ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 рокум. ОдесаСправа № 915/1195/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів: Савицького Я.Ф., Принцевської Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження заяву Комунального некомерційного підприємства "Миколаївський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр" Миколаївської обласної ради

про ухвалення додаткового рішення

при розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія"

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.01.2025 року, суддя в І інстанції Ільєва Л.М., повний текст якого складено 07.03.2025, в м. Миколаєві

у справі №915/1195/24

за позовом: Комунального некомерційного підприємства "Миколаївський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр" Миколаївської обласної ради

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія"

про визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення 436 912,59 грн

та за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія"

до відповідача: Комунального некомерційного підприємства "Миколаївський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр" Миколаївської обласної ради

про визнання недійсними додаткових угод

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року Комунальне некомерційне підприємство "Миколаївський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр" Миколаївської обласної ради звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю " Миколаївська електропостачальна компанія", в якій просило суд:

- визнати недійсними з моменту укладення додаткові угоди №2а від 10.02.2021, №2б від 10.03.2021, №3а від 17.08.2021, №3б від 06.09.2021, №3в від 08.10.2021, № 3д від 30.11.2021, №4а від 20.12.2021, №5а від 20.12.2021, №7 від 29.12.2021 до укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії споживачу від 30.12.2020 №38/37;

- стягнути з відповідача на користь позивача 436 912,59 грн зайво сплачених коштів.

У жовтні 2024 року ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" звернулося до Господарського суду Миколаївської області із зустрічною позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства "Миколаївський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр" Миколаївської обласної ради, в якій просило суд:

- визнати недійсними додаткові угоди № 2а від 10.02.2021, № 2б від 10.03.2021, № 3а від 17.08.2021, № 3б від 06.09.2021, № 3в від 08.10.2021, № 3д від 30.11.2021, № 4а від 20.12.2021, № 5а від 20.12.2021, № 7 від 29.12.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 30.12.2020 р. № 38/37 в частині постачання електричної енергії та відновлення становища, яке існувало до їх укладення шляхом застосування до сторін по договору про постачання електричної енергії від 30.12.2020 №38/37 двосторонньої реституції у частині обсягів поставленої електричної енергії внаслідок укладення додаткових угод №2а від 10.02.2021, №2б від 10.03.2021, №3а від 17.08.2021, №3б від 06.09.2021, №3в від 08.10.2021, №3д від 30.11.2021, №4а від 20.12.2021, №5а від 20.12.2021, №7 від 29.12.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 30.12.2020 року №38/37.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 27.01.2025 у справі №915/1195/24 первісний позов задоволено частково.

Визнано недійсними з моменту укладення додаткові угоди №2а від 10.02.2021, №2б від 10.03.2021, №3а від 17.08.2021, №3б від 06.09.2021, №3в від 08.10.2021, №3д від 30.11.2021, №4а від 20.12.2021, №5а від 20.12.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 30.12.2020 №38/37, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" та Комунальним некомерційним підприємством "Миколаївський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр" Миколаївської обласної ради. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" на користь Комунального некомерційного підприємства "Миколаївський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр" Миколаївської обласної ради 436 912,59 грн зайво сплачених коштів та витрати по сплаті судового збору в розмірі 24622,15 грн.

У задоволенні решти частини позовних вимог Комунального некомерційного підприємства "Миколаївський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр" Миколаївської обласної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" до Комунального некомерційного підприємства "Миколаївський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр" Миколаївської обласної ради про визнання недійсними додаткових угод відмовлено.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 у справі №915/1195/24 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.01.2025 у справі №915/1195/24 - залишено без задоволення; рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.01.2025 у справі №915/1195/24 - залишено без змін.

28.02.2026 від представника Комунального некомерційного підприємства "Миколаївський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр" Миколаївської обласної ради надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" на користь Комунального некомерційного підприємства "Миколаївський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр" Миколаївської обласної витрати на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції в розмірі 7 000,00 грн.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 05.03.2026 прийнято до розгляду заяву до розгляду заяву Комунального некомерційного підприємства "Миколаївський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр" Миколаївської обласної ради про ухвалення додаткового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.01.2025 у справі №915/1195/24; розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення вирішено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши доводи та вимоги заяви про ухвалення додаткової постанови, судова колегія вважає, що вказана заява підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Приписами ст. 244 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно зі ст. 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 3, 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим, ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Враховуючи викладене, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи, разом з першою заявою по суті - у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «МЕК» зазначено, що позивач планує понести витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 7 000,00 грн. на оплату правничої допомоги адвоката.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано суду наступні документи: копію ордеру та свідоцтва адвоката; копія договору про надання професійної правничої допомоги № 58/9-24/1 від 11.09.2024 року; копія акту виконаних робіт з надання правничої допомоги від 26.05.2025 року № 1 на суму 3 500,00 грн; копія платіжної інструкції від 25.05.2025 року № 8230 на суму 3 500,00 грн; копія акту виконаних робіт з надання правничої допомоги від 24.02.2026 року № 1 на суму 3 500,00 грн; копія платіжної інструкції від 26.02.2026 року № 10452 на суму 3 500,00 грн.

Так, 11.09.2024 року між позивачем та адвокатом Зотіковим С.Є. укладений договір про надання професійної правничої допомоги № 58/9-24/1, згідно п. 1.1. якого адвокат зобов`язався надати Клієнту (позивачу) професійну правничу допомогу у вигляді ведення в господарських судах України всіх інстанцій справи за позовом Клієнта до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» () про визнання недійсними додаткових угод до договору про постачання електричної енергії споживачу від 30.12.2020 року №38/37 (щодо підвищення ціни електричної енергії) та стягнення коштів у порядку реституції, включаючи підготовку і подання до суду позовної заяви, інших необхідних документів, здійснення в суді необхідних процесуальних дій в інтересах Клієнта (Договору).

Згідно п. 1.2. договору, Клієнт зобов`язується надавати Адвокату інформацію та документи (які в нього є), необхідні для виконання доручення; в разі необхідності оформити в установленому порядку довіреність на ім`я Адвоката на здійснення представництва; сплачувати за повідомленням Адвокатом судовий збір та інші обов`язкові платежі в установленому порядку і розмірі, або надати Адвокату грошові кошти для самостійної сплати ним зазначених платежів в інтересах Клієнта; сплатити Адвокату гонорар у розмірі та в порядку, що визначається цим Договором; відшкодувати понесені Адвокатом витрати (відрядження, відправка пошти, тощо), крім випадків якщо за згодою Сторін такі витрати відшкодовуються за рахунок гонорару; сприяти Адвокату у виконанні доручення, в тому числі виконувати залежні від Клієнта дії, утриматись від виконання дій що перешкоджають виконання доручення, роботі Адвоката.

Відповідно п.п. 3.1.2. п. 3.1. Договору, гонорар Адвоката за надання правничої допомоги згідно п. 1.1. цього Договору за згодою Сторін складає, за ведення справи в господарському суді апеляційної інстанції (в разі апеляційного оскарження рішення суду по суті спору), включаючи підготовку, подання до суду апеляційної скарги на рішення суду, прийняте не на користь Клієнта, або відзиву на апеляційну скаргу іншої сторони у справі, та здійснення в господарському суді апеляційної інстанції необхідних процесуальних дій в інтересах Клієнта - в фіксованому розмірі 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп.

На підтвердження надання правничої допомоги Адвокатом в суді апеляційної інстанції між позивачем та адвокатом підписані два акта виконаних робіт з надання правничої допомоги згідно Договору про надання професійної правничої допомоги № 58/9-24/1 від 11 вересня 2024 року:

-акт № 1 від 26.05.2025 року, згідно якого Адвокатом надані послуги з правничої допомоги на стадії апеляційного перегляду справи № 915/1195/24, на суму 3 500,00 (три тисячі п`ятсот грн. 00 коп.) грн.: вивчення апеляційної скарги ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» на рішення господарського суду Миколаївської області від 27.01.2025 року у справі № 915/1195/24 за позовом Клієнта до про визнання недійсними додаткових угод до договору про постачання електроенергії споживачу № 38/37 від 30.12.2020 року, стягнення зайво сплачених коштів у сумі 436 912,59 грн., консультування Клієнта з приводу правових аспектів та правової перспективи розгляду апеляційної скарги ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» на вказане рішення господарського суду;

-акт № 1 від 24.02.2026 року, згідно якого Адвокатом надані послуги з правничої допомоги на стадії апеляційного перегляду справи № 915/1195/24, на суму 3 500,00 (три тисячі п`ятсот грн. 00 коп.) грн.: участь Адвоката в судових засіданнях Південно-західного апеляційного господарського суду у справі № 915/1195/24 в режимі відеоконференції 27.05.2025 року і 24.02.2026 року, роз`яснення Клієнту результату розгляду справи.

Зазначені послуги (гонорар Адвоката) оплачені позивачем платіжними інструкціями від 25.05.2025 року № 8230 на суму 3 500,00 грн та від 26.02.2026 року № 10452 на суму 3 500,00 грн.

Проаналізувавши надані Товариством докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу на предмет їх відповідності критеріям визначення розміру витрат на правничу допомогу, враховуючи наявність договору, додаткових угод, актів про надання послуг та їх зміст, права та обов`язки за ними, порядку обчислення таких послуг, а також визначення розміру гонорару, у контексті статті 86 ГПК України з точки зору статей 73, 75-77 ГПК України, які підтверджують факт представлення інтересів позивача адвокатом на стадії апеляційного оскарження рішення, судова колегія вважає, що відображена інформація в цих документах щодо характеру та обсягу фактично виконаної адвокатом робіт (наданих послуг) відповідає документам та інформації, що містяться у матеріалах судової справи, отже, позивачем доведено факт понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

Судова колегія зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 ГПК України).

Відповідна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної Палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, а також у додатковій постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі №914/633/18, які в силу частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.

За приписами ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим, для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у ст. 126 Господарського процесуального кодексу України та у ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно зі ст.15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04, п.269).

Так у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Враховуючи викладене, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Судом враховано, що кожна справа має свою специфіку, а тому враховуючи всі аспекти даної справи, колегія суддів вважає, що для належного представлення інтересів відповідача у даній справі заявлені витрати в повній мірі відповідають критеріям реальності та розумності.

Заперечень, доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неспівмірність та/або нерозумність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвокатів до цієї справи відповідачем не надано.

Тож, перевіривши співрозмірність заявлених витрат за послуги адвоката на відповідність зазначеним критеріям, врахувавши ступінь складності справи та обсяг наданих адвокатами послуг, колегія суддів встановила, що заявлені позивачем витрати на відшкодування адвокатських послуг є співрозмірними із предметом позову та доведеними належними доказами у розмірі 7000 грн та підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія".

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що заявником при зверненні до суду з клопотанням про покладення судових витрат на професійну правничу допомогу на позивача було дотримано вимоги статей 123, 124, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що постановою Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу залишено без задоволення, залишено без змін, на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги позивачу в сумі 7000 грн, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 123, 124, 126, 129, 169, 221, 244, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Комунального некомерційного підприємства "Миколаївський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр" про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі №915/1195/24 задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" (54017, м. Миколаїв, вул. Погранична, 39/1; e-mail: ; ) на користь Комунального некомерційного підприємства "Миколаївський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр" Миколаївської обласної ради (57130, Миколаївська область, Миколаївський район, с. Надбузьке, вул. Веселинівська, 4; e-mail: ; ) витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 7 000 грн.

Доручити Господарському суду Миколаївської області видати наказ.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді: Я.Ф. Савицький

Н.М. Принцевська