Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., розглянувши
заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Монтаж»
про розподіл судових витрат
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Монтаж»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Горбуд»
про стягнення 3 428 214,75 грн
У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Монтаж» (далі - ТОВ «Смарт Монтаж», позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Горбуд» (далі - ТОВ «Горбуд», відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 3 428 214,75 грн за договором субпідряду № 1586/10-20 СП від 14.09.2020.
Справа розглядалася у порядку загального позовного провадження відповідно до процедури, визначеної Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України).
За результатами розгляду цієї справи рішенням суду від 12.02.2026 позов ТОВ «Смарт Монтаж» задоволено частково; стягнуто з ТОВ «Горбуд» на користь ТОВ «Смарт Монтаж» основний борг у сумі 1 500 000,00 грн, інфляційні втрати в сумі 1 542 088,25 грн, 3% річних у сумі 349 604,00 грн та судовий збір у сумі 40 700,31 грн.
Після ухвалення вказаного судового рішення до Господарського суду міста Києва від ТОВ «Смарт Монтаж» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, у якій заявник просить стягнути з ТОВ «Горбуд» витрати на правничу допомогу в сумі 50 000 грн, що з урахуванням принципу пропорційності до задоволених позовних вимог складає 49 467,32 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2026 розгляд поданої заяви вирішено здійснювати без повідомлення (виклику) учасників справи за правилами, визначеними ст. 221, 244 ГПК України.
Відповідач подав заперечення проти стягнення витрат на правничу допомогу, в яких зазначив, що враховуючи характер і складність даної справи, обсяг поданих процесуальних документів та фактичну тривалість її розгляду, заявлений позивачем розмір витрат є завищеним і не відповідає принципам розумності, необхідності та співмірності, тому просив зменшити заявлену суму.
Зі свого боку позивач у письмових поясненнях вказав, що доводи відповідача стосовно неспівмірності витрат на правничу допомогу та їх завищеного розміру є необґрунтованими, адже винагорода адвоката за договором є фіксованою сумою, обґрунтованою та пропорційною до предмета спору, поведінка позивача під час судового розгляду повністю і всебічно сприяла швидкому розгляду справи, позивач намагався врегулювати спір в досудовому порядку, однак, саме бездіяльність відповідача стала підставою для звернення до суду.
Суд, розглянувши питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням думки учасників справи та дослідивши в цій частині наявні докази, дійшов висновку, що заява позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ст. 126 ГПК України). Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
У даному випадку на підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу позивач долучив копії:
- свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Коханою О.О. серії РН № 1464 від 28.09.2018;
- ордеру на надання правничої (правової) допомоги ТОВ «Смарт Монтаж» адвокатом Коханою О.О. серія ВК № 1190261;
- договору про надання правничої допомоги № 09/25-1 від 15.09.2025, укладеного між ТОВ «Смарт Монтаж» та адвокатом Коханою О.О.;
- додатку № 1 від 15.09.2025 до вказаного договору, в якому сторони визначили, що загальна вартість послуг адвоката у цій справі складає 50 000,00 грн;
- акту про надання правничої допомоги від 23.02.2026 на суму 50 000,00 грн;
- платіжних інструкцій № 916 від 22.09.2025 на суму 5 000,00 грн та № 991 від 12.02.2026 на суму 45 000,00 грн.
Наведені вище докази суд вважає належними та достатніми для підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
У той же час при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для встановлення розумного розміру наданих послуг адвоката слід надати належну правову оцінку договору у сукупності з іншими доказами, складністю справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), витраченим часом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконання робіт, ціною позову та (або) значення справи. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Як зауважила Велика Палата Верховного Суду, нормами процесуального законодавства передбачено основні критерії визначення та розподілу судових витрат такі, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Така позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, Верховним Судом у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19.
Також Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, за якою при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України"). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У даному випадку суд враховує наступні критерії визначення розміру витрат на правову допомогу: ціну позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; розгляд справи у загальному позовному провадженні; категорію справи, у якій предметом розгляду є спір невеликої складності (по суті справа є звичайним розрахунковим спором); обсяг виконаної адвокатом роботи під час підготовки позову; наявність відзиву відповідача, на який представник позивача надав відповідь; формування та викладення адвокатом своєї позиції на всі доводи відповідача; підготовка заяви про зменшення розміру позовних вимог у зв`язку з частковим погашенням боргу відповідачем; кількість судових засідань (4) та присутність на 2 з них представника позивача (в режимі відеоконференції); розгляд справи за відсутності представника відповідача; наявність аналогічних спорів між цими ж сторонами у суді та, відповідно, судової практики, в якій вже сформульовані підходи до застосування норм матеріального права і яка є сталою.
Тож на підставі викладеного суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на правничу допомогу з 50 000,00 грн до 20 000,00 грн, відтак вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу суд задовольняє частково.
При цьому суд приймає до уваги висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 04.10.2021 у справі № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19, про те, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
За таких обставин суд дійшов висновку про те, що судові витрати ТОВ «Смарт Монтаж» в сумі 20 000,00 грн на професійну правничу допомогу адвоката підлягають стягненню з ТОВ «Горбуд», але з урахуванням часткового задоволення позову, у зв`язку з чим вони складають 19 786,93 грн (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог).
На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Монтаж» про розподіл судових витрат задовольнити частково.
У решті вимог - відмовити.
Повне додаткове рішення складене 23 березня 2026 року.
Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту додаткового рішення.
Суддя Головіна К. І.