ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2026 р. Справа№ 910/9830/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Ванжула Я.В.;

від відповідача: Романенко О.Д. (поза межами приміщення суду);

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СТУДІЯ ПРОЕКТ ЛТД»

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2025, повний текст складено 23.10.2025

у справі № 910/9830/25 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТУДІЯ ПРОЕКТ ЛТД»

про стягнення 355 500,00 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТУДІЯ ПРОЕКТ ЛТД» про стягнення 355 500,00 грн заборгованості за користування транспортним засобом за договором оренди транспортного засобу №MI-9728 від 01.08.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди транспортного засобу №MI-9728 від 01.08.2023 щодо повної оплати оренди транспортного засобу за період з 01.08.2023 по 31.07.2025.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/9830/25 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СТУДІЯ ПРОЕКТ ЛТД» на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість у сумі 355 500,00 грн та судовий збір 4 266,00 грн.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «СТУДІЯ ПРОЕКТ ЛТД» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СТУДІЯ ПРОЕКТ ЛТД» на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/9830/25. Відкрити апеляційне провадження за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СТУДІЯ ПРОЕКТ ЛТД» на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/9830/25. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі №910/9830/25 повністю та ухвалити нове рішення, яким у позові Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТУДІЯ ПРОЕКТ ЛТД» про стягнення 355 500,00 грн заборгованості відмовити у повному обсязі. Стягнути з Фізичної особи-підприємця судові витрати, у тому числі судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 6 399 гривень 00 коп та витрати на надання правничої допомоги в першій та апеляційній інстанції.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовані наступними доводами.

На думку скаржника, судом першої інстанції проігноровано сукупність належних, допустимих і достовірних доказів, які беззаперечно підтверджують, що: позивач підписав договір № MI-9728, як фізична особа, а тому між сторонами відсутні господарські відносини; відсутні докази передачі MITSUBISHI OUTLANDER від ФОП ОСОБА_1. до ТОВ «Студія Проект Лтд»; позивач мав несанкціонований доступ до КЕП директора та сервісу електронного документообігу; договір № MI-9728 є копією іншого, дійсного нотаріального договору; транспортний засіб, зазначений у спірних документах, не використовувався відповідачем у господарській діяльності, відсутні будь-які маршрутні листи; між учасниками Товариства існує корпоративний конфлікт, який став підґрунтям для створення спірних доказів.

Також скаржник вказує на те, що відповідачем 22.10.2025 подано заяву про вчинення кримінальних правопорушень до Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві Вх. №Р-44465, щодо вчинення ОСОБА_1 (позивачем) кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 364-1 та ч. 1 ст. 366 (службове підроблення) КК України. А саме, перевищення повноважень посадової особи, та використання КЕП директора у своїх особистих цілях: переведення коштів собі на ФОП та підписання документів, у тому числі цього договору №MI-9728 та Актів до нього ОСОБА_1 , використовуючи КЕП Директора «СТУДІЯ ПРОЕКТ ЛТД».

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що договір оренди був укладений у електронній формі та належним чином підписаний кваліфікованим електронним підписом (надалі - КЕП) уповноважених осіб обох сторін. У матеріалах справи містяться сам договір у форматі електронного документа, протокол створення та перевірки КЕП, чинний кваліфікований сертифікат директора відповідача Кудляка В.В. Суд першої інстанції правильно встановив, що електронні підписи сторін відповідають вимогам статті 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» та презюмуються справжніми до моменту доведення протилежного. Суд обґрунтовано зазначив, що апелянт не надав жодного технічного документального підтвердження компрометації КЕП або стороннього втручання. З дати укладення та протягом періоду дії договору оренди у відповідача були діючі договори на постачання палива із використанням пластикових смарт-карт, що підтверджується наявними в матеріалах справи договорами, актами щомісячного приймання-передачі та оплатами палива відповідачем. Також матеріали справи містять документи щодо здійснення відповідачем в 2024-2025 роках закупівлі розхідників, запасних частин та проведення технічне обслуговування транспортного засобу, що був переданий в оренду за договором оренди, що підтверджується рахунками на оплату розхідників, запасних частин та проведення технічного обслуговування транспортного засобу за договором, а також банківськими виписками, що підтверджують оплату вказаних рахунків відповідачем. Апелянт не спростував жоден із цих фактів в суді першої інстанції. Суд першої інстанції правильно встановив факт здійснення часткової оплати, що підтверджує реальність договірних правовідносин, та вірно зазначив, що часткова оплата виключає можливість стверджувати про відсутність укладеного Договору оренди. Апелянт не надав жодного доказу, який би заперечував ці транзакції або підтверджував іншу мету цих платежів.

Позивач вказав на те, що Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку що системний аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що в господарському законодавстві юридична особа та ФОП охоплюються спільним поняттям «суб`єкт господарювання». Одним із основних видів економічної діяльності позивача є надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів (Код КВЕД 77.11). В рамках здійснення цієї господарської діяльності позивач уклав з відповідачем договір оренду транспортного засобу з метою отримання прибутку. Таким чином, позивач у цих правовідносинах діє саме як суб`єкт господарювання, оскільки така діяльність передбачена серед його основних видів економічної діяльності та вона приносить систематичний прибуток, з якого сплачуються податки. Доводи відповідача про нікчемність договору оренди є безпідставними, оскільки сторони такого договору виступають як суб`єкти господарювання, а транспортний засіб використовувався у господарській діяльності відповідача, що підтверджено наявними у матеріалах справи доказами.

Узагальнені доводи відповіді на відзив на апеляційну скаргу

Відповідач зазначив про те, що факт здійснення несистематичних оплат від відповідача до позивача не може бути належною підставою про укладання договору. Суд першої інстанції помилково ототожнив факти оплати та відніс їх до нібито оренди Товариством транспортного засобу «MITSUBISHI OUTLANDER». Відповідач наголошує, що не використовував даний транспортний засіб у своїй господарській діяльності, відсутні будь-які маршрутні листи, у Товариства навіть немає посади водія відповідно до штатного розпису.

Відповідач вказав на те, що відповідно до Виписки з ЄДР основним КВЕД ОСОБА_1. є 82.99 «Надання інших допоміжних комерційних послуг н.в.і.у.». КВЕД 77.11 є лише додатковим, при цьому позивач не здійснює систематичної діяльності з надання транспортних засобів в оренду. У нього відсутні будь-які інші договори оренди з третіми особами, окрім спірного правочину з Товариством, в якому він є учасником з часткою 50%.

Відповідач зазначає, що згідно із матеріалів справи, договір оренди транспортного засобу №MI-9728 підписаний 30.07.2025 із використанням кваліфікованих електронних підписів, що підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого удосконаленого електронного підпису. Усі рахунки та акти, складені позивачем у період з 01.08.2023 по липень 2025 року, жодним чином не можуть бути віднесені до договору № MI-9728 та, відповідно, не створюють для Товариства жодних договірних чи фінансових зобов`язань. Правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, на які посилається позивач, не є релевантними для вирішення спору у цій справі, оскільки стосуються договору укладеного в паперовій формі.

На думку відповідача, судом першої інстанції також не було дотримано порядку процесуального законодавства, а саме факту долучення доказів позивача вже після подання позовної заяви без обгрунтованої причини, оскільки до відповіді на відзив, позивачем було долучено внутрішні документи Товариства, хоча позивач виступає від імені ФОП. Були долучені, договори щодо поставки різного виду пального з різними АЗС (Socar, OKKO, Petrol) оплати за паливно мастильні матеріали, які жодного відношення до транспортного засобу MITSUBISHI OUTLANDER, не мають.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 910/9830/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СТУДІЯ ПРОЕКТ ЛТД» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/9830/25. Призначено справу № 910/9830/25 до розгляду у судовому засіданні 02.12.2025.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2025, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г., у зв`язку із перебуванням судді Ткаченка Б.О. у відрядженні.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 прийнято до провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СТУДІЯ ПРОЕКТ ЛТД» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/9830/25, у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г.

Судове засідання, призначене на 02.12.2025, не відбулося через відсутність доступу до системи «Електронний суд», що в свою чергу призвело до неможливості проведення технічної фіксації судових засідань.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «СТУДІЯ ПРОЕКТ ЛТД» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/9830/25 призначено на 27.01.2026.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 задоволено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «СТУДІЯ ПРОЕКТ ЛТД» (Романенко О.Д.) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

На підставі ст. 202, 216 ГПК України, у судовому засіданні оголошено перерву до 24.02.2026.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/9830/25 розглядалась протягом розумного строку.

