ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"24" березня 2026 р. м. Київ Справа № 911/494/26

Господарський суд Київської області у складі судді ОСОБА_1 , розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Комбі Перспектива б/н від 23.03.2026 року (вх. №2432 від 23.03.2026) про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно у справі №911/494/26

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбі Перспектива», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гаврилівська Птахофабрика» м. Буча, Бучанський район, Київська область

про визнання права іпотекодержателя

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Комбі Перспектива» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до ТОВ «Гаврилівська Птахофабрика» про 1) визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю "Комбі Перспектива" права іпотекодержателя щодо об`єкта нерухомого майна - Бройлерної ферми № 5, загальною площею 13589,1 кв.м, опис: санпропускник, А, 221,0 кв.м; альтанка, Б; будівля трансформаторної підстанції, В; склад, Г, 14,7 кв.м; склад, Д, 22,7 кв.м; пташник, Е, 1108,1 кв.м; пташник, Є, 1110,6 кв.м; пташник, Ж, 1109,7 кв.м; пташник, З, 1107,9 кв.м; пташник, И, 1110,5 кв.м; пташник, І, 1109,1 кв.м; пташник, Ї, 1107,2 кв.м; пташник, Й, 1109,4 кв.м; пташник, К, 1111,4 кв.м; пташник, Л, 1107,7 кв.м; пташник, М, 1110,1 кв.м; пташник, Н, 1109,6 кв.м; навіс, О; склад, П, 19,4 кв.м; огорожа, 1-3; кормові бункери, І-ХІІ; дороги, XIІI; під`їдні майданчики, XIV, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 18 як такого, що виникло в силу закону у зв`язку з його продажем з відстроченням платежу (в кредит) за Договором купівлі-продажу № 1707 від 31 жовтня 2025 р.; 2) визнання, що Бройлерна ферма № 5, загальною площею 13589,1 кв.м, опис: санпропускник, А, 221,0 кв.м; альтанка, Б; будівля трансформаторної підстанції, В; склад, Г, 14,7 кв.м; склад, Д, 22,7 кв.м; пташник, Е, 1108,1 кв.м; пташник, Є, 1110,6 кв.м; пташник, Ж, 1109,7 кв.м; пташник, 3, 1107,9 кв.м; пташник, И, 1110,5 кв.м; пташник, I, 1109,1 кв.м; пташник, Ї, 1107,2 кв.м; пташник, Й, 1109,4 кв.м; пташник, К, 1111,4 кв.м; пташник, Л, 1107,7 кв.м; пташник, М, 1110,1 кв.м; пташник, Н, 1109,6 кв.м; навіс, О; склад, П, 19,4 кв.м; огорожа, 1-3; кормові бункери, І-ХІІ; дороги, XIІI; під`їдні майданчики, XIV, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18, є обтяженою іпотекою (іпотека в силу закону) на користь позивача в забезпечення виконання відповідачем зобов`язання зі сплати ціни за Договором у розмірі 8971000,00 грн. - до моменту повного виконання такого зобов`язання.

Позивачем через систему «Електронний суд» подано до суду заяву б/н від 23.03.2026 року (вх. №2432 від 23.03.2026) про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, згідно якої позивач просить накласти арешт на бройлерну ферму № 5, загальною площею 13589,1 кв.м, опис: санпропускник, А, 221,0 кв.м; альтанка, Б; будівля трансформаторної підстанції, В; склад, Г, 14,7 кв.м; склад, Д, 22,7 кв.м; пташник, Е, 1108,1 кв.м; пташник, Є, 1110,6 кв.м; пташник, Ж, 1109,7 кв.м; пташник, З, 1107,9 кв.м; пташник, И, 1110,5 кв.м; пташник, І, 1109,1 кв.м; пташник, Ї, 1107,2 кв.м; пташник, Й, 1109,4 кв.м; пташник, К, 1111,4 кв.м; пташник, Л, 1107,7 кв.м; пташник, М, 1110,1 кв.м; пташник, Н, 1109,6 кв.м; навіс, О; склад, П, 19,4 кв.м; огорожа, 1-3; кормові бункери, І-ХІІ; дороги, ХІІІ; під`їздні майданчики, ХІV, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18, та заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо Бройлерної ферми № 5 до набрання законної сили рішенням у справі №911/494/26.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями б/н від 23.03.2026 року для розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Комбі Перспектива б/н від 23.03.2026 року (вх. №2432 від 23.03.2026) про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно у справі №911/494/26 визначено суддю ОСОБА_1 .

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що відповідно до Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 31.10.2025, укладеного між відповідачем та позивачем, у останнього виникло право на забезпечувальне право в силу закону до моменту повної оплати ціни об`єкту нерухомого майна, на яке відповідач набув права власності згідно з вказаним договором. Договір передбачає відстрочення оплати (продаж в кредит), тобто, передання об`єкта покупцю відбулося до сплати ціни. Станом на дату звернення позивача з позовом до суду ціна не сплачена. Позивач вважає, що оскільки право іпотеки позивача в силу закону не зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідач має можливість вільно розпорядитися об`єктом без отримання згоди позивача. На переконання позивача, існує обґрунтована загроза того, що у разі невжиття судом заходів забезпечення позову, виконання рішення у справі буде істотно ускладнено чи унеможливлено. Позивач зазначає, що відповідач може вільно розпоряджатися об`єктом та, зокрема, відчужити його. Враховуючи зазначене, на думку позивача, існує необхідність у вжитті заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт та заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта до набрання законної сили рішенням у даній справі. Позивач вказує на обставини, які на його думку, свідчать про ускладнення або унеможливлення виконання судового рішення відповідачем, а саме, загроза незворотного відчуження об`єкта третім особам, загроза виникнення ланцюгового відчуження майна, можливість відповідача вільно розпоряджатись майном. Оскільки, запис про іпотеку в силу закону у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наразі відсутній, позивач вважає, що будь-який потенційний покупець об`єкта в силу принципу публічної достовірності реєстру вважатиметься добросовісним, а позивач втратить статус іпотекодержателя щодо цього майна. Крім того, 12.03.2026 року відповідачем затверджено нову редакцію статуту, де купівлю та продаж власного нерухомого майна прямо віднесено до звичайної господарської діяльності (п. 2.2.15 статуту). Тобто, нова редакція статуту, на думку позивача, не містить вимог щодо попереднього погодження правочинів з нерухомістю учасником об`єкта, що наділяє директора безумовним правом відчужувати об`єкт.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд зазначає наступне.

Приписами ст. ст. 136, 140 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) визначено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

У відповідності до частин 1, 3, 4 статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З огляду на викладені вище норми процесуального закону вжиття заходів щодо забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя та уникнення можливого порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, відтак умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Так, розглядаючи заяву про забезпечення позову у порядку частини 4 статті 137 ГПК України, слід враховувати, що однією із умов для застосування заходів забезпечення позову, крім арешту морського судна, є те, що ці заходи мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, відтак конкретний захід забезпечення позову буде співмірним із позовною вимогою, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Враховуючи зазначене, співмірність та адекватність заходу до забезпечення позову передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням, зокрема, вартості майна, що підлягає арешту, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Поряд з цим, обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову та які можуть виражатись у вчиненні відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Так, законом не визначено перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору: повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Схожі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2024 у cправі №910/3268/22

Згідно ст.ст. 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Однак, позивачем не підтверджено належними доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування обраного ним заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно та заборони вчинення дій.

Зокрема, позивач не посилається на будь-які докази у розумінні статей 76-79 ГПК України, які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду у разі невжиття таких заходів.

Посилання позивача на те, що нова редакція статуту відповідача не містить вимог щодо попереднього погодження правочинів з нерухомістю учасником об`єкта, що наділяє директора безумовним правом відчужувати об`єкт, є його власними припущеннями, які не підтверджені належними доказами в розумінні статей 76-79 ГПК України.

Посилання ж позивача на невиконання відповідачем зобов`язань за Договором купівлі-продажу судом оцінюються критично, оскільки, такі обставини підлягають встановленню під час розгляду справи по суті.

Позивачем в обґрунтування поданої заяви не доведено суду, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання чи призвести до невиконання рішення суду, оскільки, припущення позивача, викладені у заяві, не містять переконливої та підтвердженої доказами наявності підстав для забезпечення позову.

Позивачем також не доведено наявності фактичних обставин, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на реальне ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення даної позовної вимоги.

Суд враховує ненадання позивачем достатніх доказів на підтвердження наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, недоведеність того, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

У розрізі зазначеного суд звертає увагу на те, що арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Арешт є крайнім заходом забезпечення позову та може полягати у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

Водночас, заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженні майном, тобто обидва способи (арешт та відчуження) за своєю правовою сутністю обмежують права особи розпоряджатися спірним майном і є різними у виконанні.

Суд звертає увагу позивача на те, що при вирішенні питання про забезпечення позову, у тому числі, шляхом вжиття такого крайнього заходу як арешт майна, важливим є об`єктивне існування ризиків втрати майна та/або його знецінення, чого при зверненні із відповідною заявою у цій справі не доведено.

Водночас, самі лише посилання позивача про загрозу незворотного відчуження об`єкта третім особам, загрозу виникнення ланцюгового відчуження майна та можливість відповідача вільно розпоряджатись майном не обґрунтовані та доказово не доведені в розрізі заявлених вимог.

Суд зазначає, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору, а процесуальний закон, визначаючи у статті 75 ГПК України підстави звільнення від доказування, не передбачає звільнення учасника від доказування у разі подання заяви про забезпечення позову.

В той же час, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що вжиття заходів забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, і він не позбавлений права повторно звернутися до суду із заявою про забезпечення позову в разі виникнення обставин, за яких невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За таких обставин, зважаючи на безпідставність та необґрунтованість, заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 74, 136-140, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю Комбі Перспектива у задоволенні заяви про забезпечення позову б/н від 23.03.2026 року (вх. №2432 від 23.03.2026) шляхом накладення арешту на бройлерну ферму № 5, загальною площею 13589,1 кв.м, опис: санпропускник, А, 221,0 кв.м; альтанка, Б; будівля трансформаторної підстанції, В; склад, Г, 14,7 кв.м; склад, Д, 22,7 кв.м; пташник, Е, 1108,1 кв.м; пташник, Є, 1110,6 кв.м; пташник, Ж, 1109,7 кв.м; пташник, З, 1107,9 кв.м; пташник, И, 1110,5 кв.м; пташник, І, 1109,1 кв.м; пташник, Ї, 1107,2 кв.м; пташник, Й, 1109,4 кв.м; пташник, К, 1111,4 кв.м; пташник, Л, 1107,7 кв.м; пташник, М, 1110,1 кв.м; пташник, Н, 1109,6 кв.м; навіс, О; склад, П, 19,4 кв.м; огорожа, 1-3; кормові бункери, І-ХІІ; дороги, ХІІІ; під`їздні майданчики, ХІV, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18, та заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо Бройлерної ферми № 5 до набрання законної сили рішенням у справі №911/494/26.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту складення повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя ОСОБА_2