ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2026 м. Дніпро Справа № 908/2672/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Фещенко Ю.В. (доповідач),

суддів: Джепи Ю.А., Мартинюка С.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Моісеєнка Вадима Григоровича

на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.12.2025 (ухваленого суддею Дроздовою С.С., повне рішення складене 19.12.2025) у справі № 908/2672/25

за позовом: Запорізької міської ради (м. Запоріжжя)

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Моісеєнка Вадима Григоровича (м. Запоріжжя)

про стягнення 89 223 грн 17 коп.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року Запорізька міська рада звернулась до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою, в якій просила суд стягнути з Фізичної особи - підприємця Моісеєнка Вадима Григоровича заборгованість з орендної плати за договором оренди землі № 57 за період користування земельною ділянкою з 22.12.2021 по 31.12.2024 у сумі 89 223 грн 17 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням орендарем зобов`язання за договором оренди землі № 57 у частині повної та своєчасної сплати орендної плати за період користування земельною ділянкою з 22.12.2021 по 31.12.2024.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 10.12.2025 у справі №908/2672/25:

- позовні вимоги Запорізької міської ради до Фізичної особи-підприємця Моісеєнко Вадима Григоровича задоволені;

- стягнуто з Фізичної особи - підприємця Моісеєнка Вадима Григоровича на користь Запорізької міської ради 89 223 грн 17 коп. заборгованості за договором оренди землі №57 за період з 22.12.2021 по 31.12.2024, а також 2 422 грн 40 коп. судового збору.

Рішення обґрунтовано наявністю підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 89 223 грн 17 коп. заборгованості з орендної плати за загальний період користування земельною ділянкою з 22.12.2021 по 31.12.2024.

Не погодившись з вказаним рішенням, Фізичною особою - підприємцем Моісеєнком Вадимом Григоровичем за допомогою системи "Електронний суд" подано апеляційну скаргу (вх № суду 48275 від 02.01.2026), в якій він просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 10.12.2025 у справі № 908/2672/25 та прийняти нове рішення, яким відмовити Запорізькій міській раді у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- ухвалою суду від 24.11.2025 у задоволенні клопотання Фізичної особи - підприємця Моісеєнка Вадима Григоровича про зупинення провадження у справі відмовлено; у задоволенні клопотання Фізичної особи - підприємця Моісеєнка Вадима Григоровича про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області відмовлено; клопотання Фізичної особи - підприємця Моісеєнко Вадима Григоровича про витребування доказу залишено без задоволення;

- відмова судом у задоволенні клопотання відповідача про відкладення (перенесення) розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з зайнятістю адвоката в кримінальному процесі у Запорізькому районному суді Запорізької області, позбавило можливості представника відповідача надавати пояснення по суті спору, наводити доводи та міркування, що на думку скаржника є порушенням норм процесуального права;

- після переходу до відповідача права власності на нерухомість по вул. Зачиняєва, буд.50-А, у м. Запоріжжі, зміни у договір оренди земельної ділянки № 57 від 29.05.2007 щодо заміни орендаря до договору оренди землі, саме як фізичної особи Моісеєнка Вадима Григоровича, не вносились;

- скаржник вважає, що у зв`язку з відсутністю між ним та Запорізькою міською радою укладеного договору оренди, позивач не має право вимагати сплати орендних платежів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Фещенко Ю.В. (доповідач), суддів - Джепи Ю.А., Мартинюка С.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.01.2026, зокрема, відкрито апеляційне провадження, вирішено розглянути апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.12.2025 у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без виклику та повідомлення учасників справи.

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № суду 1506/26 від 10.02.2026), в якому він просить апеляційний господарський суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 10.12.2025 - без змін.

Відзив обґрунтований такими обставинами:

- щодо розгляду Запорізьким окружним адміністративним судом справи №280/5561/25, то на переконання позивача, розгляд зазначеної справи не вплине на предмет спору, адже у разі задоволення позовних вимог по справі № 280/5561/25 та зміни застосування коефіцієнтів впливу локальних факторів, розмір нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки суттєво не зміниться, крім того, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 31.10.2025 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання протиправними дій, скасування витягу та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено повністю, отже на момент розгляду справи №908/2672/25 витяг з нормативної грошової земельної ділянки з кадастровим номером :04:011:0015 від 30.05.2024 № НВ-024 був чинним;

- у рамках підготовчого провадження відповідач скористався своїми процесуальними правами, надавши відзив на позовну заяву, докази, заяви та клопотання, при цьому, враховуючи його повторну неявку у судове засідання та необґрунтованість клопотання, позивач заперечував проти відкладення судового засідання, призначеного на 10.12.2025 на іншу дату;

- чинне законодавство передбачає, що у договорі оренди землі може бути замінено як орендаря, так і орендодавця, і таке законодавче регулювання спрямоване на збереження попередніх існуючих орендних відносин при переході права власності на земельну ділянку чи реорганізації орендаря; з урахуванням частини 1 статті 120 Земельного кодексу України право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :04:011:0015 перейшло до Фізичної особи - підприємця Моісеєнка Вадима Григоровича з 22.12.2021 на тих самих умовах, що і до попереднього власника за договором оренди землі, хоча зміни щодо заміни орендаря до договору оренди землі, саме як фізичної особи ОСОБА_1 не вносились;

- підстави користування спірною земельною ділянкою не змінились, об`єкт нерухомого майна: кафе літ. А, прибудова літ. А1, прибудова літ. А2, душ літ. В, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :04:011:0015, є об`єктом нежитлової нерухомості і використовується у господарській діяльності.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що апеляційним господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Під час розгляду апеляційної скарги судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, а також правильність застосування норм матеріального права, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджуються такі не оспорені сторонами обставини.

Власником земельної ділянки загальною площею 0,0443 га, кадастровий номер :04:011:0015, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул.Зачиняєва, буд.50 а, є територіальна громада міста Запоріжжя.

Між Запорізькою міською радою (орендодавцем) та Приватним підприємцем Величком Костянтином Володимировичем (орендарем) 29.05.2007 був укладений договір оренди землі № 57 (далі по тексту - договір), відповідно до пункту 1 якого орендодавець, відповідно до рішення четвертої сесії п`ятого скликання Запорізької міської ради № 6/31 від 20.09.2006 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розташування кафе з літнім майданчиком, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул.Зачиняєва, 50-а.

Згідно з пунктами 2, 3 договору в оренду передаються земельні ділянки загальною площею 0,0443 га. На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна: будівлі та споруди, які є власністю орендаря, інші об`єкти інфраструктури відсутні.

За умовами пункту 4 договору земельна ділянка передається в оренду разом з будівлями та спорудами.

Пунктом 5 договору передбачено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: 117 620 грн 93 коп., у цінах 2007 року.

У пункті 8 договору передбачено, що договір укладено на двадцять років, до 29.05.2027.

Згідно з пунктом 9 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в розмірі: 1 764 грн 31 коп., що складає 1,5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки за календарний рік в цінах 2007 року.

Відповідно до пункту 11 договору вноситься щомісячно рівними частинами протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця на розрахунковий рахунок місцевого бюджету.

На виконання умов договору, Запорізька міська рада передала орендарю земельну ділянку з кадастровим номером :04:011:0015 загальною площею 0,0443 га, а орендар прийняв вказану земельну ділянку в оренду, що підтверджується Актом прийому - передачі земельної ділянки (арк. с. 34).

Також, як свідчать матеріали справи, між Запорізькою міською радою та Приватним підприємством Величко Костянтином Володимировичем неодноразово укладалися додаткові угоди про внесення змін до пункту 9 договору оренди земельної ділянки щодо розміру орендної плати, зокрема, від 16.04.2009, 18.06.2009, 01.04.2010.

З 21.03.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Будівельні проекти" набуло права власності на нерухоме майно, розташоване на спірній земельній ділянці, від Акціонерного товариства "Альфа-Банк", яке, у свою чергу, набуло права власності на це майно від Величка Костянтина Володимировича з 14.03.2019.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, з 22.12.2021 право власності на об`єкт нерухомого майна: кафе літ. А, прибудова літ. А 1, прибудова літ. А 2, душ літ.В, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :04:011:0015 площею 0,0443 га, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за Моісеєнком Вадимом Григоровичем.

Таке право на об`єкти нерухомого майна за вказаною адресою перейшло від Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Будівельні проекти" до Моісеєнка Вадима Григоровича на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22.12.2021 № 1696.

Наведені вище обставини сторонами не заперечуються.

Матеріали справи свідчать про те, що у договір оренди землі № 57 (дата реєстрації 29.05.2007) не вносились зміни щодо складу сторін договору. Призначення земельної ділянки з кадастровим номером :04:011:0015 за договором визначено - для комерційного використання з метою розташування кафе з літнім майданчиком.

Як встановлено судом першої інстанції, Моісеєнко В.Г. має статус фізичної особи - підприємця з 27.02.2007, який не припинено на момент подання позовної заяви у даній справі.

За повідомленням ГУ ДПС у Запорізькій області № 9177/5/08-01-24-03-12 від 02.08.2024 нарахування орендної плати / земельного податку за земельну ділянку не проводилось, сплата відсутня.

Згідно з витягом № НВ-024 від 30.05.2024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :04:011:0015 у цінах 2024 року склала 1 062 655 грн 11 коп. (арк. с. 44).

За розрахунками позивача, з якими погодився суд першої інстанції, орендна плата за період користування земельною ділянкою з 22.12.2021 по 31.12.2024 становить 89 233 грн 17 коп., а саме:

- 644 грн 58 коп. (за період 22.12.2021 по 31.12.2021);

- 26 376 грн 25 коп. (за 2022 рік);

- 30 322 грн 69 коп. (за 2023 рік);

- 31 879 грн 65 коп. (за 2024 рік);

Оскільки відповідач не сплачував орендну плату за договором оренди землі у 2021-2024 роках, у нього утворилась заборгованість перед позивачем за період 22.12.2021 по 31.12.2024 включно у розмірі 89 233 грн 17 коп.

Несплата відповідачем орендної плати у вказаній вище сумі стала підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Як зазначено вище, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, з 22.12.2021 право власності на об`єкт нерухомого майна: кафе літ. А, прибудова літ. А 1, прибудова літ. А 2, душ літ.В розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за Моісеєнком Вадимом Григоровичем.

Як було вказано вище, між Запорізькою міською радою (орендодавцем) та Приватним підприємцем Величко Костянтином Володимировичем (орендарем) укладений договір оренди землі від № 57 (дата реєстрації 29.05.2007); за умовами пункту 8 договору його укладено до 29.05.2027.

Викладені обставини підтверджується матеріалами справи та не оспорюються сторонами.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами 1, 2 статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Отже, правовими підставами зміни договору є істотне порушення договору другою стороною, а також інші випадки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статей 125, 126 Земельного кодексу України право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав підлягають: речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

За змістом частини 1 статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Отже, право оренди земельної ділянки виникає після державної реєстрації такого права, яка проводиться державним реєстратором у порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", на підставі договору оренди землі та інших документів, які підтверджують набуття права оренди земельної ділянки.

У частині 1 статті 377 Цивільного кодексу України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України, інших положеннях законодавства.

Згідно з висновками, викладеними у пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 921/158/18, згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України), особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. Отже, відповідно до зазначених правових норм власники споруди мають право на користування земельною ділянкою, на якій вона розташована. У пункті 49 цієї ж постанови зазначено, що ніхто інший, окрім власника цього об`єкта, не може претендувати на вказану земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

За змістом частини 3 статті 7 Закону України "Про оренду землі" (в редакції станом на момент переходу до відповідача права власності на нерухоме майно - 22.12.2021), у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта на праві оренди, до набувача такого об`єкта одночасно переходить право оренди земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) зазначеного об`єкта, розміщеного на земельній ділянці, крім випадків, визначених частиною четвертою цією статті, а також з урахуванням вимог частини шістнадцятої статті 120 Земельного кодексу України. Волевиявлення орендодавця, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди із зазначенням нового орендаря земельної ділянки не вимагаються.

Згідно з частиною 4 статті 120 Земельного кодексу України у вказаній редакції, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію у відчужувача (попереднього власника), до набувача одночасно переходить відповідно право оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, крім випадків, визначених частиною шостою цієї статті. Волевиявлення орендодавця (власника) земельної ділянки, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди землі, емфітевзису, суперфіцію із зазначенням нового орендаря (користувача) земельної ділянки не вимагається.

Тобто особа, яка набула право власності на це нерухоме майно, фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника.

Подібна правова позиція, що у розумінні наведених положень законодавства при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду (відповідно до договору, який містить необхідні за законом істотні умови), право попереднього власника або користувача припиняється без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки, відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває право оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобов`язанні, викладена у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/3655/17, від 05.09.2018 у справі №904/9027/17, від 07.11.2018 у справі № 910/20774/17, від 29.11.2018 у справі № 915/1416/17, від 06.12.2018 у справі № 902/1592/15, від 27.02.2019 у справі № 913/661/17, від 06.03.2019 у справі № 914/2687/17, від 04.06.2019 у справі №914/1925/18, від 26.11.2019 у справі №917/92/19.

Враховуючи викладене, після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також право оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов`язки.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 920/675/17, від 26.11.2019 у справі № 917/92/19, від 18.02.2020 у справі №907/132/19.

Таким чином, після проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості та переходу до нового власника відповідно до статей 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України прав і обов`язків орендаря земельної ділянки за договором оренди землі, новий власник звертається до державного реєстратора для проведення державної реєстрації відповідного права оренди на підставі поданого ним чинного договору оренди землі. При цьому укладення з орендодавцем та подання державному реєстратору додаткової угоди до договору оренди землі про заміну сторони договору чинним законодавством України не передбачено, відтак не є обов`язковим.

Подібний правовий висновок щодо застосування частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України у правовідносинах щодо внесення змін до договору оренди земельної ділянки, зокрема заміна орендаря у договорі оренди, у судовому порядку шляхом визнання укладеним договору оренди (додаткової угоди до договору), викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 927/79/19, а також у постанові від 26.08.2021 у справі № 910/12464/20.

В даному аспекті колегія суддів враховує, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (стаття 36 та частина 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"). Відповідно до положень частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, апеляційним господарським судом відхиляються доводи скаржника щодо відсутності укладеного між ним та міською радою договору оренди, оскільки після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов`язки орендаря.

При цьому суд наголошує, що у разі переходу права власності на нерухомість заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі відбувається автоматично, незалежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено в законі.

З урахуванням наведеного, зважаючи на чинність договору оренди земельної ділянки, за яким земельна ділянка з кадастровим номером :04:011:0015 була надана в оренду попередньому її користувачу (попередньому власнику нерухомого майна), договір є чинним для відповідача як нового власника нерухомого майна.

За змістом статті 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 80 Земельного кодексу України передбачено, що суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до Закону.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (стаття 2 Закону України "Про оренду землі").

За приписами статті 93 Земельного кодексу України та статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 792 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України "Про оренду землі").

В силу положень статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом частини 1 статті 15 Закону України "Про оренду землі", істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно з частинами 1, 2 статті 21 Закону України "Про оренду землі", орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Частинами 1 та 2 статті 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

У підпункті 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що орендна плата для цілей розділу XII цього Кодексу - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (пункт 14.1.147 статті 14 Податкового кодексу України).

Згідно зі статтею 265 розділу XII Податкового кодексу України плата за землю є складовою податку на майно.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки, об`єктом оподаткування земельна ділянка, надана в оренду (пункт 288.2 статті 288 Податкового кодексу України).

Відповідно до пунктів 288.1, 288.4 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Згідно з підпунктами 288.5.1, 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

В пункті 271.1 статті 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом ХІІ Податкового кодексу України, та площа земельної ділянки, нормативну грошову оцінку якої не проведено.

За змістом частини 5 статті 5 Закону України "Про оцінку земель" та статті 289 Податкового кодексу України, для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності використовується нормативна грошова оцінка.

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності.

Згідно з підпунктом 14.1.125 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, нормативна грошова оцінка земельних ділянок для цілей розділу XII, глави 1 розділу XIV цього Кодексу капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

З вищенаведеного слідує, що договір оренди землі є цивільно-правовим договором оренди (найму), що регулюється Цивільним кодексом України, іншими нормативними актами. Особливості правового регулювання відносин з оренди землі обумовлюються, зокрема, формою власності на земельні ділянки, що орендуються. Норми, що регулюють розмір, форму та порядок внесення орендної плати за землі державної та комунальної власності, характеризуються більшим ступенем імперативності регулювання порівняно із землями приватної власності. Для визначення розміру орендної плати за землі державної та комунальної власності базою для обрахунку є нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Порядок проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок встановлено Законом України "Про оцінку земель".

Статтею 1 Закону України "Про оцінку земель" визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться, зокрема, у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (стаття 13 Закону України "Про оцінку земель").

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України "Про оцінку земель" підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до положень статті 18 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться: розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років; розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7-10 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України "Про землеустрій".

В частині 1 статті 20 Закону України "Про оцінку земель" зокрема визначено, що за результатами нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація.

Частинами 1, 3 та 4 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що технічна документація з бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Протягом місяця з дня надходження технічної документації з бонітування ґрунтів, нормативної грошової оцінки відповідна сільська, селищна, міська рада розглядає та приймає рішення про затвердження або відмову в затвердженні такої технічної документації. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру. Рішення рад, зазначених у цій статті, щодо технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок набирають чинності у строки, встановлені відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України.

Пунктом 271.2 статті 271 Податкового кодексу України встановлено, що рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Пунктами 24, 34, 35 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України; вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин; затвердження ставок земельного податку відповідно до Податкового кодексу України належать до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад та вирішується виключно на пленарних засіданнях.

Згідно з частиною 1 статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до положень пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Із аналізу вищенаведених приписів законодавства слідує, що нормативна грошова оцінка земель встановлюється шляхом затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, яке здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою. Зазначене імперативне регулювання унеможливлює встановлення розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок договором, зокрема договором між органом місцевого самоврядування і орендарем.

