ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2026 р. Справа №910/12936/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання - Ярітенко О.В.

представники сторін:

від позивача: Середа В.В.

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2026

у справі №910/12936/25 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська теплова електрична станція"

до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про стягнення заборгованості у розмірі 9 351 001,82 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська теплова електрична станція" (далі - ТОВ "ДТЕК Курахівська теплова електрична станція") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - ПрАТ "НЕК "Укренерго") 5 491 910,01 грн інфляційних втрат та 3 859 091,81 грн трьох процентів річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з порушенням ПрАТ "НЕК "Укренерго" грошових зобов`язань за договором від 01.10.2022 №2350-04015 з оплати поставленої в період з жовтня 2022 року до березня 2023 року включно балансуючої електричної енергії, що підтверджується судовими рішеннями у справі №910/4170/23, наявні правові підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 5 491 910,01 грн та трьох процентів річних в сумі 3 859 091,81 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2026 у справі №910/12936/25 позов задоволено.

Стягнуто з ПрАТ "НЕК "Укренерго" на користь ТОВ "ДТЕК Курахівська теплова електрична станція" 3 859 091,81 грн трьох процентів річних, 5 491 910,01 грн інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 112 212,02 грн.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення вищенаведених компенсаційних виплат в межах заявлених позивачем періодів, з врахуванням здійснених відповідачем часткових оплат, дійшов висновку про правомірність стягнення з ПрАТ "НЕК "Укренерго" 5 491 910,01 грн інфляційних втрат та 3 859 091,81 грн трьох процентів річних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ПрАТ "НЕК "Укренерго" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2026 у справі №910/12936/25 та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Так, скаржник не погоджується з оскаржуваним рішенням, оскільки судом першої інстанції не з`ясовано обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи; не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушено норми процесуального права і неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог, відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

На переконання скаржника, очевидним є той факт, що місцевим господарським судом не з`ясовані обставини справи, принаймні у рішенні дане не зазначене. Рішення суду не має, як такої, мотивувальної частини. Суд не навів, які саме докази, покладені обома сторонами спору в основу здійснених ними розрахунків, були ним досліджені, оцінені і, відповідно, прийняті та/або відхилені із зазначенням відповідних мотивів такого прийняття/відхилення. Окремо, варто зазначити, що судом першої інстанції жодним чином не надано правової оцінки доказам погашення заборгованості.

Також, відповідач звертає увагу на той факт, що вимоги позовної заяви зводяться до порушення строку виконання рішення у справі №910/4170/23. Але, при цьому, розрахунок до позовної заяви у справі що розглядається, має детальну інформацію щодо рахунків, які уже були предметом розгляду іншої справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2026 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" у справі №910/12936/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2026 апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

16.02.2026, через систему "Електронний суд", скаржником подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ "НЕК "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2026 у справі №910/12936/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на 18.03.2026. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12936/25. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 06.03.2026.

02.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/12936/25.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

06.03.2026, через систему "Електронний суд", позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу ПрАТ "НЕК "Укренерго" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2026 у справі №910/12936/25 - без змін.

Так, у відзиві позивач зазначає, що зміст апеляційної скарги свідчить про те, що апелянт намагається поставити під сумнів рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 у справі №910/4170/23 (залишене без змін судом апеляційної і касаційної інстанції), яким встановлено преюдиційні факти, що мають значення для вирішення даної справи.

Також, на переконання позивача, предметом спору у даній справі може бути лише правильність методологічного та арифметичного розрахунку індексу інфляції і трьох процентів річних. Апелянт не довів, що суд першої інстанції неправильно визначив розміру індексу інфляції і трьох процентів річних.

Крім того, позивач вказує, що безпідставним є твердження ПрАТ "НЕК "Укренерго" про те, що умовою проведення розрахунків є наявність у останнього коштів на рахунку з спеціальним режимом використання, що надійшли від учасників балансуючого ринку.

Заяви та клопотання учасників справи з процесуальних питань, результати їх вирішення

18.03.2026, через систему "Електронний суд", відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи, в якому останній посилається на те, що його представник не може взяти участь в судовому засіданні, оскільки прийматиме участь в іншому судовому засіданні.

Розглянувши клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач повідомлений судом про час та місце проведення судового засідання завчасно.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідач не обмежений у праві вибору представника і у рамках свого права користується можливістю залучити будь-якого іншого представника для представництва своїх інтересів та участі у судовому засіданні.

Відповідно до статті 202 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 273 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

У судове засідання 18.03.2026 з`явився представник позивача.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2026 у справі №910/12936/25 залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 у справі №910/4170/23 позов ТОВ "ДТЕК Курахівська теплова електрична станція" задоволено частково та стягнуто з ПрАТ "НЕК "Укренерго" 179 037 944,26 грн основного боргу, 994 685,70 грн трьох процентів річних, 980 826,98 грн інфляційних втрат. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2024 скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 у справі №910/4170/23, в частині стягнення 94 251 603,77 грн основного боргу та ухвалено в цій частині нове рішення про закриття провадження. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03.04.2024 касаційну скаргу ПрАТ "НЕК "Укренерго" задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 у справі №910/4170/23, в частині стягнення 980 826,98 грн інфляційних втрат скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ПрАТ "НЕК "Укренерго" на користь ТОВ "ДТЕК Курахівська теплова електрична станція" інфляційні втрати в розмірі 978 351,29 грн. У задоволенні позову про стягнення решти суми інфляційних втрат відмовлено. В іншій частині постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2024 залишено без змін.

Таким чином, за наслідками розгляду справи №910/4170/23 судовими рішеннями присуджено до стягнення з ПрАТ "НЕК "Укренерго" на користь ТОВ "ДТЕК Курахівська теплова електрична станція" 84 786 340,49 грн основного боргу, 994 685,70 грн трьох процентів річних та інфляційні втрати в розмірі 978 351,29 грн.

Як стверджує ТОВ "ДТЕК Курахівська теплова електрична станція", заборгованість у розмірі 181 374 202,70 грн (яка була предметом розгляду у справі №910/4170/23) ПрАТ "НЕК "Укренерго" почало погашати починаючи з 31.05.2023 та повністю сплатило 30.01.2024.

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 3 859 091,81 грн трьох процентів річних та 5 491 910,01 грн інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу у розмірі 181 374 202,70 грн за період, який не заявлявся в межах справи №910/4170/23.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та оцінка аргументів учасників справи

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Згідно з пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Частинами 1, 2 статті 18 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені частиною 4 статті 75 ГПК України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/9823/17.

Таким чином, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі, в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 в справі "Совтрансавто-Холдінг" проти України" та від 28.11.1999 в справі "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Христов проти України" від 19.02.2009 та "Пономарьов проти України" від 03.04.2008).

Так, остаточними судовим рішенням у справі №910/4170/23 встановлено факт наявності у ПрАТ "НЕК "Укренерго" обов`язку сплатити на користь ТОВ "ДТЕК Курахівська теплова електрична станція" 84 786 340,49 грн основного боргу, 994 685,70 грн трьох процентів річних та інфляційні втрати в розмірі 978 351,29 грн. Також судами встановлено, що у жовтні 2022 року позивач (ППБ) поставив, а відповідач (ОСП) отримав балансуючу електричну енергію на суму 20 750 581,21 грн, у листопаді 2021 року - на суму 83 135 479,91 грн, у грудні 2022 року - на суму 42 284 620,22 грн, у січні 2023 року - на суму 7 311 005,90 грн, у лютому 2023 року - на суму 21 849 413,77 грн, у березні 2023 року - на суму 15 837 286,70 грн. Частина отриманої балансуючої електричної енергії сплачена відповідачем до звернення позивача до суду та ще частина - під час судового розгляду справи №910/4170/23. Відтак дані обставини мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що враховуючи заявлений позивачем період для нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних - з 11.03.2023 до 29.01.2024, для вирішення достатнім є встановлення факту, що ПрАТ "НЕК "Укренерго" є таким, що прострочило виконання своїх грошових зобов`язань у вказаний період.

Як стверджує ТОВ "ДТЕК Курахівська теплова електрична станція", відповідачем сплачено вказаний борг повністю лише 30.01.2024, на підтвердження чого надало копії повідомлень АТ "ПУМБ" про зарахування коштів.

Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

З аналізу наведеної норми вбачається, що за своєю суттю зобов`язання складається із права вимоги кредитора та обов`язку виконання такої вимоги боржником. При цьому, є неможливим існування права вимоги без кореспондуючого такій вимозі обов`язку виконання.

Лише існування одночасно як права вимоги так і обов`язку виконання такої вимоги становить собою суть зобов`язання.

Відповідно до частини 3 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 2 статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є ЦК України.

За змістом статей 524, 533-535 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц, у постановах Верховного Суду від 31.01.2018 у справі №910/8399/17, від 03.09.2018 у справі №910/5811/16.

Тотожної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц та від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц, а також такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №910/11965/16, від 20.11.2018 у справі №910/23457/17, від 31.01.2018 у справі №910/8399/17, від 03.09.2018 у справі №910/5811/16, від 15.03.2018 у справі №910/9978/15, від 31.07.2019 у справі №910/3692/18.

Отже, грошовим є будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

За судовими рішеннями у справі №910/4170/23 у ПрАТ "НЕК "Укренерго" існував обов`язок сплатити, а у стягувача право вимагати від відповідача сплатити кошти за отриману у період з листопада 2021 року до березня 2022 року балансуючу електричну енергію.

Таким чином, оскільки зобов`язання ПрАТ "НЕК "Укренерго" перед ТОВ "ДТЕК Курахівська теплова електрична станція" було виражене в у грошових одиницях, то у відповідача було грошове зобов`язання, виконання якого він прострочив.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення. Тому, у разі прострочення виконання зобов`язання нараховуються три проценти річних та інфляційні нарахування від простроченої суми, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17, від 16.05.2018 у справі №14-16цс18.

Отже, зважаючи на юридичну природу цих правовідносин між сторонами як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статті 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15.03.2018 у справі №910/9978/15).

З огляду на те, що ПрАТ "НЕК "Укренерго" порушило грошове зобов`язання, у ТОВ "ДТЕК Курахівська теплова електрична станція" виникло право на застосування наслідків такого порушення, відповідно до статті 625 ЦК України.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

Встановлення законодавцем права кредитора на одержання коштів, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, зумовлене специфічним видом такого як грошові кошти, якому незалежно від факторів природного середовища (форс-мажорним обставинам) притаманна властивість знецінюватись в більшій мірі ніж всім іншим видам майна (нерухомості, дорогоцінним металам, автомобілям тощо).

А тому, норми статті 625 ЦК України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.

Тому, оскільки застосування індексу інфляції до суми боргу фактично має на меті одержання кредитором того, на що він розраховував одержати у разі належного виконання боржником грошового зобов`язання, то стягнення трьох процентів річних є тою мірою відповідальності, яку боржник зобов`язаний понести за неналежне виконання свого грошового зобов`язання.

Отже, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №910/19094/17, від 11.05.2018 у справі №922/3087/17).

Таким чином, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано або виконано з простроченням, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання, що в свою чергу спростовує доводи відповідача про неможливість застосування до спірних правовідносин частини 2 статті 625 ЦК України на стадії виконання судового рішення.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат в межах заявлених позивачем періодів, з врахуванням здійснених відповідачем часткових оплат, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність стягнення з ПрАТ "НЕК "Укренерго" інфляційних втрат у розмірі 5 491 910,01 грн та трьох процентів річних в сумі 3 859 091,81 грн.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає вірними висновки суду першої інстанції про задоволення позову ТОВ "ДТЕК Курахівська теплова електрична станція".

Інші доводи апеляційної скарги взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

При ухваленні даної постанови судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2026 у справі №910/12936/25 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ПрАТ "НЕК "Укренерго" задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на ПрАТ "НЕК "Укренерго".

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2026 у справі №910/12936/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2026 у справі №910/12936/25 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго".

4. Матеріали справи №910/12936/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано - 23.03.2026.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов