ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2026 р. Справа№ 911/2398/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГМА СОЛЮШНЗ»

на рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2025

у справі № 911/2398/25 (суддя Бабкіна В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГМА СОЛЮШНЗ»

про стягнення 279755,95 грн. вартості безпідставно набутого майна, що підлягає відшкодуванню

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Товариство з обмеженою відповідальністю «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» звернулось до Господарського суду Київської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГМА СОЛЮШНЗ» про стягнення 279755,95 грн вартості безпідставно набутого майна, що підлягає відшкодуванню.

Рішенням Господарського суду Київської області від 03.11.2025 у справі № 911/2398/25 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГМА СОЛЮШНЗ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» 279 755,95 грн вартості безпідставно набутого майна, 3 357,07 грн судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Київської області від 03.11.2025 у справі № 911/2398/25, Товариство з обмеженою відповідальністю «СІГМА СОЛЮШНЗ» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2025 у справі № 911/2398/25 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання природного газу безпідставно набутим майном. На його думку, такий висновок зроблений судом без належних та допустимих доказів, оскільки фактично ґрунтується лише на даних інформаційної платформи, наданих позивачем у вигляді скріншотів про нібито споживання газу. При цьому, як зазначає скаржник, позивач не надав до суду належних первинних документів, зокрема актів постачання або актів приймання-передачі послуг, які б підтверджували фактичне постачання природного газу.

Окрім цього, скаржник не погоджується з визначеним судом розміром стягнення у сумі 279 755,95 грн. За його твердженням, суд визначив вартість природного газу на підставі середньозваженої ціни, сформованої на торгах Українська енергетична біржа, однак у матеріалах справи відсутні належні докази фактичного споживання природного газу у такому обсязі.

Скаржник вказує, що суд першої інстанції не перевірив належність та допустимість доказів, не взяв до уваги заперечення відповідача щодо факту та вартості газу, що є порушенням ст. 73- 79 ГПК України.

Також скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк позовної давності у даній справі не пропущено. На думку скаржника, суд безпідставно послався на карантин та воєнний стан як підстави для продовження строку, оскільки позивач не надав жодних доказів поважності причин пропуску строку та не довів наявності об`єктивних перешкод для своєчасного звернення до суду.

Скаржник зазначає, що рішення суду першої інстанції не містить належного обґрунтування відхилення доводів відповідача щодо бездіяльності постачальника та неналежності доказів, обмежується загальними посиланнями на «внутрішнє переконання» суду, що не відповідає вимогам обґрунтованості судових рішень і суперечить ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 6 ГПК України.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до Північного апеляційного господарського суду від учасників справи не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 911/2398/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГМА СОЛЮШНЗ» на рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2025 у справі № 911/2398/25 та призначено до розгляду вказану апеляційну скаргу у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, враховуючи тимчасові непрацездатності суддів, планові відключення електричної енергії та перебування суддів у відрядженнях, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 911/2398/25 розглядалась протягом розумного строку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи 01.03.2021 між позивачем та відповідачем укладено договір постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41FP417-1588-21, відповідно до умов якого відповідачу було присвоєно ЕІС код 56ХО00015Q5OT002.

Відповідно до п. 1.1 договору позивач, за договором постачальник, зобов`язався передати у власність відповідача, за договором споживача, у 2021 році природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах і строки, встановлених договором.

Пунктом 9.1 договору визначено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за наявності) і діє в частині постачання газу з газової доби, з якої споживач включений до Реєстру споживачів ТОВ «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» в інформаційній платформі оператора ГТС до 31.12.2021, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Згідно з п. 9.15 договору договір вважається продовженим (пролонгованим) на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії. Кількість пролонгацій необмежена. При цьому сторони укладають додаткову угоду до цього договору, в якій визначать плановий обсяг постачання природного газу.

Як вбачається з матеріалів справи, додаткової угоди про продовження дії договору укладено не було. Планового обсягу постачання природного газу на наступний рік не визначалося.

З матеріалів справи слідує, що ТОВ «СІГМА СОЛЮШНЗ» не було припинено споживання природного газу у січні - лютому 2022 року та, відповідно, було отримано газ в обсязі 4777,96 куб. м.

Обсяги розподіленого природного газу підтверджуються відомостями з Інформаційної платформи Оператора ГРМ - ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» про розподілений (доставлений) газ споживачу з ЕІС кодом 56ХО00015Q5OT002 (ТОВ «СІГМА СОЛЮШНЗ») з 01.01.2022 по 28.02.2022.

При цьому встановлено, що ТОВ «СІГМА СОЛЮШНЗ» було включено до Реєстру постачальника ТОВ «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» на підставі договору № 41FP417-1588-21 від 01.03.2021, та, з огляду на відсутність припинення споживання природного газу після закінчення строку дії зазначеного договору, обсяги фактично спожитого газу були віднесені за алокацією на вказаного постачальника за відповідний період, а саме з січня по лютий 2022 року.

Позивач зазначив, що зазначало, що ним поставлено відповідачу у січні 2022 року природний газ в обсязі 3060,04 куб.м та у лютому 2022 року - 1717,92 куб.м загальною вартістю 279755,95 грн., розрахованою, виходячи з середньозваженої ціни на природний газ за даними Української енергетичної біржі, однак вартість отриманого газу залишилась відповідачем не оплаченою, у зв`язку з чим товариство і звернулось до суду з даним позовом про стягнення з відповідача вартості безпідставно набутого майна (природного газу).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Згідно з п. 1 глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2493 від 30.09.2015 р., постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2496, та за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі у відповідному розрахунковому періоді. Постачальник, крім постачальника «останньої надії», не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника в розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.

Відповідно до п. 2 глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС), з моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача (крім майбутніх періодів постачання, які заброньовані за іншими постачальниками в інформаційній платформі, постачання природного газу постачальником «останньої надії» та випадків, передбачених пунктом 6 цієї глави) та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу цим споживачем. Реєстрація споживача в Реєстрі споживачів постачальником «останньої надії» здійснюється на період, що не може перевищувати граничний строк постачання, визначений Законом України «Про ринок природного газу» та Правилами постачання природного газу.

Пунктом 5 глави 1 розділу 1 Кодексу ГТС встановлено, що інформаційна платформа - це електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу.

За змістом п.п. 1, 2 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС для забезпечення електронної взаємодії та документообігу між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для організації замовлення та супроводження послуг транспортування природного газу в умовах добового балансування газотранспортної системи, а також між суб`єктами ринку природного газу та операторами торгових платформ оператор газотранспортної системи зобов`язаний створити та підтримувати функціонування інформаційної платформи.

Зокрема, Інформаційна платформа повинна відображати по споживачу заброньовані постачальником (постачальниками) періоди постачання природного газу і дозволяти постачальнику реєструвати на інформаційній платформі період постачання природного газу відповідно до укладених зі споживачем договорів (додаткових угод), у тому числі - без зазначення кінцевої дати.

Відповідно до абз. 3 пункту 8 глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи, до закінчення строку, встановленого законодавством для припинення (обмеження) транспортування (розподілу) природного газу таким споживачам, алокація їх відборів відноситься на діючого постачальника, крім випадків початку в цей період постачання природного газу таким споживачам постачальником «останньої надії».

Поряд з цим, відповідно до п. 1 глави 1 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 р., комерційний облік природного газу в газорозподільній системі організовується та здійснюється з метою визначення повної та достовірної інформації про об`єми (обсяги) природного газу, які надійшли до ГРМ від суміжних суб`єктів ринку природного газу (ГДП, ВБГ, оператора ГТС), та об`єми (обсяги) природного газу, які розподілені (передані) з ГРМ підключеним до неї споживачам і суміжним операторам ГРМ, та подальшого використання інформації у взаємовідносинах між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі - для взаєморозрахунків між ними.

Згідно п. 6 глави 3 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, визначені оператором ГРМ в акті приймання-передачі природного газу фактичні об`єм та обсяг розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за підсумками розрахункового періоду (календарного місяця) передаються Оператору ГТС у встановленому Кодексом ГТС порядку для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача і є підставою для їх використання у взаємовідносинах між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для взаєморозрахунків між споживачем та його постачальником.

У відповідності до ст. 59 Закону України «Про ринок природного газу», суб`єкти ринку природного газу, які порушили законодавство, що регулює функціонування ринку природного газу, несуть відповідальність згідно із законом. Правопорушеннями на ринку природного газу зокрема є: несанкціонований відбір природного газу; використання природного газу споживачами в обсягах, що перевищують підтверджені в установленому порядку постачальниками; необґрунтована відмова у складенні та підписанні актів приймання-передачі природного газу.

Відповідно до пункту 1 розділу І Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 р. № 2496 (далі - Правила), вони розроблені на виконання пункту 17 частини третьої статті 4 Закону України «Про ринок природного газу» та регулюють відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи (далі - Оператори ГРМ/ГТС).

Згідно з п. 3 розділу І Правил, постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи.

Постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором (пункт 2 розділу II Правил).

У пункті 5 розділу II Правил визначені істотні умови договору постачання природного газу, до яких належать, зокрема: обсяги природного газу, що замовляється споживачем; режими постачання та споживання природного газу протягом розрахункового періоду; ціна постачання природного газу за договором; порядок та строки проведення розрахунків; відповідальність сторін за невиконання умов договору та підстави її застосування, у тому числі в разі перевищення споживачем підтверджених обсягів природного газу за відповідний період.

Пунктом 10 розділу II Правил визначено, що споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VII цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання.

Якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, споживач має компенсувати постачальнику вартість різниці між підтвердженим обсягом природного газу та фактичним об`ємом (обсягом) споживання природного газу за ціною вартості природного газу, визначеною договором постачання природного газу. При цьому, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, які розраховуються відповідно до пункту 1 розділу VII цих Правил.

Суд апеляційної інстанції, щодо доводів викладених скаржником в апеляційній скарзі, зазначає наступне.

Обсяги споживання природного газу відповідачем визначені на підставі даних інформаційної платформи оператора газотранспортної системи, функціонування якої передбачене положеннями Кодекс газотранспортної системи України.

Зазначена інформаційна платформа є офіційною системою обміну інформацією між суб`єктами ринку природного газу та використовується для фіксації обсягів транспортування і споживання природного газу, що передбачено нормативними актами НКРЕКП.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано належних і допустимих доказів, які б спростовували визначені обсяги споживання природного газу.

Також матеріали справи не містять заперечень відповідача стосовно самого факту отримання ним природного газу у січні - лютому 2022 року та не містять доказів на підтвердження таких заперечень.

Таким чином, природний газ у січні - лютому 2022 року був прийнятий відповідачем без будь-яких зауважень, відмов або повідомлень про відмову в прийнятті газу, і доказів протилежного матеріали справи не містять.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до Оператора ГРМ з письмовою заявою про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015, підставою для постачання природного газу споживачу є, зокрема, наявність у споживача об`єкту, який підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та оператором ГРМ, та присвоєння споживачу оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу.

Згідно з п. 6 глави 3 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015, визначені оператором ГРМ в акті приймання-передачі природного газу фактичні об`єм та обсяг розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за підсумками розрахункового періоду (календарного місяця) передаються оператору ГТС у встановленому Кодексом ГТС порядку для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача і є підставою для їх використання у взаємовідносинах між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі - для взаєморозрахунків між споживачами та його постачальником.

Пунктом 10 Правил постачання природного газу визначено, що споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання.

Доказів щодо вчинення відповідачем дій з самостійного припинення газоспоживання до матеріалів справи не надано.

Отже, матеріалами справи підтверджується наявність у спірних правовідносинах усіх трьох необхідних елементів виникнення кондикційних правовідносин - факт набуття відповідачем майна (газу в обсязі 4777,96 куб.м), факт набуття відповідачем цього майна саме за рахунок позивача (в результаті постачання газу саме позивачем), та факт відсутності письмових доказів, які б свідчили про наявність договірних зобов`язань між сторонами у січні-лютому 2022 року.

Посилання скаржника на припинення дії договору постачання природного газу також не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки судом встановлено, що після закінчення строку дії договору відповідач фактично продовжував споживати природний газ.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Таким чином, отриманий відповідачем від позивача природний газ, обсяги якого були спожиті без договору, в силу зазначеної норми закону є безпідставно отриманим майном.

Як встановлено статтею 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовуються його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Відповідно до положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Для кондикційних зобов`язань характерним є, зокрема, приріст майна в набувача без достатніх правових підстав, а предметом доказування у цьому випадку є сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Аналогічні висновки зроблені у подібних правовідносинах в постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 21.10.2020 у справі № 911/1317/19, від 24.12.2020 у справі № 906/1216/19, від 28.12.2020 у справі № 910/5418/19, від 17.02.2021 у справі № 922/1318/20, від 24.02.2021 у справі № 910/12062/19, від 08.07.2021 у справі № 910/8040/20.

Отже, відповідачем у січні - лютому 2022 року було набуто без достатньої підстави майно у вигляді природного газу в загальному обсязі 4777,96 куб.м, яке належало ТОВ «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ».

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення вартості безпідставно набутого майна (природного газу), апеляційний суд відхиляє як безпідставні.

Як правильно встановив суд першої інстанції, спірні правовідносини пов`язані зі споживанням відповідачем природного газу у січні-лютому 2022 року, тоді як позивач звернувся до суду з позовом у липні 2025 року. Разом із тим під час вирішення питання щодо дотримання строку позовної давності суд першої інстанції обґрунтовано врахував положення пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України, відповідно до яких на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 на всій території України було встановлено карантин, який діяв до 30.06.2023, що підтверджується постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651.

Крім того, відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022, перебіг позовної давності зупиняється на строк дії такого стану.

Отже, з урахуванням продовження строків позовної давності на період дії карантину та їх зупинення на час дії воєнного стану суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності.

Щодо посилань скаржника на те, що рішення не містить належного обґрунтування відхилення доводів відповідача, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Оскаржуване рішення містить встановлені судом обставини справи, аналіз наданих сторонами доказів та правову оцінку цих доказів із застосуванням відповідних норм матеріального і процесуального права.

Крім того, відповідно до практики Європейський суд з прав людини судове рішення повинно містити достатні мотиви, які дозволяють зрозуміти підстави прийнятого рішення, однак суд не зобов`язаний надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин справи та не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що скаржником не обгрунтовано, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження судом першої інстанції доказів і встановлення обставин справи чи застосування норм права, тобто доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду Київської області від 03.11.2025 у справі № 911/2398/25, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2025 у справі № 911/2398/25, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає інші посилання скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГМА СОЛЮШНЗ» на рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2025 у справі № 911/2398/25 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2025 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника, в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГМА СОЛЮШНЗ» на рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2025 у справі № 911/2398/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2025 у справі № 911/2398/25 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 911/2398/25повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич