РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.03.2026Справа № 910/15984/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Літовки М.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕВАДА КАРГО"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП"

про стягнення коштів

За участю представників учасників справи:

від позивача Стехін В.В.

від відповідача Шмига Г.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЕВАДА КАРГО" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" (відповідач) про стягнення 4 342 960,83 грн інфляційних втрат, 3% річних та пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору № LC-31-07 від 31.07.2023 в частині своєчасної оплати у погоджений у договорі строк.

Ухвалою суду від 30.12.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання на 02.02.2026, встановлено строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій.

15.01.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" надійшов відзив на позов з клопотанням про зменшення розміру неустойки та клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

27.01.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Левада Карго" надійшла відповідь на відзив.

02.02.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" надійшли заперечення.

У підготовчому засіданні 02.02.2026 представники сторін зазначили, що вважають виконаними завдання підготовчого провадження, у зв`язку з чим судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.02.2026.

03.02.2026 від відповідача надійшла заява про застосування до вимог позивача наслідків спливу строку позовної давності.

Протокольною ухвалою від 19.02.2026 оголошено перерву в судовому засіданні до 02.03.2026.

24.02.2026 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог.

02.03.2026 від відповідача надійшли заперечення на заяву про уточнення позовних вимог.

У судовому засіданні 02.03.2026 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, вказаних в заявах по суті.

У судовому засіданні 02.03.2026 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також заперечення на такі вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕВАДА КАРГО» (далі - «ТОВ «ЛЕВАДА КАРГО», «Виконавець») та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВВТ ГРУП» (далі - «ТОВ «ВВТ ГРУП», «Замовник») укладено договір транспортно-експедиторського обслуговування № LC-31-07 від 31.07.2023.

Відповідно до п.1.1. Договору Виконавець від свого імені за винагороду, за дорученням і за рахунок коштів Замовника надає транспортно-експедиторські послуги з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних та інших вантажів по території України та на території інших держав (надалі також - послуги).

Згідно з п. 2.1. Договору перелік послуг, способи перевезення, пункти відправлення та призначення, види транспорту для перевезення, перелік (асортимент) та кількість вантажу, відпуск та приймання вантажу, список необхідних документів та інші умови погоджуються сторонами в кожному окремому випадку в Заявці на транспортування та експедирування вантажів, форма якої міститься в Додатку № 1 до Договору (надалі також - Заявка), яка підписується сторонами і вважається невід`ємною частиною Договору.

Як погоджено в п. 3.1.2.-3.1.3. Договору, виконавець зобов`язаний організовувати забезпечення Замовника рухомим складом, автомобільним транспортом і/чи контейнерами під навантаження. Надавати послуги з організації перевезень вантажів. Здійснювати розрахункові операції, пов`язані з оплатою залізничного тарифу, послуг пов`язаних з відправленням або видачею вантажів, сплати вартості за морське або автомобільне перевезення вантажів Замовника та інші послуги, пов`язані з організацією перевезень вантажів, замовлених Замовником.

Відповідно до п. 5.7. Договору у зв`язку з тим, що ставки (тарифи, вартість) за Договором встановлюються у національній валюті України, а залізничні та інші тарифи, розраховуються з урахуванням обмінного курсу долару США, можлива зміна вартості робіт (послуг) при остаточному розрахунку через зміну курсу, визначеному Національним банком України відносно гривні. В такому випадку відбувається відповідне коригування вартості наданих послуг на момент виставлення Акту наданих послуг.

Як вказує позивач в позові, на виконання умов Договору Сторонами були підписані та погоджені наступні Заявки на організацію перевезень вантажів (Пшениця) Замовника в 20-ти футових контейнерах, зокрема:

- Заявка № 4 від 02.01.2024 на перевезення 42 контейнерів з вантажем «Пшениця» залізничним транспортом;

- Заявка № 6 від 08.01.2024 на перевезення 42 контейнерів з вантажем «Пшениця» залізничним транспортом;

- Заявка № 7 від 08.01.2024 на перевезення 42 контейнерів з вантажем «Пшениця» залізничним транспортом.

Відповідно до зазначених заявок ТОВ «ЛЕВАДА КАРГО» надало ТОВ «ВВТ ГРУП» наступні послуги: послуги по контейнерному терміналу з подавання/забирання, включаючи станційні збори для порожніх контейнерів (перевантаження з платформи колії 1435 мм на платформи колії 1520 мм); послуги міжнародного перевезення залізничним транспортом за маршрутом: Мостиська ІІ (експ. ПКП) - ст. Ярмолинці (Україна), що фактично виконані третьою особою - перевізником-резидентом (подання порожніх контейнерів на залізничних платформах під завантаження); послуги міжнародного перевезення залізничним транспортом за маршрутом: ст. Ярмолинці - Мостиська ІІ (експ. ПКП) (Україна) (завантажені контейнери), що фактично виконані третьою особою - перевізником-резидентом; послуги по контейнерному терміналу з подавання/забирання, включаючи станційні збори для завантажених контейнерів (перевантаження з платформ колії 1520 мм на платформи колії 1435 мм); послуги міжнародного перевезення залізничним транспортом за маршрутом:Гданськ Порт Північний (Польща) - Мостиська ІІ (експ. ПКП) (Україна) (порожні контейнери) / Мостиська ІІ (експ. ПКП) (Україна) - Гданськ Порт Північний (Польща) (завантажені контейнери), що фактично виконані третьою особою - перевізником-нерезидентом).

ТОВ «ЛЕВАДА КАРГО» виставлено відповідачу рахунки на оплату послуг загальною вартістю 9 491 532,96 грн: №LC01785601 від 09.01.2024, № LC01792801 від 26.01.2024, № LC01792802 від 19.02.2024, № LC01793001 від 26.01.2024, № LC01793002 від 19.02.2024, які відправлені на адресу відповідача, що підтверджується описом вкладення в цінний лист, поштовою квитанцією № 770 від 10.07.2024 та повідомленням про вручення представником відповідача 19.07.2024.

Відповідач частково сплатив заборгованість у розмірі 5 530 466, 11 грн, що підтверджується Інформаційними повідомленнями про зарахування коштів № 724 від 31.07.2024, № 693 від 19.07.2024, № 613 від 07.06.2024, № 600 від 31.05.2024, № 546 від 20.05.2024, № 522 від 10.05.2024, № 502 від 29.04.2024, № 485 від 19.04.2024, № 980 від 03.12.2024, № 960 від 22.11.2024, № 944 від 08.11.2024, № 908 від 25.102024, № 881 від 11.10.2024, № 871 від 04.10.2024, № 853 від 27.09.2024, № 834 від 20.09.2024, № 827 від 13.09.2024, № 765 від 13.08.2024, № 725 від 31.07.2024, № 665 від 02.07.2024 (часткове зарахування коштів у сумі 318 697,99 грн), № 1027 від 30.12.2024, № 26 від 24.01.2025, № 1042 від 24.01.2025.

У зв`язку з відсутністю оплати за надані послуги позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 3 961 066,85 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі № 910/1956/25 вищевказаний позов задоволено повністю, а саме стягнуто з ТОВ «ВВТ ГРУП» на користь ТОВ «ЛЕВАДА КАРГО» суму в розмірі 3 961 066,85 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції з вимогами про оскарження вищевказаного судового рішення. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 рішення суду залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У подальшому 04.11.2025 було відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду у справі № 910/1926/25, яке 07.11.2025 закрито на підставі повного виконання судового рішення.

Оскільки Відповідач суттєво порушив строки оплати за надані послуги, то 13.11.2025 ТОВ «ЛЕВАДА КАРГО» звернулося до ТОВ «ВВТ ГРУП» з Претензією № KJP00637/25 про сплату заборгованості за несвоєчасну оплату послуг ТОВ «ЛЕВАДА КАРГО».

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача: 2 979 909,64 грн пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ; 1 047 476,67 грн інфляційних втрат; 315 574,52 грн 3% річних.

Відповідач просив суд зменшити розміру штрафних санкцій на 99%, а також зменшити 3% річних та інфляційні витрати.

Крім того, відповідачем заявлено клопотання щодо застосування до вимог позивача про стягнення пені строків позовної давності.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 908 Цивільного кодексу України встановлено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до положень статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно з частиною 1 статті 916 Цивільного кодексу України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/1956/25 встановлено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань з оплати позивачу грошових коштів у розмірі 3 961 066,85 грн, зокрема, за заявками № 4 від 02.01.2024, № 6 від 08.01.2024, № 7 від 08.01.2024.

При цьому, як встановлено судом під час розгляду даної справи, вказані кошти були сплачені відповідачем після відкриття виконавчого провадження ВП № 79514168, про що зазначено в постанові про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Як визначено ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 6.3. Договору у разі виникнення заборгованості за надані послуги з організації перевезення вантажів, Замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми боргу за кожний день прострочення платежу до моменту повного погашення заборгованості. Сторони домовились, що стягнення пені здійснюється в межах загального строку позовної давності, встановленого для стягнення заборгованості за надані послуги.

Стосовно заяви відповідача про застосування до вимог позивача наслідків спливу строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені, суд вказує про наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Поряд з цим, відповідно до приписів ст. 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Як вказано вище, пунктом 6.3 Договору сторони погодили, що стягнення пені здійснюється в межах загального строку позовної давності, встановленого для стягнення заборгованості за надані послуги, тобто тривалістю 3 роки.

Відтак, позивачем не пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що останній є арифметично вірним та виконаний відповідно до умов договору та чинного законодавства.

Стосовно заяви відповідача про зменшення розміру пені, 3% річних та втрат від інфляції, суд вказує про таке.

Відповідно до положень частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Клопотання про зменшення пені мотивовано відповідачем тим, що:

- на початку 2022 року внаслідок військової агресії російської федерації ТОВ «ВВТ ГРУП» отримало значні матеріальні збитки, економічна нестабільність, невиконання контрактів, укладених з контрагентами, та псування товару потягли за собою ініціювання судових справ за участю відповідача;

- неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19;

- розмір заявлених до стягнення сум становить 4 342 960,83 грн, що складає 109,64% від суми основної заборгованості, яку було погашено у розмірі 3 961 066,85 грн;

- у відповідача існує необхідність у своєчасній виплаті заробітної плати;

- задоволення позову щодо стягнення штрафних санкцій та виконання рішення в примусовому порядку призведе до негативних наслідків у вигляді несвоєчасного погашення податкової заборг,ованості та як наслідок, виникнення претензій до ТОВ «ВВТ ГРУП» зі сторони податкових органів та можливе ініціювання судових процесів з метою стягнення податкової заборгованості.

У заяві про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат відповідач посилається на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, відповідно до якої виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Заперечуючи проти вказаних доводів, позивач вказує таке:

- пеня, заявлена до стягнення у даній справі, нарахована відповідно до умов договору, який був добровільно укладений сторонами та діяв у період виникнення прострочення. Умови договору щодо розміру та порядку нарахування пені є чіткими, зрозумілими та не містять ознак надмірності або невизначеності. Відтак, відповідач, погодившись з умовами договору, прийняв на себе ризик настання негативних наслідків у разі порушення строків виконання грошового зобов`язання;

- прострочення виконання грошового зобов`язання було тривалим, системним та таким, що призвело до необхідності звернення Позивача до суду та примусового виконання рішення. За таких умов розмір пені є обґрунтованим, пропорційним та безпосередньо пов`язаним із тривалістю та характером допущеного порушення;

- відповідач мав повну можливість уникнути нарахування пені шляхом своєчасного виконання грошового зобов`язання, однак свідомо допустив його порушення.

- нараховані та заявлені до стягнення 3% річних та інфляційних втрат не є штрафними санкціями у класичному розумінні, а відтак не можуть бути предметом зменшення або звільнення за розсудом суду. Вони мають імперативний характер і підлягають стягненню у повному обсязі за весь період прострочення незалежно від інших видів відповідальності, передбачених договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України щодо права на зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначити конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, дії/ бездіяльність боржника тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від08.10.2020 у справі N 904/5645/19, від 14.04.2021 у справі N 922/1716/20).

Водночас, відповідачем під час розгляду даної справи не доведено виключних обставин для наявності підстав для зменшення розміру неустойки, зокрема: пеня нарахована відповідно до умов договору, який був добровільно укладений сторонами; відповідач мав повну можливість уникнути нарахування пені шляхом своєчасного виконання грошового зобов`язання; сплата грошових коштів здійснена вже після відкриття виконавчого провадження.

Відтак, суд не вбачає підстав для зменшення пені, у зв`язку з чим відмовляє в задоволенні заяви відповідача про зменшення розміру пені.

Стосовно зменшення розміру 3% річних та втрат від інфляції, суд вказує про наступне.

У справі № 902/417/18, на яку посилається відповідач, судом розглядалось питання зменшення не 3% річних, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України, а 96% річних, нарахованих відповідно до умов договору.

Поряд з цим, у даній справі № 910/15984/25 позивачем заявлено вимоги про стягнення процентів річних в розмірі 3%, тобто в розмірі, передбаченому статтею 625 ЦК України. Крім того, у справі № 902/417/18 відсутній висновок про можливість зменшення судом інфляційних втрат, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" (01054, м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 41 ЛІТ "А", офіс 310, код 36716311) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕВАДА КАРГО" (01032, місто Київ, вул. Саксаганського, будинок 119, код 38464969) 2 979 909,64 грн (два мільйони дев`ятсот сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дев`ять грн 64 коп.) пені, 315 574,52 грн (триста п`ятнадцять тисяч п`ятсот сімдесят чотири грн 52 коп.) 3% річних, 1 047 476,67 грн (один мільйон сорок сім тисяч чотириста сімдесят шість грн 67 коп.) втрат від інфляції, 52 115,53 грн (п`ятдесят дві тисячі сто п`ятнадцять грн 53 коп.) судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 27.03.2026.

Суддя О.Г. Удалова