Позиції учасників справи

Представник відповідача у судовому засіданні 24.02.2026 підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/9830/25 cкасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у позові Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТУДІЯ ПРОЕКТ ЛТД» про стягнення 355 500,00 грн заборгованості відмовити у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні 24.02.2026 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/9830/25 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, 01.08.2023 між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, підписано договір оренди транспортного засобу № MI-9728 від 01.08.2023.

Договір оренди транспортного засобу № MI-9728 від 01.08.2023 підписаний сторонами із використанням кваліфікованих електронних підписів, на підтвердження чого відповідач надав протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису (дата підпису 30.07.2025).

Відповідно до п.1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором орендодавець зобов`язався передати орендарю у строкове платне користування транспортний засіб, зазначений у пункті 1.2. цього договору.

Згідно з пунктом 1.2. договору предметом оренди є автомобіль марки MITSUBISHI OUTLANDER, 2017 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , тип - загальний легковий універсал, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , зареєстрований ТСЦ 8045 від 14.03.2018 (надалі - транспортний засіб), що належить орендодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 8045 від 14.03.2018.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 8045 від 14.03.2018 автомобіль «MITSUBISHI OUTLANDER», 2017 року випуску, державний номер НОМЕР_4 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_1.

Згідно із пп.2.1.1. п.2.1. договору орендодавець зобов`язався протягом одного робочого дня після набуття чинності цим договором передати орендарю за актом предмет оренди, визначений в пункті 1.2., в належному технічному стані, який забезпечує його нормальну експлуатацію.

Відповідно до акту прийому-передачі транспортного засобу від 01.08.2023 орендодавець передав, а орендар прийняв у користування за договором транспортний засіб - автомобіль марки MITSUBISHI OUTLANDER, 2017 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 . Акт від 01.08.2025 підписаний сторонами із використанням кваліфікованих електронних підписів, на підтвердження чого відповідач надав протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису (дата підпису 01.08.2025).

Згідно з п.1.4. договору орендна плата сторонами визначена у розмірі 20000,00 грн щомісячно, що сплачується орендарем на підставі актів виконаних робіт за календарний місяць, за який здійснюється оплата, який підписується сторонами не пізніше 5 робочих днів після закінчення звітного місяця.

Оплата за користування транспортним засобом здійснюється протягом 5 банківських днів після підписання акту виконаних робіт на поточний рахунок орендодавця.

Позивач надав у матеріали справи акти надання послуг, складені на підставі договору №MI-9728 від 01.08.2023 на загальну суму 480 000,00 грн, а саме: № 166 від 31.08.2023, №167 від 30.09.2023, № 171 від 31.10.2023, №173 від 30.11.2023, №174 від 31.12.2023, №117 від 31.01.2024, №146 від 29.02.2024, №147 від 31.03.2024, № 149 від 30.04.2024, №151 від 31.05.2024, №154 від 31.07.2024, №157 від 31.08.2024, № 159 від 30.09.2024, №161 від 31.10.2024, №163 від 30.11.2024, №165 від 31.12.2024, №70 від 31.01.2025, №6 від 10.02.2025, №71 від 28.02.2025, №72 від 31.03.2025, №73 від 30.04.2025, №74 від 31.05.2025, №75 від 30.06.2025, №76 від 31.07.2025. Акти надання послуг підписані сторонами із використанням кваліфікованих електронних підписів та електронних печаток сторін, на підтвердження чого позивач надав протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису (дати підпису: 10.02.2025, 11.02.2025, 31.07.2025).

На підтвердження часткової оплати у сумі 124500,00 грн позивачем надано банківські виписки в АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Ідеа Банк» за період з 01.08.2023 по 31.07.2025, в призначенні платежу яких містяться посилання на рахунки №224 від 01.08.2023, №292 від 01.09.2023, №293 від 01.10.2023, №294 від 01.11.2023, №295 від 01.12.2023, №374 від 31.01.2024, №480 від 31.01.2024, №374 від 31.01.2024. Рахунки на оплату виставлені на підставі договору №MI-9728 від 01.08.2023.

Тобто, за розрахунком позивача заборгованість відповідача за договором №MI-9728 від 01.08.2023 становить 355 500,00 грн.

Згідно із наданим позивачем у матеріали справи актом звірки взаємних розрахунків за договором за період серпень 2023 року - липень 2025 року заборгованість відповідача перед позивачем за договором № MI-9728 від 01.08.2023 становила 355 500,00 грн. Акт звірки взаємних розрахунків підписаний сторонами із використанням кваліфікованих електронних підписів, на підтвердження чого відповідач надав протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису (дата підпису 03.08.2025).

Позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою, яка мотивована тим, що відповідачем порушено зобов`язання за договором оренди транспортного засобу № MI-9728 від 01.08.2023 в частині оплати за послуги оренди автомобіля, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість за договором у сумі 355 500,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

На підтвердження виникнення між сторонами правовідносин за договором оренди транспортного засобу №MI-9728 від 01.08.2023 позивачем надано до матеріалів справи договір оренди транспортного засобу №MI-9728 від 01.08.2023 підписаний сторонами з використанням кваліфікованих електронних підписів, що підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису (дата підпису 30.07.2025).

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст.202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

За загальним правилом господарський договір викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. При цьому допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, якщо закон не встановлює спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Частиною 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно із ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Положеннями ст.18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Згідно із матеріалів справи, договір оренди транспортного засобу №MI-9728 від 01.08.2023 підписаний сторонами 30.07.2025 із використанням кваліфікованих електронних підписів, що підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису.

Акт прийому-передачі транспортного засобу від 01.08.2023 підписаний сторонами із використанням кваліфікованих електронних підписів 01.08.2025, що підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису.

Тобто, фактично договір оренди транспортного засобу № MI-9728 від 01.08.2023 підписаний сторонами 30.07.2025, а акт прийому-передачі транспортного засобу - 01.08.2025.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно із актами надання послуг: №166 від 31.08.2023, №167 від 30.09.2023, №171 від 31.10.2023, №173 від 30.11.2023, №174 від 31.12.2023, №117 від 31.01.2024, №146 від 29.02.2024, №147 від 31.03.2024, №149 від 30.04.2024, №151 від 31.05.2024, №154 від 31.07.2024, №157 від 31.08.2024, №159 від 30.09.2024, №161 від 31.10.2024, №163 від 30.11.2024, №165 від 31.12.2024, №70 від 31.01.2025, №6 від 10.02.2025, №71 від 28.02.2025, №72 від 31.03.2025, №73 від 30.04.2025, №74 від 31.05.2025, №75 від 30.06.2025, №76 від 31.07.2025, які складені на підставі договору №MI-9728 від 01.08.2023 позивачем надано відповідачу послуги на загальну суму 480 000,00 грн.

Вказані акти підписані сторонами із використанням кваліфікованих електронних підписів та електронних печаток, що підтверджується протоколами створення та перевірки КЕП, датованими 10.02.2025, 11.02.2025 та 31.07.2025, а на підтвердження часткової оплати за договором позивач надав банківські виписки за період з 01.08.2023 по 31.07.2025, відповідно до яких на рахунок позивача надійшли грошові кошти на загальну суму 124 500,00 грн. У призначенні платежу яких зазначено посилання на рахунки №224 від 01.08.2023, №292 від 01.09.2023, №293 від 01.10.2023, №294 від 01.11.2023, №295 від 01.12.2023, №374 від 31.01.2024, №480 від 31.01.2024, №374 від 31.01.2024, які були виставлені на підставі договору №MI-9728 від 01.08.2023.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що фактичне виконання сторонами спірного договору виключає кваліфікацію цього договору як неукладеного (п.8.15 постанови Верховного Суду від 15.07.2022 у справі №921/184/21).

При цьому, відповідно до актів суд враховує, що згідно із наданих позивачем до виконаних робіт, належним чином засвідчені копії яких наявні у матеріалах справи, виданих ТОВ «НІКО АВТОАЛЬЯНС», відповідач у період з грудня 2023 року по червень 2025 року замовляв у ТОВ «НІКО АВТОАЛЬЯНС» технічне обслуговування транспортного засобу «MITSUBISHI OUTLANDER», 2017 року випуску, державний номер НОМЕР_4 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 та здійснював оплату рахунків виставлених ремонтною організацією, що підтверджується банківською випискою за період з 01.07.2023 по 31.07.2025.

Колегія суддів апеляційної інстанції враховує те, що стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність порівняння судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з наданням закону переваги тій стороні, чия доказова база була більш переконливою.

Отже, позивачем надані докази того, що сторонами вчинялись взаємні дії на виконання умов договору №MI-9728 від 01.08.2023: позивачем надавались послуги, що підтверджено актами приймання-передачі, підписаними сторонами з використанням КЕП, а відповідач здійснював фактичне користування транспортним засобом та здійснював часткову оплату, що підтверджено банківськими документами.

Водночас, доводи скаржника про те, що підписання договору або інших документів здійснювалося не директором, а позивачем, який мав доступ до особистого ключа кваліфікованого електронного підпису (КЕП) ТОВ «СТУДІЯ ПРОЕКТ ЛТД», оцінюються колегією суддів критично, враховуючи викладене та наступне.

Згідно з частиною 2 статті 12 Закону України «Про електронні довірчі послуги», користувачі електронних довірчих послуг зобов`язані, зокрема, забезпечувати конфіденційність та неможливість доступу інших осіб до особистого ключа; невідкладно повідомляти надавача електронних довірчих послуг про підозру або факт компрометації особистого ключа.

Отже, саме на власника особистого ключа покладається обов`язок забезпечувати конфіденційність та неможливість доступу інших осіб до особистого ключа, та повідомляти про його компрометацію для унеможливлення вчинення незаконних дій з використанням особистого ключа особи, тобто, відповідальність за зберігання та використання особистого ключа несе виключно його власник - в цьому випадку директор ТОВ «СТУДІЯ ПРОЕКТ ЛТД», а підписання документів кваліфікованим електронним підписом директора має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису, що передбачено статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Натомість, як правильно встановлено господарським судом першої, відповідачем не надано доказів, які б підтверджували факт несанкціонованого використання КЕП директора або підписання документів сторонньою особою, в тому числі позивачем. До того, ж у своїх заявах по суті відповідач зазначав, що позивач мав доступ до КЕП директора як бухгалтер та виконавчий директор ТОВ «СТУДІЯ ПРОЕКТ ЛТД», за усною домовленістю учасників (засновників) Товариства, тому директор Кудляк Віталій не звертався до надавача електронних довірчих послуг про факт компрометації, при цьому, законодавцем визначено обов`язок користувача електронних довірчих послуг забезпечувати конфіденційність та неможливість доступу інших осіб до особистого ключа, а тому доводи скаржника щодо добровільної переді особистого кваліфікованого ключа з паролем доступу іншій особі (у цьому випадку позивачу) не відповідають вимогам чинного законодавства.

Також безпідставними є доводи відповідача з посиланням на лист ТОВ «Центр сертифікації ключів «Україна» вих. № 01/13-10-2025 від 13.10.2025, сертифікати кваліфікованого електронного підпису відкритого ключа користувача, які було видано директору ТОВ «СТУДІЯ ПРОЕКТ ЛТД» Кудляку Віталію відповідно до вимог Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» було заблоковано 26 серпня 2025 року о 13 годині 28 хвилин, про використання позивачем кваліфікованого електронного підпису директора ТОВ «СТУДІЯ ПРОЕКТ ЛТД» для підписання договору, актів та інших документів, оскільки, блокування сертифікатів кваліфікованого електронного підпису відкритого ключа директора ТОВ «СТУДІЯ ПРОЕКТ ЛТД» вже після звернення позивача із позовом до суду та відкриття провадження у справі, з урахуванням того, що саме директор несе персональну відповідальність за збереження особистого ключа та усвідомлює юридичні наслідки його використання, зокрема, у разі добровільного передання такого ключа іншій особі, не може бути підтвердженням несанкціонованого використання КЕП директора та підписанням первинних документів всупереч волевиявлення Товариства.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що первинні документи, які позивач надав в обґрунтування заявлених позовних вимог, підписані уповноваженою особою директором ТОВ «СТУДІЯ ПРОЕКТ ЛТД» Кудляком В.В., відомості щодо якого як керівника та підписанта відповідача містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Доводи скаржника про те, що у договорі № MI-9728 від 01.08.2023 реєстраційний номер транспортного засобу зазначений НОМЕР_1 , у той час як у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 8045 від 14.03.2018 реєстраційний номер автомобіля «MITSUBISHI OUTLANDER», 2017 року випуску - НОМЕР_4 оцінюються колегією суддів апеляційного господарського суду критично, враховуючи те, що договір також містить ідентифікуючі характеристики транспортного засобу - автомобіль марки «MITSUBISHI OUTLANDER», 2017 року випуску, тип - загальний легковий універсал, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , зареєстрований ТСЦ 8045 від 14.03.2018, що відповідає тим, які зазначені у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 8045 від 14.03.2018.

Також безпідставними є доводи скаржника про те, договір №MI-9728 від 01.08.2023 за участю фізичної особи не був посвідчений нотаріально, а тому не породжує жодних правових наслідків, включаючи зобов`язання щодо сплати орендної плати, а заборгованість у розмірі 355 500,00 грн не може існувати на підставі нікчемного правочину, оскільки відповідно до ст. 799 ЦК України передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що з моменту державної реєстрації ФОП фізична особа фактично перебуває у двох правових статусах - як фізична особа, та як ФОП. Наявність статусу підприємця не свідчить про те, що така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах або ж що всі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно тощо (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані, зокрема, у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 2-7615/10 (провадження № 14-17цс18), від 05 червня 2018 року у справі №522/7909/16-ц (провадження № 14-150цс18)).

З огляду на викладене, для вирішення питання, чи підлягає договір найму (оренди) транспортного засобу, стороною якого є ФОП, нотаріальному посвідченню згідно із частиною другою статті 799 ЦК України, слід виходити не лише із суб`єктного складу відповідних правовідносин, важливим у цьому випадку є також зміст самих правовідносин (у цьому разі договірних відносин оренди транспортного засобу) та чи є такі відносини господарськими.

Необхідним є встановлення правового статусу фізичної особи у цих правовідносинах - чи діє вона у власних інтересах, чи як суб`єкт господарювання, який орендує транспортний засіб з метою його використання у своїй господарській діяльності.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань позивач зареєстрований як фізична особа - підприємець, одним із основних видів економічної діяльності якого є надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів (Код КВЕД 77.11), і в рамках здійснення цієї господарської діяльності позивач уклав з відповідачем договір про надання в оренду транспортного засобу з метою отримання прибутку, що підтверджується оплатою за оренду транспортного засобу на рахунок Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1.

Таким чином, доводи скаржника про відсутність такого виду діяльності позивача, спростовуються матеріалами справи, а діяльність з надання в оренду транспортного засобу передбачена серед основних видів економічної діяльності позивача і позивач отримував прибуток від здійснення такої діяльності, у зв`язку із чим, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивач у спірних правовідносинах діє саме як суб`єкт господарювання, тому доводи скаржника про нікчемність договору є безпідставними, оскільки сторони такого договору виступають як суб`єкти господарювання, а транспортний засіб використовувався у господарській діяльності відповідача, що підтверджено наявними у матеріалах справи доказами.

Так, відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Згідно із ч. 1 ст. 762 ЦК України, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що неналежне виконання відповідачем зобов`язання зі сплати заборгованості за період з серпня 2023 року по серпень 2025 року у розмірі 355 500,00 грн підтверджується матеріалами справи.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду з огляду на встановлені обставини справи, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог та те, що надані позивачем докази про надання позивачем відповідачу спірного транспортного засобу є більш вірогідними, ніж протилежні, надані відповідачем, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/9830/25, відсутні.

Щодо доводів скаржника про подання відповідачем 22.10.2025 заяви про вчинення кримінальних правопорушень до Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві Вх. №Р-44465, щодо вчинення ОСОБА_1 (позивачем) кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 364-1 та ч. 1 ст. 366 (службове підроблення) КК України, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про те, що відповідно до положень чинного законодавства, лише вирок суду у кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, натомість факт подання заяви або навіть відкриття кримінального провадження (внесення до ЄРДР) не доводить порушення права та не має заздалегідь встановленої сили.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/9830/25, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/9830/25, відсутні.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «СТУДІЯ ПРОЕКТ ЛТД» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/9830/25 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/9830/25 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СТУДІЯ ПРОЕКТ ЛТД» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/9830/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/9830/25 залишити без змін.

3. Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали справи № 910/9830/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Постанова підписана 31.03.2026.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім