без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),
У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Маестро Групп" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Компанія авіаційного та ракетно-технічного машинобудування" (далі - Компанія) 599 825,43 грн, з яких: 504 108,20 грн - основний борг, 3 520,67 грн - інфляційні втрати, 7 002,27 грн - три проценти річних, 85 194,29 грн - пеня.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем покладених на нього зобов`язань за договором поставки від 17 червня 2024 року № 170624 у частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11 грудня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 12 березня 2026 року позов Товариства задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 3 520,67 грн інфляційних втрат, 7 002,27 грн трьох процентів річних, 7 235,68 грн пені та 994,56 грн судового збору. Провадження у справі в частині стягнення з Компанії на користь Товариства 504 108,02 грн основного боргу закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору.

17 березня 2026 року через систему "Електронний суд" від Товариства надійшла заява від 16 березня 2026 року, у якій позивач просив стягнути з відповідача 13 524,24 грн судових витрат, понесених позивачем в зв`язку з розглядом даної справи, а саме: 10 000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу, 3 524,24 грн - витрати, пов`язані із забезпеченням прибуття представника позивача в судові засідання. Ухвалою суду від 17 березня 2026 року вказану заяву Товариства прийнято до розгляду, вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) та запропоновано відповідачу подати письмові пояснення по суті поданої Товариством заяви у строк до 24 березня 2026 року.

23 березня 2026 року через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли письмові пояснення від цієї ж дати щодо поданої Товариством заяви, у яких Підприємство заперечувало проти задоволення останньої та зазначало, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт. Зокрема, матеріали справи не містять великої кількості документів, а предмет спору фактично зводився до нарахування пені та компенсаційних виплат. При цьому, участь представника позивача в судових засіданнях мала лише формальний характер. Крім того, позов Товариства було задоволено частково. З огляду на викладене, представник відповідача просив відмовити в задоволенні заяви Товариства, а в разі її задоволення - зменшити розмір витрат на правову допомогу.

Враховуючи належне повідомлення учасників справи про розгляд вказаної заяви Товариства, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної заяви позивача по суті, а також зважаючи на наявність у матеріалах справи документів і доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду, суд дійшов висновку про вирішення вказаної заяви Товариства за наявними у матеріалах справи № 910/13956/25 документами.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом, зокрема, не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною 3 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 2, 3 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Статтею 30 цього Закону встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, 9 жовтня 2025 року між Адвокатським об`єднанням "ТСТ" (далі - Об`єднання) і Товариством було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги № Т5-25, за умовами якого останнє доручило, а Об`єднання - зобов`язалось надати правничу (правову) допомогу щодо підготовки позовної заяви, її подання до суду та представництва клієнта в Господарському суді міста Києва щодо стягнення заборгованості з Компанії, що виникла внаслідок невиконання останньою зобов`язань за договором від 17 червня 2024 року № 1706224.

Цей договір підписаний повноваженими представниками його сторін і скріплений їх печатками.

Відповідно до пунктів 4.1., 4.3., 4.4., 4.6. вказаного правочину правнича допомога Об`єднання оплачується Товариством безготівковим переказом на підставі рахунку. Розмір вартості правничої допомоги складає 10 000,00 грн без ПДВ. За результатами надання правничої допомоги складається акт, що підписується представниками кожної із сторін. В акті вказується обсяг наданої Об`єднанням правничої допомоги та її вартість. Акт надсилається Товариству факсимільним зв`язком або поштою. Акт про надання правничої допомоги вважається підписаним, якщо протягом 5-ти днів з моменту його отримання Товариством останнє не надасть письмові аргументовані заперечення проти підписання акта. Сторони можуть визначити інший порядок оплати та/чи вартість правничої допомоги в акті. За умовами пунктів 7.1., 7.5. договору останній укладений на строк до моменту винесення рішення Господарським судом міста Києва у справі, що вказана в пункті 1.1. цього правочину, та набирає чинності з моменту його підписання. Після закінчення строку дії договору, якщо сторони продовжують виконувати його умови, останній вважається поновленим на невизначений термін.

На виконання умов вказаного правочину Об`єднання виставило позивачу рахунок на оплату визначених договором послуг від 10 червня 2025 року № 85 на суму 10 000,00 грн, який був сплачений Товариством згідно з платіжною інструкцією від 23 жовтня 2025 року № 2432. Копії вказаних документів містяться в матеріалах справи.

Також у матеріалах справи міститься копія акта надання послуг від 12 березня 2026 року № 17 на суму 10 000,00 грн. Вказаний акт підписаний без жодних заперечень і зауважень повноважними представниками Товариства й Об`єднання, а також скріплений їх печатками.

На підтвердження того, що Текут`єв Є.Ю. є адвокатом Об`єднання та має повноваження на представництво інтересів Товариства в суді, до позовної заяви було долучено копію ордера від 10 жовтня 2025 року серії АЕ № 1433165.

Відповідно до частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами частин 5 та 6 статті 126 ГПК України в разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У письмових поясненнях відповідач зазначав про те, що заявлений до стягнення розмір судових витрат позивача на професійну правничу допомогу є очевидно завищеним, не відповідає кількості часу, витраченого адвокатом, у тому числі на складання документів. При цьому, предмет спору в даній справі не є складним та не потребував збирання великої кількості доказів.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною 5 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Крім того, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2024 року в справі № 910/14524/22 та в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 24 січня 2022 року в справі № 911/2737/17.

Визначаючи складність даного спору та характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що дана справа не є складною для представника Товариства, оскільки підготовка позовної заяви в цій справі не потребувала здійснення складних арифметичних розрахунків чи збирання значного обсягу документів на обґрунтування заявлених позовних вимог. Крім того, рішенням суду від 12 березня 2026 року в даній справі позов Товариства було задоволено частково, зокрема, враховуючи необґрунтованість наданого позивачем розрахунку пені. При цьому, під час розгляду даного спору представник позивача в судових засіданнях, а також письмових поясненнях від 23 лютого 2026 року зазначав про допущенням ним арифметичної описки при визначення суми основної заборгованості відповідача. Будь-які інші дії процесуального характеру (витребування доказів, проведення судової експертизи, залучення свідків, експертів у галузі права тощо) під час розгляду цієї справи не вчинялися.

Більше того, ні в долученому Товариством акті наданих послуг, ні в будь-якому іншому документі, поданому позивачем на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, не зазначено конкретного переліку наданих послуг, кількості витраченого адвокатом часу щодо кожної послуги окремо, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити їх вартість та обґрунтованість витраченого адвокатом часу в розрізі кожної окремої послуги. Будь-які інші документи, з яких можливо встановити обсяг витраченого адвокатом часу по кожній окремій послузі за договором, у матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про те, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям, що наведені у частині 4 статті 126 ГПК України.

Судом також враховано, що рішенням Господарського суду міста Києва від 12 березня 2026 року провадження у справі в частині стягнення з Компанії на користь Товариства 504 108,02 грн основного боргу було закрито в зв`язку з відсутністю предмета спору.

Однак, загальні правила розподілу судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу, які визначені приписами частини 4 статті 129 ГПК України та на які позивач посилався у своїй заяві, не передбачають ухвалення додаткового рішення і розподілу судових витрат за надану професійну правову допомогу у випадках, коли справа по суті не вирішувалась і розгляд справи не закінчився постановленням рішення. У такому разі розподіл судових витрат відбувається на підставі приписів статті 130 ГПК України шляхом постановлення відповідної ухвали, а не ухвалення додаткового рішення.

Частиною 9 статті 129 ГПК України, передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Вказаною нормою Кодексу визначене виключне право, а не обов`язок суду присуджувати на користь сторони судові витрати у випадку зловживання іншою стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій іншої сторони.

Однак у своїй заяві позивач на приписи вказаної норми як на підставу розподілу його судових витрат у справі також не посилався, будь-яких обґрунтувань щодо того, які саме неправомірні дії були вчинені відповідачем, внаслідок яких виник спір у даній справі, також зазначено не було.

Крім того, з системного тлумачення приписів статей 129, 130 ГПК України вбачається, що норма частини 9 статті 129 ГПК України може бути застосована судом лише в тому випадку, коли спір вирішувався судом по суті. Однак, спір у цій справі щодо суми основного боргу по суті судом не вирішувався, що виключає застосування у цій частині спору приписів статті 129 ГПК України.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати зі сплати витрат на правову допомогу покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з встановлених обставин, характеру спірних правовідносин та обсягів матеріалів справи, реально витраченого адвокатом часу, наявності вмотивованих заперечень відповідача щодо обґрунтованості заявлених до стягнення сум, зважаючи на принципи співмірності та розумності судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог Товариства, суд вважає за необхідне частково задовольнити заяву позивача та стягнути на його користь 1 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених останнім під час розгляду справи № 910/13956/25 у місцевому господарському суді.

Щодо вимог Товариства про стягнення з відповідача 3 524,24 грн витрат, пов`язаних із забезпеченням прибуття представника позивача в засідання, суд зазначає таке.

Пунктом 4 частини 3 статті 123 ГПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

На підтвердження витрат, пов`язаних із забезпеченням прибуття представника позивача в засідання, Товариством було подано до суду копії посадкових документів на потяг на ім`я повноважного представника позивача: від 18 лютого 2026 року № B8CB4948-1749698C-0001, вартістю 688,58 грн, від 19 лютого 2026 року № DE1B4948-9E73FA60-0001, вартістю 834,92 грн, від 5 березня 2026 року: № CC7B4959-08CEAF2A-0001, вартістю 894,87 грн, № 53FB495F-42996D19-0001, вартістю 1 105,87 грн.

Враховуючи те, що витрати позивача, пов`язані з прибуттям його представника до суду, є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами, наявними в матеріалах справи, суд дійшов висновку про те, що останні, з урахуванням часткового задоволення позову Товариства, підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача 486,96 грн.

Інші доводи, на які посилалися сторони, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення з Компанії на користь позивача 1 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 486,96 грн витрат, пов`язаних із забезпеченням прибуття представника позивача в засідання по справі.

Керуючись статтями 80, 123, 126, 129, 244 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Стягнути з Акціонерного товариства "Компанія авіаційного та ракетно-технічного машинобудування" (04050, місто Київ, вулиця Юрія Іллєнка, будинок 2/10; ідентифікаційний код 14307699) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Маестро Групп" (49021, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Лісопильна, будинок 8, офіс 3; ідентифікаційний код 39931069) 1 000 (одну тисячу) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 486 (чотириста вісімдесят шість) грн 96 коп. витрат, пов`язаних з забезпеченням прибуття представника позивача в засідання по справі.

Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 24 березня 2026 року.

Суддя Є.В. Павленко