В свою чергу орендна плата за земельні ділянки комунальної власності є регульованою ціною. Тому зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки (бази оподаткування) тягне за собою зміну розміру земельного податку та орендної плати.

Рішенням Запорізької міської ради № 7 від 30.06.2015 "Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя" було затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя, виконану Державним підприємством Українського державного науково-дослідного інституту проектування міст "Дніпромісто" ім. Ю.М. Білоконя (пункт 1 рішення); затверджено базову вартість одного квадратного метра земель міста Запоріжжя станом на 01.01.2013 в розмірі 239 грн 50 коп., та з урахуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2014 рік - 299 грн 14 коп. (пункт 3 рішення). Також вказаним рішенням затверджено економіко-планувальне зонування території міста Запоріжжя, значення коефіцієнтів місце розташування Км2 згідно з додатком 1, значення коефіцієнтів впливу локальних факторів Км3 згідно з додатком 2 (пункти 4, 5, 6). Згідно з пунктом 7 цього рішення визначено, що нормативна грошова оцінка земель міста вводиться в дію з 01.01.2016.

Також, 30.06.2015 Запорізька міська рада прийняла рішення № 6 "Про встановлення податку на майно (в частині плати за землю)". Відповідно до Додатку 3 цього рішення, встановлено розмір орендної плати за використання земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності (у відсотках від їх нормативної грошової оцінки). Дане рішення набирає чинності з дня його офіційного оприлюднення та вводиться в дію з 01.01.2016 (пункт 7 рішення).

В подальшому, рішенням Запорізької міської ради № 26 від 28.11.2018 "Про встановлення розміру орендної плати за землю" установлено на території м. Запоріжжя розміри орендної плати згідно з Додатком, в якому визначені розміри орендної плати за використання земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності (у відсотках від їх нормативної грошової оцінки). У пункті 3 рішення вказано, що рішення набирає чинності з дня його офіційного оприлюднення та вводиться в дію з 01.01.2019.

Тексти вищезазначених рішень (з додатками) знаходяться у відкритому доступі на офіційному сайті Запорізької міської ради за посиланнями: https://zp.gov.ua/uk/documents/item/4150, https://zp.gov.ua/uk/sessions/45/resolution/4153, https://zp.gov.ua/uk/documents/item/33564).

Рішення Запорізької міської ради від 30.06.2015 № 7 та від 28.11.2018 № 26 не змінювались та не скасовувались і є чинними.

Таким чином, зміна нормативної грошової оцінки землі відбулася 01.01.2016 та призвела до зміни розміру орендної плати за договором з цієї дати.

При цьому суд враховує, що обов`язковість врахування нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності під час визначення розміру орендної плати встановлена законом (частина 1 статті 13 Закону України "Про оцінку земель"). Отже, у разі зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності змінюється також розмір орендної плати. Зазначене відповідає приписам частини 2 статті 632 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

З моменту початку застосування відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України зміненої нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної або комунальної власності, автоматично змінюються права та обов`язки сторін договору оренди у частині розміру орендної плати, визначеної у відсотковому співвідношенні до нормативної грошової оцінки. У таких правовідносинах відсутній обов`язок сторін вносити зміни до договору оренди шляхом укладення додаткової угоди, оскільки обов`язок сплачувати орендну плату відповідно до зміненої нормативної грошової оцінки земельної ділянки виникає в орендаря з моменту початку застосування такої нормативної грошової оцінки.

Аналогічна позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду 05.06.2024 у справі № 914/2848/22, від 05.02.2025 у справі № 925/457/23.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру (частина 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель").

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні данні про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Видача витягу є адміністративною послугою, яка надається відповідним управлінням Держгеокадастру на виконання приписів Закону України від 06.09.2012 № 5203-VI "Про адміністративні послуги" та постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2011 № 835 "Деякі питання надання Державною службою геодезії, картографії та кадастру та її територіальними органами адміністративних послуг", що не позбавляє його надати власнику (органу місцевого самоврядування) більш повну інформацію про зміни в нормативній грошовій оцінці конкретної земельної ділянки за попередній період, виходячи з технічної документації на таку земельну ділянку, яка зберігається в даних Державного земельного кадастру, оформивши відповідну довідку.

Отже, як положення Податкового кодексу України, так і законодавство про оцінку земель визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №905/1680/20, Судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.08.2022 у справі №922/2060/20, Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 751/1543/19 тощо, зазначено, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так і за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Щодо досліджуваної справи, то позивачем в обґрунтування своєї позиції надано витяг № НА-024 від 30.05.2024 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки кадастровий номер :04:011:0015.

Відповідач, у свою чергу, не надав іншого витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, який би спростовував зазначену у витязі, наданому позивачем, нормативну грошову оцінку станом на дату його формування.

Враховуючи положення пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Відповідно до положень пункту 289.2 статті 289 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кі = І:100, де І індекс споживчих цін за попередній рік.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель (пункт 289.3 статті 289 Податкового кодексу України).

Згідно з висновками, наведеними у постановах Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 804/937/16, від 23.06.2022 у справі № 160/8668/19, нормами Податкового кодексу України (пункт 289.2 статті 289) прямо передбачено, що коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Коефіцієнти розраховує Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин і їх чинність не залежить від того, чи іншого рішення ради. На відповідні коефіцієнти індексується нормативна грошова оцінка, яка є чинною у відповідний період.

Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру на виконання статті 289 Податкового кодексу України листом від 13.01.2025 № 6-28-0.22-18/71-25 повідомила про значення коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за 1996-2023 роки. Значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за попередній рік застосовується для розрахунку податкового зобов`язання на наступний рік (арк. с. 42).

Крім того, зазначений лист знаходиться у відкритому доступі.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :04:011:0015 у цінах 2021 - 2024 років дорівнювала 1 062 655 грн 11 коп.

Вказана земельна ділянка відноситься до категорії земель: землі житлової та громадської забудови, розмір орендної плати, з урахуванням додаткових угод, складає 3% від нормативної грошової оцінки.

Орендна плата розрахована позивачем наступним чином:

- сума орендної плати з 22.12.2021 по 31.12.2021 дорівнює: 879 208 грн 30 коп. (нормативна грошова оцінка в цінах 2022 року) / 1,1 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки за 2021 рік) = 799 280,27 грн. (нормативна грошова оцінка в цінах 2021 року) * 3% = 23 978,41 грн. сума орендної плати за 1 міс. 2022 року дорівнює: 23 978 грн 41 коп. / 12 міс. = 1 998 грн 20 коп.; сума орендної плати з 22.12.2021 по 31.12.2021 (10 днів) дорівнює: 1 998,20 грн. / 31 х 10 = 644 грн 58 коп.

- сума орендної плати за 2022 рік дорівнює: 1 011 089 грн 54 коп (нормативна грошова оцінки в цінах 2023 року) / 1,15 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінка за 2022рік) = 879 208 грн 30 коп. (нормативна грошова оцінка в цінах 2022 року) * 3% = 26 376 грн 25 коп.;

- сума орендної плати за 2023 рік дорівнює: 1 062 655 грн 11 коп. (нормативна грошова оцінка в цінах 2024 року) / 1,051 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки за 2023 рік) = 1 011 089 грн 54 коп. (НГО в цінах 2023 року) * 3% = 30 322 грн 69 коп. При цьому у даному періоді позивачем невірно розрахована сума річної орендної плати - за розрахунком суду орендна плата складає 30 332 грн 69 коп. При цьому відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог. Враховуючи вказане, а також те, що позивачем розраховано та заявлено до стягнення орендну плату в сумі 30 322 грн 69 коп., розмір якої є меншим ніж розрахований судом, суд, у відповідності до положень частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України, вважає, що саме такий її розмір підлягає стягненню з відповідача;

- сума орендної плати за 2024 рік дорівнює: 1 062 655 грн 11 коп. (нормативна грошова оцінка у цінах 2024 року) * 3% = 31 879 грн 65 коп.

Місцевий господарський суд погодився з розрахунками позивача.

Натомість колегія суддів апеляційного господарського суду, перевіривши розрахунки позивача, наведені в тексті позовної заяви, вважає їх обґрунтованими лише в частині, а саме: в частині розрахунків заборгованості з орендної плати за періоди користування земельною ділянкою з 22.12.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2023 по 31.12.2023 (за 2023 рік) та з 01.01.2024 по 31.12.2024 (за 2024 рік).

Стосовно розрахунку орендної плати за 2022 рік колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який згодом було неодноразово продовжено.

Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", який набрав чинності 17.03.2022, внесено зміни до пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, зокрема вказаний пункт доповнено підпунктом 69.14 відповідно до якого тимчасово, на період з 01.03.2022 по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, а також за земельні ділянки (земельні частки (паї), визначені обласними військовими адміністраціями як засмічені вибухонебезпечними предметами та/або на яких наявні фортифікаційні споруди.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, визначається Кабінетом Міністрів України.

Законом України від 11.04.2023 № 3050-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно", який набрав чинності 06.05.2023, внесено зміни до підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, зокрема абзац перший вказаного пункту встановлював наступне: за період з 01.01.2022 до 31.12.2022 не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 01.03.2022 до 31.12.2022 - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Аналіз підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України в редакції чинній з 06.05.2023 свідчить про те, що тимчасово, на період з 01.03.2022 по 31.12.2022, не нараховується та не сплачується плата за землю (орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що розташовані, окрім іншого, на територіях активних бойових дій та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб - підприємців або юридичних осіб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 № 1364 "Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" установлено, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (в подальшому - Перелік), затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій. Вказана постанова набрала чинності 25.12.2022.

На підставі вищевказаної постанови, Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004.

Апеляційним господарським судом встановлено, що відповідач орендує земельну ділянку з кадастровим номером :04:011:0015 площею 0,0443 га, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вул. Зачиняєва, буд. 50-А.

Відповідно до вказаного Переліку вся територія Запорізького району (код UA0070350) станом на момент набрання чинності Законом України від 11.04.2023 № 3050-IX віднесена до території активних бойових дій з 12.03.2022 по 31.12.2022.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 25.02.2025 у справі № 908/929/24 наголошено, що у пункті 2.3 вказаного Переліку по коду UA0070350 не міститься виключень щодо територіальних громад Запорізького району, а тому висновок суду апеляційної інстанції про те, що Запорізька територіальна громада не входить до території Запорізького району є необґрунтованим.

Отже, з огляду на положення підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України та той факт, що вся територія Запорізького району була віднесена до території активних бойових дій з 12.03.2022 по 31.12.2022, а також враховуючи наявність чинного договору оренди землі № 57, відповідач мав право не сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою, розташованою у місті Запоріжжя, у період з 01.03.2022 по 31.12.2022.

Схожий за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.02.2025 у справі № 908/929/24.

З урахуванням вищевикладеного, у 2022 році відповідач повинен був сплатити орендну плату лише за 2 місяці (за січень, лютий 2022 року), у сумі 4 396 грн 04 коп. (26 376 грн 25 коп. - орендна плата за рік / 12 місяців х 2 (січень, лютий)).

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, наведеного не врахував, що призвело до помилкових висновків про наявність підстав для стягнення орендної плати за 2022 рік у повному обсязі.

Разом з тим, стосовно заборгованості відповідача з орендної плати за період користування земельною ділянкою з 22.12.2021 по 31.12.2021 у сумі 644 грн 58 коп.; за період з 01.01.2022 по 28.02.2022 у сумі 4 396 грн 04 коп., з 01.01.2023 по 31.12.2023 (за 2023 рік) у сумі 30 322 грн 69 коп.; з 01.01.2024 по 31.12.2024 (за 2024 рік) у сумі 31 879 грн 65 коп., то наявність зазначеної заборгованості зі сплати орендної плати відповідачем не спростована.

Таким чином, враховуючи положення зазначених вище норм та встановлені обставини справи щодо наявності заборгованості відповідача перед позивачем з орендної плати в наведених вище сумах, а також ненадання відповідачем належних доказів сплати орендної плати у цей період, позов підлягає частковому задоволенню у сумі 67 242 грн 96 коп.

Щодо посилань скаржника на розгляд Запорізьким окружним адміністративним судом справи № 280/5561/25, як на підставу для зупинення розгляду справи, слід зазначити наступне.

Долучений позивачем до позовної заяви Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки оформлений у відповідності до вимог закону і на час розгляду справи не скасований.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні відповідного клопотання, обґрунтовано вказав на недоведення відповідачем об`єктивної неможливості розгляду справи №908/2672/25 до розгляду апеляційної скарги на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31.10.2025 у справі № 280/5561/25, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання протиправними дій, скасування витягу та зобов`язання вчинити певні дії було відмовлено.

Більше того, у випадку скасування зазначеного Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки за результатом розгляду справи №280/5561/25 судом апеляційної чи касаційної інстанції, відповідач не буде позбавлений права та можливості звернутися до Господарського суду Запорізької області із заявою про перегляд рішення Господарського суду Запорізької області від 10.12.2025 у справі №908/2672/25 за нововиявленими обставинами в порядку статті 320 Господарського процесуального кодексу України.

Колегією суддів також враховано, що необґрунтоване зупинення провадження у даній справі призведе до затягування строків розгляду справи і перебування у стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку, на що звернув увагу Верховний Суд у постанові від 03.04.2019 у справі № 909/621/17.

Також, відповідно до частин 1 - 3 статті 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Враховуючи підстави, на які посилався відповідач та обставини справи, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у залученні до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, оскільки підстави та предмет позовних вимог ніяким чином не впливає на його права та обов`язки.

Посилання скаржника на порушення судом норм процесуального права, яке полягало у відмові в задоволенні його клопотання про відкладення судового засіданні, колегією суддів розцінюються критично, з огляду на таке.

Відповідно до частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

У поданому до суду першої інстанції клопотанні відповідач послався на зайнятість його представника (адвоката) у кримінальному процесі в Запорізькому районному суді Запорізької області. На підтвердження вказаних обставин відповідачем до суду було подано витяг з офіційного сайту Судової влади України, з якого вбачається призначення на 10.12.2026 об 11:00 год. справи № 317/4209/23, захисником в якій є Левицька Юлія Василівна.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для відкладення судового засідання, оскільки:

- відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, а саме: шляхом направлення ухвали суду від 24.11.2025 до його Електронного кабінету в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, на підтвердження чого до матеріалів справи долучена Довідка про доставку електронного листа, згідно з якою ухвала суду від 24.11.2025 доставлена до Електронного кабінету відповідача - 25.11.2025 після 17 години (з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала вважається врученою 26.11.2025);

- відповідно до частини 4 статті 120 Господарського процесуального кодексу України ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

- отже, у даному випадку відповідач отримав ухвалу суду від 24.11.2025 завчасно та був належним чином повідомлений про призначене судове засідання;

- відповідачем не доведена неможливість заміни представника на іншого, враховуючи завчасну обізнаність відповідача про призначене на 10.12.2025 судове засідання у справі №908/2672/25;

- також відповідач не був позбавлений права на участь у судовому засіданні його представника в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у відповідності до статті 197 Господарського процесуального кодексу України, між тим з таким клопотанням до суду не звертався.

Враховуючи вказані вище обставини в їх сукупності, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що наведені у клопотанні відповідача про відкладення розгляду справи причини неявки його представника не є поважними, що у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України є підставою для розгляду справи за відсутності такого учасника справи.

Крім того, судом зауважено, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 Господарського процесуального кодексу України). Аналогічну правову позицію викладено у численних постановах Верховного Суду, зокрема, в постановах Верховного Суду від 19.03.2026 по справі № 908/1324/21, від 16.03.2026 по справі № 916/1838/25, від 13.03.2026 по справі № 904/2851/20, від 10.03.2026 по справі № 917/1735/21(917/1992/24), від 24.02.2026 по справі № 917/1899/23, від 10.02.2026 по справі № 50/790-43/173, від 27.01.2026 по справі №922/639/23, від 20.01.2026 по справі № 910/16249/21, від 13.01.2026 по справі №Б15/101-08.

Також колегія суддів наголошує, що розумність строків розгляду справи судом є однією із основних засад (принципів) господарського судочинства.

Відповідно до положень частини 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином судом першої інстанції правомірно було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про відкладення судового засідання.

З огляду на викладене, відповідні доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються вищевикладеним.

За приписами пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, у тому числі: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, рішення Господарського суду Запорізької області від 10.12.2025 у даній справі слід змінити.

Щодо розподілу судових витрат апеляційний господарський суд зазначає таке.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, враховуючи часткове їх задоволення, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме:

- стягненню з відповідача на користь позивача підлягає частина витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 1 825 грн 64 коп.;

- за подання апеляційної скарги стягненню з позивача на користь відповідача підлягає частина витрат по сплаті судового збору в сумі 895 грн 14 коп.

З підстав наведеного та керуючись статтями 129, 269, 270, 275 - 284, 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Моісеєнка Вадима Григоровича на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.12.2025 у справі № 908/2672/25 - задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Запорізької області від 10.12.2025 у справі №908/2672/25 - змінити.

3. Викласти абзац перший, другий та третій резолютивної частини рішення у наступній редакції:

"Позовні вимоги Запорізької міської ради до Фізичної особи - підприємця Моісеєнка Вадима Григоровича про стягнення 89 223 грн 17 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Моісеєнка Вадима Григоровича на користь Запорізької міської ради заборгованість за договором оренди землі № 57 (дата реєстрації 29.05.2007) у сумі 67 242 грн 96 коп.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Моісеєнка Вадима Григоровича на користь Запорізької міської ради 1 825 грн 64 коп. судового збору.".

4. В іншій частині рішення Господарського суду Запорізької області від 10.12.2025 у справі № 908/2672/25 залишити без змін.

5. Стягнути з Запорізької міської ради на користь Фізичної особи - підприємця Моісеєнка Вадима Григоровича витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 895 грн 14 коп.

6. Видачу відповідних наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Запорізької області.

7. Матеріали справи № 908/2672/25 повернути до Господарського суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 30.03.2026.

Головуючий суддя Ю.В. Фещенко

Суддя Ю. А. Джепа

Суддя С. В. Мартинюк