УХВАЛА

24.03.2026Справа № 910/3158/26

у складі суду судді Погрібної С.В., розглянувши заяву про забезпечення позову Приватного підприємства «МІРУС КОМПАНІ» у справі

за позовною заявою Приватного підприємства «МІРУС КОМПАНІ» (адреса: 04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, буд. 1-Б, 5-й поверх, оф. 18; )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛІНСПОТ" (адреса: 01033, м. Київ, вул. Василя Яна, був. 3/5, )

про стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного підприємства «МІРУС КОМПАНІ» до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛІНСПОТ" про стягнення заборгованості за договором поставки № 01/05-25 від 01.05.2025 у розмірі 2628995,16 грн., а також нараховані на суму заборгованості пеня у розмірі 272642,36 грн, штраф у розмірі 16981,92 грн, інфляційні втрати у розмірі 54056,69 грн, 3% річних у розмірі 30106,83 грн.

Ухвалою від 24.03.2026 судом прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного.

Одночасно з позовною заявою, позивачем була подана заява про забезпечення, в якій останній просив накласти арешт на грошові кошти відповідача, які знаходяться на всіх рахунках останнього в усіх банківських установах, крім коштів на рахунках звернення стягнення, на які заборонено законом; накласти арешт на майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «КЛІНСПОТ» та заборонити останньому повне або часткове відчуження, будь-якої іншої передачі третім особам права власності та/або користування або розпорядження, наявним у ТОВ «КЛІНСПОТ», майном.

Вказана заява мотивована тим, що, на думку позивача, існують ґрунтовні та об`єктивні підстави вважати, що відповідач не спроможний виконати взяті на себе зобов`язання з огляду на свідоме та протиправне ігнорування їх виконання, а також на те, що відповідач у 2025 році мав збитковий дохід, а його поточні зобов`язання перед кредиторами збільшилися більше ніж у 8 разів у порівняні з 2024 роком.

Частиною 1 статі 140 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву позивача про забезпечення позову суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Отже, з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Як вже зазначалось вище, заходи забезпечення позову повинні відповідати принципу адекватності, оскільки обрання належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти: збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛІНСПОТ», які знаходяться на всіх рахунках останнього в усіх банківських установах, крім коштів на рахунках звернення стягнення, на які заборонено законом; накласти арешт на майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «КЛІНСПОТ» та заборонити відповідачу повне або часткове відчуження, будь-якої іншої передачі третім особам права власності та/або користування або розпорядження, наявним у нього, майном, посилаючись при цьому на невиконання відповідачем зобов`язань за договором, а також на те, що відповідач у 2025 році мав збитковий дохід, а його поточні зобов`язання перед кредиторами збільшилися більше ніж у 8 разів у порівняні з 2024 роком.

Суд звертає увагу заявника, що останнім до заяви про забезпечення позову не надано доказів на підтвердження реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду з боку відповідача у разі задоволення позовних вимог, ухиляння відповідача від виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, а доводи заявника (позивача) зводяться виключно до припущень про таку можливість, що само по собі не може свідчити про ухилення відповідача від сплати коштів у випадку задоволення позову.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Суд вважає, що доводи позивача не є такими, які переконливо свідчать про фактичне встановлення достатньо обґрунтованого припущення, що грошові кошти, які є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, можуть зникнути або зменшитися за кількістю на момент виконання рішення (в разі задоволення позову), а в розумінні положень статей 136, 137 ГПК України саме таке припущення є умовою застосування заходів забезпечення позову в спорі майнового характеру.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 07.11.2024 у справі № 925/740/24, в якій з`ясовувалась головна умова застосування заходів забезпечення позову в спорі майнового характеру - існування припущення, що грошові кошти відповідача можуть зникнути або зменшитися за кількістю на момент виконання рішення.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач є учасником публічних закупівель, за результатами яких, постачає господарські товари до державних та приватних підприємств.

Таким чином, накладення арешту на грошові кошти відповідача може суттєво ускладнити його господарську діяльність, що з великою імовірністю призведе до затримок виконання інших договорів поставки, за якими відповідач є постачальником. За таких обставин, потенційна шкода, що може бути спричинена втручанням у господарську діяльність відповідача через вжиття заходів забезпечення позову, більш імовірна ніж очікувана користь від вжиття таких заходів.

При цьому, сам по собі факт порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем у розумінні приписів ГПК України не є підставою для застосування заходів забезпечення позову, оскільки такі заходи застосовуються не в залежності від наявності у відповідача заборгованості, а в залежності від наявності належних та допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Невиконання відповідачем зобов`язань за договором стало підставою для звернення заявника (позивача) до суду з позовом і саме ці вимоги є предметом розгляду суду у даній справі.

Окрім того, суд звертає увагу, що заявником (позивачем) не надано жодних доказів та відомостей, щодо наявності у відповідача будь - якого майна, на яке позивач просить накласти арешт та заборонити повне або часткове відчуження, будь-якої іншої передачі третім особам права власності та/або користування або розпорядження, наявним у ТОВ «КЛІНСПОТ», майном.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що заявником (позивачем) не вказано обставин, які переконливо свідчили б про негативні фінансові показники і потенційну неможливість виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань, а також про те, що грошові кошти або майно, які належать відповідачу, може зникнути або зменшитися за кількістю настільки, що це могло б істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову. Тому саме лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Так, суд зазначає, що заява позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так само і не містить жодного документального обґрунтування, наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відтак, підсумовуючи вищевикладене та керуючись статтями 136, 234 ГПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Приватного підприємства «МІРУС КОМПАНІ» про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Ухвала підписана 24.03.2026.

Суддя Світлана ПОГРІБНА