ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2026 Справа № 914/1333/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді Т.Б. Бонк

Н.А. Галушко,

секретар судового засідання Р.А. Пишна,

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської міської ради б/н від 17.11.2025 року (вх. № 01-05/3365/25 від 18.11.2025 року)

на рішення Господарського суду Львівської області від 01.10.2025 року (суддя О.І.Щигельська ; повне рішення складено 24.10.2025 року)

у справі № 914/1333/25

за позовом: Львівської міської ради

до відповідача: Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-австрійське підприємство» «Галінвест» (надалі ТзОВ «СУАП» «Галінвест»)

про визнання протиправним та скасування рішення,

за участю:

від позивача: Цап П.М. (самопредставництво юридичної особи);

від відповідача: Сигляк І.Я. (самопредставництво юридичної особи);

від третьої особи: Михальчишин Н.Л. адвокат (ордер серії ВС №1382186 від 07.07.2025 року),

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

28.04.2025 року Львівська міська рада звернулася до Господарського суду Львівської області з позовом до Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання протиправним та скасування рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.02.2025 року адміністративною колегією Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України було ухвалено рішення № 63/6-р/к у справі № 63/4-03-26-2025 року, яким визнано дії Львівської міської ради, які полягають у прийнятті ухвали від 04.07.2024 року № 4967 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 08.07.2021 № 1076 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку» щодо встановлення ставок земельного податку на 2025 рік за кодом цільового призначення 02.01 (будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) такими, що порушують законодавство про захист економічної конкуренції.

Позивач вважає рішення Львівської міської ради законним, обґрунтованим і прийнятим у спосіб, передбачений законодавством України, а твердження адміністративної колегії ЗМТВ АМК України про нібито порушення конкурентного законодавства безпідставним втручанням у сферу виключної компетенції органів місцевого самоврядування.

З урахуванням вказаного, позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.02.2025 року № 63/6-р/к у справі № 63/4-03-26-2025 року в частині визнання дій Львівської міської ради, які полягають у прийнятті ухвали від 04.07.2024 № 4967 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 08.07.2021 № 1076 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку» і якою встановлено різні ставки земельного податку для юридичних осіб та фізичних осіб по однаковому коду 02.01, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене пунктом 3 статті 50 та абзацом восьмим частини другої статті 15 ЗУ «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, внаслідок якої окремим суб`єктам господарювання або групам суб`єктів господарювання створюються несприятливі чи дискримінаційні умови діяльності порівняно з конкурентами.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.06.2025 року залучено до участі у цій справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-австрійське підприємство «Галінвест».

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Львівської області від 01.10.2025 року у справі №914/1333/25 відмовлено у позові.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що згідно з Ухвалою Львівської міської ради від 04.07.2024 року № 4967 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 08.07.2021 № 1076 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку» встановлено ставки земельного податку на території Львівської міської територіальної громади на 2025 рік.

В рішенні судом зазначено, що Львівська міська рада встановила для юридичних та фізичних осіб різні розміри ставок земельного податку за земельні ділянки однакового цільового призначення на 2025 рік, а також різні ставки земельного податку для юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в залежності чи внесена інформація про земельну ділянку у Державний земельний кадастр, наявність/відсутність коду Класифікації видів цільового призначення у Державному земельному кадастрі.

Місцевим господарським судом констатовано, що за результатами розгляду справи №63/4-03-26-2025 Адміністративна комісія Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №63/6-р/к від 20.02.2025 року постановила визнати дії Львівської міської ради які полягають у прийнятті: Ухвали від 04.07.2024 року №4967 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 08.07.2021 № 1076 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку» (Додаток 1), яка набрала чинності з 01.01.2025 року і якою встановлені різні ставки із сплати земельного податку для юридичних та фізичних осіб по однаковому коду 02, а також різні ставки із сплати земельного податку по кодам 02; 03;04;06;07;08;10;11;12;13;14 а також юридичні особи та фізичні особи підприємці інформація про які не внесена до відомостей до Державного земельного кадастру, а також у разі якщо відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель сплачуватимуть земельний податок за різними ставками будуть знаходитися в нерівних умовах, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 3 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», визначеним абзацом восьмим частини другої статті 15 цього Закону, у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, внаслідок яких окремим суб`єктам господарювання або групам суб`єктів господарювання створюються несприятливі чи дискримінаційні умови діяльності порівняно з конкурентами. Зобов`язано Львівську міську раду припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене в п.1 резолютивної частини цього рішення.

В оскаржуваному рішенні суд вказав, що суб`єктом господарювання в розумінні Закону України «Про захист економічної конкуренції» може бути і фізична особа, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, що не пов`язано з підприємницькою діяльністю та статусом фізичної особи-підприємця. Також суд зазначив, що фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність на відміну від фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність, не прирівняні у правовому статусі до юридичних осіб.

Суд першої інстанції виснував, що встановлення різних ставок податку для юридичних та фізичних осіб створює не однакові умови в господарській діяльності суб`єктів на різних ринках, в тому числі ринках, на яких фізичні особи здійснюють незалежну професійну діяльність.

Місцевий господарський суд прийшов до висновку, що відповідач, з`ясувавши у сукупності обставини та зібрані у справі докази, обґрунтовано визнав дії Львівської міської ради, які полягали у прийнятті Ухвали від 04.07.2024 року №4967 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 08.07.2021 №1076 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку «(Додаток 1), яка набрала чинності з 01.01.2025 року і якою встановлені різні ставки із сплати земельного податку для юридичних та фізичних осіб по однаковому коду 02.01, а також різні ставки із сплати земельного податку по кодам 02;03;04;06;07;08;10;11;12;13;14, де юридичні особи та фізичні особи-підприємці в залежності від того чи внесена до відомостей Державного земельного кадастру інформація про земельні ділянки та якщо відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель, сплачуватимуть земельний податок за різними ставками, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене пунктом 3 статті 50 та абзацом восьмим частини другої статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», оскільки своїм рішенням Рада створила окремим суб`єктам господарювання або групам суб`єктів господарювання несприятливі чи дискримінаційні умови діяльності порівняно з конкурентами. Відповідач діяв у відповідності до статті 19 Конституції України, а саме межах та у спосіб, передбачених законодавством України, з урахуванням всіх обставин та об`єктивним дослідженням всіх матеріалів справи.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 01.10.2025 року у справі №914/1333/25 та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити. Зокрема зазначає, що орган місцевого самоврядування має виключне повноваження не лише встановлювати ставки, але й запроваджувати податкові пільги, включаючи встановлення диференційованих ставок залежно від категорії платників. Покликаючись на пункт 30.9 статті 30 Податкового кодексу України апелянт вказує, що зазначена норма прямо передбачає можливість органу місцевого самоврядування надавати податкову пільгу у формі зниження ставки податку, що і було реалізовано Львівською міською радою при встановленні ставок земельного податку на 2025 рік. Заявляє, що застосування нижчої ставки до фізичних осіб (громадян) не є актом дискримінації, а є легітимною реалізацією пільгового оподаткування, наданого виключно компетентним органом у межах його повноважень. Скаржник звертає увагу суду на те, що встановлення диференційованих ставок базується на реальній та юридично значимій відмінності у правовому статусі платників. В апеляційній скарзі позивач виокремлює юридичні особи та фізичні особи-підприємці як суб`єкти господарювання, які використовують землю з метою отримання прибутку та фізичні особи, що є власниками присадибних ділянок які, використовують їх виключно для проживання або ведення особистого селянського господарства без здійснення будь-якої підприємницької діяльності. За доводами апелянта таке розмежування цілей використання земель прямо впливає на податкову базу та економічну суть об`єкта оподаткування, і відповідно на підставу для встановлення різних ставок. Скаржник заявляє, що антимонопольне законодавство покликане регулювати ринки товарів і послуг, але не має повноважень втручатися у процес встановлення ставок місцевих податків, якщо останні відповідають вимогам Конституції, Податкового кодексу України та спеціального законодавства. Позивач зазначає, що рішення Львівської міської ради є законним, обґрунтованим і прийнятим у спосіб, передбачений законодавством України, а твердження адміністративної колегії ЗМТВ АМК України про нібито порушення конкурентного законодавства є безпідставним втручанням у сферу виключної компетенції органів місцевого самоврядування. За доводами скаржника Львівська міська рада, встановлюючи ставки земельного податку, діяла в межах власної компетенції та в передбачений законом спосіб реалізувала свої повноваження. Звертає увагу суду на те, що перелік суб`єктів господарювання є вичерпним і фізична особа без статусу підприємця не відноситься до таких суб`єктів. Позивач зазначає, що помилково стверджувати про порушення конкуренції між фізичною особою і суб`єктами господарювання, про які описано в оскаржуваному рішенні відповідача, адже фізична особа без статусу підприємця взагалі не бере участі в такій конкуренції. Скаржник наголошує, що фізична особа-підприємець як суб`єкт господарювання залишається громадянином та власником земельної ділянки, що дає їй право користуватися пільговими умовами оподаткування, встановленими для фізичних осіб, якщо така земельна ділянка використовується не в межах господарської діяльності. Позивач вказує на те, що якщо ФОП використовує земельну ділянку виключно як присадибну і не використовує її у підприємницькій діяльності, то застосування до нього зниженої ставки є правомірним і відповідає принципу рівності платників перед законом з урахуванням фактичного способу використання земельної ділянки. Львівська міська рада вважає, що при прийнятті ухвали від 04.07.2024 року № 4967 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 08.07.2021 № 1076 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку» були відсутні порушення антимонопольного законодавства.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін. Зазначає, що виконання органами місцевого самоврядування зобов`язання щодо сприяння розвитку конкуренції та не вчинення будь-яких дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію здійснюється шляхом створення умов, за яких здобуття суб`єктами господарювання переваг над іншими суб`єктами господарювання здійснюється завдяки власним досягненням. Стверджує, що позивачем ухвалою встановлено різні ставки земельного податку на земельні ділянки однакового цільового призначення для фізичних та юридичних осіб на 2025 рік, а також різні ставки земельного податку для юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в залежності чи внесена інформація про земельну ділянку у Державний земельний кадастр, наявність/відсутність коду Класифікації видів цільового призначення у Державному земельному кадастрі. Відповідач вважає, що таким чином окремим суб`єктам господарювання, які будуть здійснювати господарську діяльність, створюються більш сприятливі умови для розвитку підприємницької діяльності, ніж для інших учасників певного товарного ринку.

Третя особа подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін. Вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що Львівська міська рада встановила для юридичних та фізичних осіб різні розміри ставок земельного податку за земельні ділянки однакового цільового призначення на 2025 рік. За доводами третьої особи, судом першої інстанції не заперечуються виключні повноваження органу місцевого самоврядування щодо встановлення ставок податків, проте суд наголосив, що законом не надано органу місцевого самоврядування права через прийняття відповідних актів надавати окремим суб`єктам господарювання або групам суб`єктів господарювання пільг чи інших переваг, які ставлять їх у привілейоване становище стосовно конкурентів. Вказує на те, що Львівська міська рада не керується нормами Закону України «Про захист економічної конкуренції» та не бере до уваги, що суб`єкти господарювання як учасники конкуренції визначаються саме цим законом. Стверджує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що суб`єктом господарювання в розумінні Закону України «Про захист економічної конкуренції» може бути і фізична особа, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, що не пов`язано з підприємницькою діяльністю та статусом фізичної особи-підприємця.

29.01.2026 року відповідач через систему «Електронний суд» подав пояснення (вх.№01-04/919/26 від 30.01.2026 року), в яких підтримав доводи, наведені у своєму відзиві на апеляційну скаргу.

25.02.2026 року третя особа через систему «Електронний суд» подала додаткові пояснення (вх.№ 01-04/1694/26 від 26.02.2026 року), в яких підтримав доводи, наведені у своєму відзиві на апеляційну скаргу.

02.03.2026 року відповідач через систему «Електронний суд» подав пояснення (вх.№01-04/1802/26 від 02.03.2026 року), в яких підтримав доводи, наведені у своєму відзиві на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі.

Представники відповідача та третьої особи заперечили проти доводів скаржника з підстав, наведених у відзивах та поясненнях на апеляційну скаргу .

Обставини справи

Як видно із наявних у справі копій документів, згідно з Ухвалою Львівської міської ради від 04.07.2024 року № 4967 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 08.07.2021 №1076 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку» (далі Ухвала від 04.07.2024 року № 4967) встановлено ставки земельного податку на території Львівської міської територіальної громади на 2025 рік.

Зі змісту наявної у справі копії Додатку 1 до ухвали вбачається, зокрема, що на 2025 рік міською радою встановлені різні розміри ставок земельного податку для юридичних та фізичних осіб за земельні ділянки однакового цільового призначення, а саме: Код 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) для юридичних осіб - 3,000; для фізичних осіб - 0,100 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Також вбачається, що у 2025 році для всіх підрозділів з кодами 02; 03; 04; 06; 07; 08; 10; 11; 12; 13; 14 за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності; громадських організацій осіб з інвалідністю України, їхніх підприємств (об`єднань); релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законодавством України порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових будівель) встановлюється ставка податку у розмірі 12 відсотків від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

У примітках до Додатку, зокрема, зазначено, що за земельні ділянки, інформація про які не внесена до відомостей Державного земельного кадастру, а також у разі, якщо у відомостях Державного земельного кадастру відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель для земельної ділянки, ставка податку встановлюється для фізичних осіб у розмірі 1% від їх нормативно-грошової оцінки, для фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб у розмірі 3% від їхньої нормативно-грошової оцінки.

Листом ГУ ДПС у Львівській області від 23.12.2024 року № 14367/5/13-01-19-03-13 надано перелік платників, якими у 2024 році до бюджету Львівської міської територіальної громади сплачувався земельний податок за кодом цільового призначення 02.01.

Відповідно до Рішення адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.02.2025 року № 63/6-р/к у справі № 63/4-03-26-2025 визнано дії Львівської міської ради, які полягають у прийнятті: Ухвали від 04.07.2024 № 4967 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 08.07.2021 № 1076 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку» (Додаток 1), яка набрала чинності з 01.01.2025 і якою встановлені різні ставки із сплати земельного податку для юридичних та фізичних осіб по однаковому коду 02.01, а також різні ставки із сплати земельного податку по кодам 02; 03; 04; 06; 07; 08; 10; 11; 12; 13; 14, де юридичні особи та фізичні особи-підприємці в залежності від того чи внесена до відомостей Державного земельного кадастру інформація про земельні ділянки та якщо відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель, сплачуватимуть земельний податок за різними ставками, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене пунктом 3 статті 50 та абзацом восьмим частини другої статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, внаслідок якої окремим суб`єктам господарювання або групам суб`єктів господарювання створюються несприятливі чи дискримінаційні умови діяльності порівняно з конкурентами. Зобов`язано Львівську міську раду припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене в п.1 резолютивної частини цього рішення.

У рішенні адміністративної колегії зазначено (пункти 53-55), що за 2024 рік до бюджету Львівської міської територіальної громади за кодом цільового призначення 02.01 сплачено земельний податок: (1) за кодом бюджетної класифікації 18010500 «Земельний податок з юридичних осіб» 87 юридичними особами на загальну суму - 8716815,12 грн.; (2) за кодом бюджетної класифікації 18010500 «Земельний податок з фізичних осіб- підприємців» 3972 фізичними особами на загальну суму 7175999,85 грн.

Також за даними Переліку юридичних та фізичних осіб, якими протягом 2024 року до бюджету Львівської міської ради сплачувався земельний податок основними видами економічної діяльності (КВЕД) вказаних платників є:

- 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна - 72 суб`єкти господарювання;

- 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель - 11 суб`єктів господарювання;

- 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування - 11 суб`єктів господарювання;

- 47.71 роздрібна торгівля одягом, роздрібна торгівля хутряними виробами - 13 суб`єктів господарювання та інше.

Вступ на товарні ринки в територіальних межах Львівської територіальної громади юридичних осіб та фізичних осіб є відкритим та потенційно конкурентним.

Адміністративна колегія зазначила (пункт 56), що юридичні та фізичні особи, які будуть здійснювати господарську діяльність в адміністративно-територіальних межах Львівської територіальної громади та сплачуватимуть земельний податок за різними ставками, а саме:

- Код 02.01. Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) юридичні особи будуть сплачувати 3,000; фізичні особи-підприємці - 0,100;

- для всіх підприємств з Кодами 02; 03; 04; 06; 07; 08; 10; 11; 12; 13; 14 за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності; громадських організацій осіб з інвалідністю України, їхніх підприємств (об`єднань); релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законодавством України порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових будівель) встановлено 12% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки у 2025 році;

- за земельні ділянки, інформація про які не внесена до відомостей Державного земельного кадастру, а також у разі, якщо у відомостях Державного земельного кадастру відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель для земельної ділянки, ставка податку встановлюється для фізичних осіб у розмірі 1 % від їх нормативно-грошової оцінки, для фізичних осіб- підприємців у розмірі 3% від їхньої нормативно-грошової оцінки.

Адміністративна колегія Західного міжобласного територіального відділення АКУ виснувала (пункт 57), що окремим суб`єктам господарювання, які будуть здійснювати господарську діяльність створюються більш сприятливі умови для розвитку підприємницької діяльності, ніж для інших учасників певного товарного ринку, оскільки в даному випадку:

а) фізичні особи здобувають переваги над іншими (юридичними особами) не завдяки власним досягненням, а внаслідок дії зовнішніх ринкових факторів, одним з яких є вплив органу місцевого самоврядування (в даному випадку - прийняття Львівською міською радою Ухвали від 04.07.2024 № 4967 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку»;

б) фізичні особи, інформація про земельні ділянки яких не внесена до відомостей Державного земельного кадастру, а також якщо у відомостях Державного земельного кадастру відсутній код класифікації видів цільового призначення здобувають перевагу над іншими юридичними особами та фізичними особами-підприємцями, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання не завдяки власним досягненням, а внаслідок дії зовнішніх ринкових факторів, одним з яких є вплив органу місцевого самоврядування (в даному випадку - прийняття Львівською міською радою Ухвали від 04.07.2024 № 4967 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку».

Листом від 27.02.2025 року відповідач надіслав на адресу позивача посвідчену копію рішення Адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 63/6-р/к у справі №63/4-03-26-2025 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції», який отримано відповідачем 27.02.2025 року.

Не погоджуючись з означеним рішенням, позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування рішення адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.02.2025 роек №63/6-р/к у справі №63/4-03-26-2025 в частині визнання дій Львівської міської ради, які полягають у прийнятті ухвали від 04.07.2024 № 4967 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 08.07.2021 № 1076 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку» і якою встановлено різні ставки земельного податку для юридичних осіб та фізичних осіб по однаковому коду 02.01, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене пунктом 3 статті 50 та абзацом восьмим частини другої статті 15 ЗУ «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, внаслідок якої окремим суб`єктам господарювання або групам суб`єктів господарювання створюються несприятливі чи дискримінаційні умови діяльності порівняно з конкурентами.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказаною нормою передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти виключно в межах повноважень, встановлених законом.

Згідно статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Згідно із частиною 2 статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

За приписами пункту 24, 35 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України та затвердження ставок земельного податку відповідно до Податкового кодексу України.

Згідно із частиною 1 статті 69 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.

У відповідності до статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать, зокрема податок на майно.

За приписами статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до абзацу 1 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.

Отже, законодавством України передбачено право та повноваження міської ради приймати рішення про встановлення місцевих податків та зборів, а також податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів.

У цій справі суд встановив, що Ухвалою Львівської міської ради від 04.07.2024 року №4967 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 08.07.2021 №1076 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку» (далі Ухвала від 04.07.2024 року № 4967) встановлено ставки земельного податку на території Львівської міської територіальної громади на 2025 рік.

Як було вказано вище, рішенням адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.02.2025 року № 63/6-р/к у справі № 63/4-03-26-2025 визнано дії Львівської міської ради, які полягають у прийнятті: Ухвали від 04.07.2024 № 4967, якою встановлені різні ставки із сплати земельного податку для юридичних та фізичних осіб по однаковому коду 02.01, а також різні ставки із сплати земельного податку по кодам 02; 03; 04; 06; 07; 08; 10; 11; 12; 13; 14, де юридичні особи та фізичні особи-підприємці в залежності від того чи внесена до відомостей Державного земельного кадастру інформація про земельні ділянки та якщо відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель, сплачуватимуть земельний податок за різними ставками, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене пунктом 3 статті 50 та абзацом восьмим частини другої статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, внаслідок якої окремим суб`єктам господарювання або групам суб`єктів господарювання створюються несприятливі чи дискримінаційні умови діяльності порівняно з конкурентами.

Закон України «Про захист економічної конкуренції» визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.

У статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зазначено, що суб`єкт господарювання - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми та форми власності чи фізична особа, що здійснює діяльність з виробництва, реалізації, придбання товарів, іншу господарську діяльність, у тому числі яка здійснює контроль над іншою юридичною чи фізичною особою; група суб`єктів господарювання, пов`язаних відносинами контролю. Суб`єктами господарювання визнаються також органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю в частині їх діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності. Господарською діяльністю не вважається діяльність фізичної особи з придбання товарів народного споживання для кінцевого споживання.

Отже, Законом України «Про захист економічної конкуренції» визначено поняття суб`єкта господарювання, зокрема вказаним законом унормовано, що суб`єктом господарювання визнається зокрема фізична особа, що здійснює діяльність з виробництва, реалізації, придбання товарів, та іншу господарську діяльність.

Відповідно до частини 1 статті 3 Господарського кодексу України (який був чинним станом на момент прийняття Ухвали Львівської міської ради від 04.07.2024 року №4967) під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарський кодекс України втратив чинність 28.08.2025 року на підставі Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб», який був введений в дію 28.08.2025 року (частина 3 статті 17 вказаного Закону).

Згідно із частиною 1 статті 2 згаданого Закону під господарською діяльністю розуміється діяльність у сфері суспільного виробництва, спрямована на виробництво та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Аналізуючи вищевказані правові норми, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ключовою (визначальною) ознакою фізичної особи як суб`єкта господарювання у розумінні Закону України «Про захист економічної конкуренції» є здійснення фізичною особою господарської діяльності.

Отже, якщо фізична особа не здійснює господарську діяльність, така особа не підпадає під поняття «суб`єкт господарювання» у розумінні Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Відповідно до статті 274 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття Ухвали Львівської міської ради від 04.07.2024 року №4967) ставка податку за земельні ділянки, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки. Ставка податку встановлюється у розмірі не більше 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форм власності).

Як було вказано вище, Львівською міською радою у Додатку 1 до Ухвали від 04.07.2024 року № 4967 для юридичних та фізичних осіб встановлено різні розміри ставок земельного податку за земельні ділянки однакового цільового призначення на 2025 рік, а саме: Код 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) для юридичних осіб - 3,000; для фізичних осіб - 0,100 відсотків від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

Також у Додатку 1 зазначено, що у 2025 році для всіх підрозділів з кодами 02; 03; 04; 06; 07; 08; 10; 11; 12; 13; 14 за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності; громадських організацій осіб з інвалідністю України, їхніх підприємств (об`єднань); релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законодавством України порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових будівель) встановлюється 12 відсотків від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

У примітках до Додатку вказано, що за земельні ділянки, інформація про які не внесена до відомостей Державного земельного кадастру, а також у разі, якщо у відомостях Державного земельного кадастру відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель для земельної ділянки, ставка податку встановлюється для фізичних осіб у розмірі 1% від їх нормативно-грошової оцінки, для фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб у розмірі 3% від їхньої нормативно-грошової оцінки.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є, зокрема антиконкурентні дії органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю.

За приписами частини 1 статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю є прийняття будь-яких актів (рішень, наказів, розпоряджень, постанов тощо), надання письмових чи усних вказівок, укладення угод або будь-які інші дії чи бездіяльність органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю (колегіального органу чи посадової особи), які призвели або можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції.

Згідно із абзацом 8 частини 2 статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, зокрема, визнаються дія, внаслідок якої окремим суб`єктам господарювання або групам суб`єктів господарювання створюються несприятливі чи дискримінаційні умови діяльності порівняно з конкурентами.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції прийшов до висновку, що суб`єктом господарювання в розумінні Закону України «Про захист економічної конкуренції» може бути і фізична особа, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, що не пов`язано з підприємницькою діяльністю та статусом фізичної особи-підприємця. Також суд зазначив, що фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність на відміну від фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність, не прирівняні у правовому статусі до юридичних осіб. Суд прийшов до висновку про те, що встановлення різних ставок податку для юридичних та фізичних осіб створює не однакові умови в господарській діяльності суб`єктів на різних ринках, в тому числі ринках, на яких фізичні особи здійснюють незалежну професійну діяльність.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Як було вказано вище, визначальною ознакою для визнання фізичної особи суб`єктом господарювання в розумінні Закону України «Про захист економічної конкуренції» є здійснення такою особою господарської діяльності.

В протилежному випадку (не здійснення фізичною особою господарської діяльності) фізична особа не може визнаватись суб`єктом господарювання в розумінні Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Аналізуючи матеріали цієї справи і поняття «господарська діяльність» в розумінні Господарського кодексу України (чинного на момент прийняття ухвали від 04.07.2024 року № 4967) та Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» (на підставі якого був скасований Господарський кодекс України та введений в дію з 28.08.2025 року) суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що прийнятою ухвалою від 04.07.2024 року № 4967 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 08.07.2021 №1076 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку» Львівська міська рада не порушила законодавство про захист економічної конкуренції, що передбачене пунктом 3 статті 50 та абзацом восьмим частини другої статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, внаслідок якої окремим суб`єктам господарювання або групам суб`єктів господарювання створюються несприятливі чи дискримінаційні умови діяльності порівняно з конкурентами.

Згідно зі статтею 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Фізична особа-підприємець залишається громадянином та власником земельної ділянки, що дає їй право користуватися умовами оподаткування, встановленими для фізичних осіб, якщо така земельна ділянка використовується не в межах господарської діяльності. Тобто, якщо ФОП використовує земельну ділянку виключно як присадибну і не використовує її у підприємницькій діяльності (наприклад, не здає в оренду), то застосування до нього зниженої ставки є правомірним і відповідає принципу рівності платників перед законом з урахуванням фактичного способу використання земельної ділянки.

Те ж саме стосується і фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, що не пов`язана з підприємницькою діяльністю та статусом фізичної особи-підприємця.

Тобто, у випадку не здійснення такою фізичною особою господарської діяльності на земельній ділянці, власником якої вона є, така фізична особа не може визнаватись суб`єктом господарювання в розумінні Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Зважаючи на наведені вище норми, зокрема статтю 274 Податкового кодексу України та враховуючи зміст додатку до ухвали від 04.07.2024 року № 4967, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що прийняттям ухвали від 04.07.2024 року № 4967 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 08.07.2021 №1076 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку» міською радою не порушено спеціальну норму статті 274 ПК України.

Колегія суддів зазначає, що відсоткова ставка земельного податку визначена в розмірі, який не перевищує розмір відсотків від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, передбачений ст. 274 ПК України.

Львівська міська рада, встановлюючи ставки земельного податку, діяла в межах власної компетенції та в передбачений законом спосіб реалізувала повноваження, прямо закріплені статтями 19, 143, 144 Конституції України.

При ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції вищевказаних обставин помилково не врахував, як і не врахував відповідач при прийнятті рішення від 20.02.2025 року № 63/6-р/к у справі № 63/4-03-26-2025.

Зважаючи на вищеописані правові норми, встановлені обставини та наведені у цій постанові мотиви, колегія судів висновує, що доводи апелянта знайшли своє підтвердження під час апеляційного провадження.

Рішення Господарського суду Львівської області від 01.10.2025 року у справі №914/1333/25 ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, із неповним з`ясуванням обставин справи, а відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про визнання протиправним та скасування рішення адміністративної колегії ЗМТВ АМК України від 20.02.2025 року № 63/6-р/к у справі № 63/4-03-26-2025 в частині визнання дій Львівської міської ради, які полягають у прийнятті ухвали від 04.07.2024 № 4967 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 08.07.2021 № 1076 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку» і якою встановлено різні ставки земельного податку для юридичних осіб та фізичних осіб по однаковому коду 02.01, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене пунктом 3 статті 50 та абзацом восьмим частини другої статті 15 ЗУ «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, внаслідок якої окремим суб`єктам господарювання або групам суб`єктів господарювання створюються несприятливі чи дискримінаційні умови діяльності порівняно з конкурентами.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наслідками апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Судові витрати

Судові витрати судом покладаються на Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради б/н від 17.11.2025 року (вх. № 01-05/3365/25 від 18.11.2025 року) задовольнити.

Рішення Господарського суду Львівської області від 01.10.2025 року у справі №914/1333/25 скасувати. Ухвалити нове рішення.

Визнати протиправним та скасувати рішення адміністративної колегії ЗМТВ АМК України від 20.02.2025 року № 63/6-р/к у справі № 63/4-03-26-2025 в частині визнання дій Львівської міської ради, які полягають у прийнятті ухвали від 04.07.2024 № 4967 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 08.07.2021 № 1076 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку» і якою встановлено різні ставки земельного податку для юридичних осіб та фізичних осіб по однаковому коду 02.01, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене пунктом 3 статті 50 та абзацом восьмим частини другої статті 15 ЗУ «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, внаслідок якої окремим суб`єктам господарювання або групам суб`єктів господарювання створюються несприятливі чи дискримінаційні умови діяльності порівняно з конкурентами.

Судові витрати за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покласти на Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України.

Стягнути із Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (79005, м. Львів, вул. Коперника, буд. 4, ) на користь Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Ринок, буд. 1, ) 3028,00 грн судових витрат за розгляд позовної заяви та 3633,60 грн судових витрат за розгляд апеляційної скарги.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя Т.Б. Бонк

Суддя Н.А. Галушко