГПК України, а також принципу верховенства права, складовим елементом якого є юридична визначеність, ключовим якої є однозначність та передбачуваність.

В цьому контексті процесуальні вимоги щодо необхідності дотримання процесуальних порядку та строків подання доказів не є надмірним формалізмом, виходячи з необхідності забезпечення принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, що закріплений у статті 2 ГПК України.

Інші заяви та клопотання від сторін до суду не надходили.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності, рівності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень створені належні умови учасникам судового процесу для надання доказів у відповідності до вимог процесуального закону, надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони та скористатись іншими процесуальними правами.

У судовому засіданні 18.03.2026 на підставі статті 240 ГПК України суд проголосив скорочене рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №870 від 09.10.2019 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» Північно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Суми) є правонаступником Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, Головного територіального управління юстиції у Сумській області, Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №912 від 16.08.2022 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» реорганізовано Східне міжрегіональне управління юстиції (м. Харків) шляхом його приєднання до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з перейменуванням у Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

15.02.2021 між ТОВ «Енера Чернігів» (Постачальник) та Північно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Суми), правонаступником якого є позивач (Споживач) укладено Договір № 3103214ВЦ про постачання електричної енергії споживачу (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1., 1.2. Договору останній встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником та укладається сторонами.

Умови Договору розроблені відповідно до Законів України «Про ринок електричної енергії», «Про публічні закупівлі» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14..03.2018 №312.

Згідно з пунктами 2.1., 2.2. Договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору. Обов?язковою умовою для постачання електричної енергії Споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого Споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії.

У п. 3.1 Договору встановлено, що початком постачання електричної енергії Споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до Договору.

За умовами пунктів 5.1., 5.3., 5.3.2., 5.4. Договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до Договору.

Умови Договору не повинні відрізнятися від змісту пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця закупівлі. Істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов?язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Сторони домовилися, що ціна електричної енергії, розрахована відповідно до п. 5.1. є обов?язковою для сторін з дати набрання нею чинності. Визначена на її основі вартість електричної енергії буде застосовуватись сторонами при складанні актів приймання-передачі електричної енергії та розрахунках за товар згідно з умовами Договору.

Відповідно до заяви-приєднання до Договору про постачання електричної енергії споживачу, підписаної сторонами 15.02.2021 (додаток 1 до Договору), початок постачання електричної енергії (не раніше дати подання заяви-приєднання та за умови приєднання (підключення) об?єкта споживача до електромереж оператора системи): 01.02.2021.

Відповідно до комерційної пропозиції, підписаної сторонами (додаток 2 до Договору), фактична ціна (тариф) купованої споживачем електроенергії у розрахунковому періоді, яка зазначається в акті-купівлі продажу електроенергії, становить 3, з ПДВ за 1 кВт*год. Обсяг постачання 259000 кВт*год згідно з відповідним тарифом (ціною) на електроенергію на дату проведення процедури закупівлі. Загальна вартість Договору становить 985000,00 грн і є орієнтовною. Оплата здійснюється споживачем за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку. Оплата рахунку та акту прийняття-передавання електроенергії постачальником за Договором має бути здійснена споживачем протягом 5 робочих днів з моменту підписання сторонами, якщо інше, за згодою сторін, не буде визначено в додатковій угоді до Договору. Договір вступає в силу з дати підписання та діє до 31.12.2021, а в частині проведення розрахунків до повного виконання сторонами зобов?язань за Договором.

За умовами п. 13.5. Договору всі зміни до Договору оформлюються письмовими додатковими угодами, що стають невід?ємною частиною Договору і мають переважну силу над положеннями Договору.

У подальшому між сторонами укладено ряд додаткових угод до Договору, що стосуються зміни ціни за одиницю товару, а саме:

- додатковою угодою №3 від 09.09.2021 збільшено ціну за 1 кВт/год на 9,99% до 4,005281 грн з ПДВ; змінено обсяг постачання активної електричної енергії до 249779 кВт/год; дія даної угоди розповсюджується на відносини між сторонами, які виникли до укладення угоди, з 05.08.2021;

- додатковою угодою №4 від 12.10.2021 збільшено ціну за 1 кВт/год до 4,227672 грн з ПДВ; змінено обсяг постачання активної електричної енергії до 242448 кВт/год; дія даної угоди розповсюджується на відносини між сторонами, які виникли до укладення угоди, з 01.09.2021;

- додатковою угодою №5 від 18.10.2021 збільшено ціну за 1 кВт/год до 4,47228 грн з ПДВ; змінено обсяг постачання активної електричної енергії до 234618,64 кВт/год; дія даної угоди розповсюджується на відносини між сторонами, які виникли до укладення угоди, з 02.09.2021;

- додатковою угодою №6 від 19.10.2021 збільшено ціну за 1 кВт/год до 4,741324 грн з ПДВ; змінено обсяг постачання активної електричної енергії до 226940 кВт/год; дія даної угоди розповсюджується на відносини між сторонами, які виникли до укладення угоди, з 03.09.2021;

- додатковою угодою №7 від 03.11.2021 збільшено ціну за 1 кВт/год на 9,38% до 5,019176 грн з ПДВ; змінено обсяг постачання активної електричної енергії до 223356 кВт/год; дія даної угоди розповсюджується на відносини між сторонами, які виникли до укладення угоди, з 01.10.2021;

- додатковою угодою №8 від 09.11.2021 збільшено ціну за 1 кВт/год на 9,62% до 5,330866 грн з ПДВ; змінено обсяг постачання активної електричної енергії до 217551 кВт/год; дія даної угоди розповсюджується на відносини між сторонами, які виникли до укладення угоди, з 04.10.2021;

- додатковою угодою №9 від 09.12.2021 збільшено ціну за 1 кВт/год на 9,70% до 5,675383 грн з ПДВ; змінено обсяг постачання активної електричної енергії до 213368,58 кВт/год; дія даної угоди розповсюджується на відносини між сторонами, які виникли до укладення угоди, з 01.11.2021;

- додатковою угодою №10 від 10.12.2021 збільшено ціну за 1 кВт/год на 7,86% до 5,981626 грн з ПДВ; змінено обсяг постачання активної електричної енергії до 209841,64 кВт/год; дія даної угоди розповсюджується на відносини між сторонами, які виникли до укладення угоди, з 02.11.2021;

- додатковою угодою №11 від 29.12.2021 сторони погодили, що загальна вартість Договору становить 895555,87 грн, в тому числі ПДВ 149259,31 грн.

Як зазначає позивач у позовній заяві, внаслідок укладення додаткових угод №3-10 ціну електричної енергії за 1 кВт/год збільшено з 3, грн до 5,981626 грн з ПДВ, що призвело до значного підвищення ціни на 57,28 %.

Крім того, позивач вказує про те, що внаслідок укладення додаткових угод № 3-10 та № 13 ціну електричної енергії за 1 кВт/год збільшено з 3, грн до 6,2320896 грн з ПДВ, що призвело до значного підвищення ціни на 63,87 %, проте додаткова угода №13, на яку позивач посилається як на підставу збільшення ціни електричної енергії за 1 кВТ/год до 6,2320896 грн з ПДВ та підвищення ціни на 63,87 %, позивачем до матеріалів справи не надана.

За доводами позивача, є всі підстави вважати додаткові угоди № 3-10 недійсними, оскільки, вони не породжують правових наслідків, правовідносини між позивачем та відповідачем щодо ціни електричної енергії, поставленої за Договором, мали регулюватись положеннями Договору в частині ціни за одиницю товару.

В обґрунтування вимог про стягнення коштів, з огляду на те, що спірні Додаткові угоди підлягають визнанню недійсними, грошові кошти в сумі 92761,85 грн (різниця між сумою коштів, які фактично перераховано відповідачем за електроенергію, визначеній з урахуванням додаткових угод, та сумою за електроенергію за ціною відповідно до Договору без урахування спірних додаткових угоди) є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний повернути їх позивачу.

Нормативно-правове обґрунтування, оцінка доказів та висновки суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статей 6, 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог вказаного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 638 ЦК України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 628, статтею 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правові та економічні засади закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає Закон України "Про публічні закупівлі".

Метою вказаного закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

У ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі" зазначено, що договір про закупівлю - це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм, зокрема, Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частинами першою, другою статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Із системного тлумачення наведених норм ЦК України та Закону України «Про публічні закупівлі» вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

В іншому випадку нівелюється мета Закону України «Про публічні закупівлі», яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22.

Інший підхід до розуміння положень пункту 2 частини п?ятої статті 41 Закону, який передбачає щоразу з кожним внесенням змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої.

Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону.

Окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі.

До того ж застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.

З урахуванням наведеного вище аналізу нормативного припису пункту 2 частини п?ятої статті 41 Закону, беручи до уваги усталену та послідовну судову практику, суд вважає, що зміна тлумачення зазначеної норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10 % при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує власне зміну цієї норми та, як наслідок, порушуватиме принцип правової визначеності.

Таку ж позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі №920/19/24, в якій проаналізовано застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII як у редакції Закону № 114-ІХ, так і у редакції Закону № 1530-ІХ, що є дотичним до спірних правовідносинах, адже договір про закупівлю та оспорювані додаткові угоди до нього були укладені у період дії положень норм частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII у двох редакціях.

Крім того, у вказаній вище постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % не допускається, зокрема, у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. Внесені зміни Законом № 1530-ІХ до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону не стосуються встановленої первісною редакцією цього Закону заборони збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Виняток з обмежень, викладений в останньому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону, повинен тлумачитися суто буквально, а тому він стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів в цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару.

До того ж визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10 % значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю.

Відповідно до статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Згідно з пунктом 6 частини 2 статті 36 Закону України Про судоустрій і статус суддів Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Щодо суті позовних вимог.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в результаті укладення додаткових угод до Договору № 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10 змінено істотні умови Договору, а саме: збільшено ціну за одиницю товару з 3, з ПДВ до 5,981626 грн з ПДВ грн за 1 кВт/год, у зв?язку з чим фактично ціна за 1 кВт/год (одиницю товару) збільшилася на 57,28%, а обсяг постачання зменшився до 209841,64 кВт/год, тому зазначені додаткові угоди підлягають визнанню недійсними.

Суд не заперечує того факту, що збільшення ціни за одиницю товару більше, ніж на 10% не відповідає вимогам пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII і є підставою для визнання угод недійними.

Але, при цьому, суд зазначає таке.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що вимоги особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України) та застосування реституції, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Отже застосування реституції як наслідку недійсності правочину насамперед відновлює права учасників цього правочину.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Суд враховує, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 912/1580/18, від 02 грудня 2020 року у справі № 913/368/19, від 11 травня 2023 року у справі № 910/17520/21).

Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.

При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.

Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища, як коливання ціни на ринку.

Отже, Закон встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених ст. 41 Закону при наявності обов`язкових умов:

1) має бути коливання ціни на товар на ринку в сторону збільшення;

2) факт коливання має бути належним чином обґрунтованим та документально підтвердженим;

3) ціна в договорі має підвищуватися виключно пропорційно збільшенню цини на ринку;

4) коливання ціни на ринку в сторону збільшення має бути непрогнозованим для постачальника;

5) 10% підвищення ціни в договорі є максимальним лімітом щодо зміни ціни в договорі протягом всього часу його дії.

Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

Законом № 922-VIII не передбачено форму / вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2025 року у справі № 916/747/24).

Параграфом 1 глави 5 розділу І ГПК України унормовані основні положення про докази. При цьому суд виходить із того, що спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.

Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести, Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ від 10 вересня 2014 року № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові / товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І ГПК України.

Таким чином, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку статті 86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2023 року у справі № 926/3244/22).

Натомість позивачем не надано і матеріали справи не містять жодного документального обґрунтування підстав для укладання оспорюваних додаткових угод до Договору, зокрема, доказів документального підтвердження цін на різні дати, які б підтверджували динаміку збільшення (або зменшення) ціни на електричну енергію та обґрунтованість внесення відповідних змін до договору, відомостей чи будь-якої інформації про наявні середньозважені ціни РДН в ОЕС України, у тому числі розміщені на веб-сайті АТ Оператор ринку (https://www.oree.com.ua) для документального підтвердження/спростування факту коливання ціни електричної енергії на ринку, а також письмових звернень постачальника до споживача з обґрунтованими і документально підтвердженими пропозиціями щодо внесення змін до договору шляхом укладення додаткових угод щодо зміни ціни у зв?язку з об?єктивним коливанням ціни за одиницю товару електричної енергії на ринку в бік збільшення.

Зазначені докази оцінювалися б судом при дослідженні та встановленні наявності фактичних обставин (зокрема підстави збільшення - коливання ціни такого товару на ринку), з якими закон пов`язує визнання оспорюваних додаткових угод недійсними, в контексті ст. 86 ГПК України та за відсутності яких суд позбавлений можливості надання оцінки таким доказам і, як наслідок, підтвердження або спростування обставин, які входять в предмет доказування у цій справі.

Позовні вимоги про визнання правочинів недійсними по своїй суті спрямовані на захист порушеного права, в результаті якого позивач насамперед прагне одержати безпідставно сплачені кошти за оскаржуваними правочинами.

Відтак вказані вимоги не можуть бути самостійним ефективним способом захисту порушеного права і не можуть розглядатися без супутньої їм похідної вимоги, спрямованої на відновлення прав учасників цього правочину.

Вказаний механізм судового захисту унормовано ст. 216 ЦК України, в силу якого застосування реституції як наслідку недійсності правочину спрямоване на відновлення порушених прав учасників, втім, зважаючи на предмет доказування у даній категорії справ, можливе за умови встановлення судом обсягу поставленої електричної енергії, ціни за 1 кВт/год, сум, що підлягали оплаті, фактично сплачених сум за поставлену електричну енергію та різниці.

Виходячи з умов п. 5.4. Договору ціна електричної енергії, розрахована відповідно до п. 5.1., є обов?язковою для сторін з дати набрання нею чинності; визначена на її основі вартість електричної енергії буде застосовуватись сторонами при складанні актів приймання-передачі електричної енергії та розрахунках за товар згідно з умовами Договору.

За приписами статті 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію.

Основним документом, що підтверджує факт будь-якої господарської операції з надання/отримання послуг чи виконання робіт є Акт виконання робіт/надання послуг, який є первинним документом та повинен відповідати вимогам частини 2 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, які визначають обов`язкові реквізити первинного документа, зокрема, містити наступні дані: назва (використовується уніфікована форма акт здачі-приймання робіт (наданих послуг); дата складання; назва підприємства, від імені якого складений; зміст та обсяг господарської операції, одиницю її виміру (той вид робіт або послуг, їх кількість та одиницю виміру, які зазначені у договорі); посади відповідальних осіб; особистий підпис відповідальних осіб. Акт наданих послуг або виконаних робіт, за яким передаються та приймаються роботи або виконуються послуги складається в двох примірниках, які підписуються представниками сторін; підписи сторін підтверджують передачу й приймання робіт чи послуг.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає про зменшені обсяги поставленої відповідачем електричної енергії за період лютий-грудень 2021 року, які були сплачені позивачем за збільшеними цінами, визначеними оспорюваними додатковими угодами.

Натомість позивачем не надано жодного Акту приймання-передавання товарної продукції активної електричної енергії до Договору № 3103214ВЦ про постачання електричної енергії споживачу від 15.02.2021 за вказаний період, а також доказів оплати ним поставленої електричної енергії (платіжних документів, банківських виписок чи роздруківок з деталями трансакцій), що унеможливлює визначення та дослідження судом обсягу поставленої електричної енергії за період лютий-грудень 2021 року та її оплати за завищеними цінами.

Виходячи з приписів ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 80 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За статтями 13, 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на приписи ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 910/4994/18, постанови Верховного Суду від 10.07.2024 у справі № 914/1574/23, від 02.07.2024 у справі № 910/12295/23, від 14.05.2024 у справі № 910/4437/23).

Наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок за спожиті обсяги електричної енергії до Договору за період лютий-грудень 2021 року (у форматі таблиці) із зазначенням обсягу поставленої електричної енергії, ціни за 1 кВт/год, сум, що підлягали оплаті, фактично сплачених сум за поставлену електричну енергію та різниці (а.с. 47 оборот - 48, 52) документально не підтверджений жодними належними доказами, що також унеможливлює дослідження та перевірки судом правильності поданого позивачем розрахунку суми безпідставно сплачених коштів у розмірі 92761,85 грн, а відтак обґрунтованості повернення відповідачем саме вказаної суми на підставі ст. 1212 ЦК України, як юридичного обов`язку, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину, визначеного абзацом 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України, без застосування якого обраний позивачем спосіб захисту не поновить його порушених прав.

Відповідно до статті 129 Конституції України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України одними з основних засад судочинства є рівність та змагальність сторін, свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005). У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Надточий проти України від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі; забезпечує повноту дослідження обставин справи; передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у постановах від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

Позивачем у даній справі документально не доведено наявності підстав для визнання оспорюваних додаткових угод недійсними, також не доведено та не обґрунтовано стягнення безпідставно набутих коштів за відсутності підтверджуючих доказів.

З`ясувавши викладені обставини, дослідивши подані докази, оцінивши аргументи учасників справи та зважаючи на вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання недійсними додаткових угоди та стягнення безпідставно сплачених коштів в сумі 92761,85 грн задоволенню не підлягають, оскільки не доведені належними, допустимими та достатніми доказами.

При аналізі доводів сторін суд врахував позицію Європейського суду з прав людини, який у рішенні "Трофимчук проти України" зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід (рішення від 28.10.2010, заява № 4241/03). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України").

Розподіл судових витрат.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

Статтею 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно зі статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України подається безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 20.03.2026.

Суддя Т.О.Кузьменко