РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.03.2026Справа № 910/14648/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор-Консалт"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1

про стягнення 122 427,18 грн.,

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - позивач, Підприємство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор-Консалт" (далі - відповідач, Товариство) про стягнення 122 427,18 грн., з яких: 29 843,28 грн. - заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з травня 2020 року по червень 2025 року, 29 843,28 грн. - інфляційні втрати, 4 137,96 грн. - 3 % річних; 258,42 грн. - заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з травня 2020 року по червень 2025 року, 732,60 грн. - інфляційні втрати, 208,08 грн. - 3 % річних; 26 973,51 грн. - заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по червень 2025 року, 8 828,80 грн. - інфляційні втрати, 2 266,14 грн. - 3 % річних; 1 176,61 грн. - заборгованість за послугу з постачання гарячої води за період з листопада 2021 року по червень 2025 року, 334,56 грн. - інфляційні втрати, 94,15 грн. - 3 % річних; 497,00 грн. - плата за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 по червень 2025 року; 245,60 грн. - плата за абонентське обслуговування постачання гарячої води за період з листопада 2021 року по червень 2025 року та 92,47 грн. - внески за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії за період з червня 2020 року по червень 2025 року.

Ухвалою від 28.11.2025 року господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі № 910/14648/25 та вирішив здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін.

11.12.2025 року через систему "Електронний суд" надійшов відзив Товариства на позовну заяву від 11.12.2025 року, в якому останнє не погодилося з періодом нарахування заборгованості за комунальні послуги з урахуванням того, що 15.03.2023 року відповідач за договором купівлі-продажу квартири від 15.03.2023 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лілякевич А.А., продав ОСОБА_1 об`єкт нерухомості, за місцезнаходженням якого Підприємство надавало вказані вище послуги. Крім того, Товариство вказувало на некоректність здійснених Підприємством нарахувань за послуги централізованого опалення за період з травня 2020 року по червень 2025 року.

Інших заяв, зокрема по суті справи, від сторін до суду не надходило.

Слід також зазначити, що ухвалою від 15.12.2025 року господарський суд міста Києва залучив ОСОБА_1 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Разом із тим, незважаючи на належне повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення відповідного поштового відправлення № R91, остання письмових пояснень по суті справи, а також будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направила.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 року № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", позивача визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго".

За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року № 591 Підприємству видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Згідно з пунктом 2.2.1 Статуту Підприємства предметом його діяльності є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії.

Таким чином, з 01.05.2018 року постачання теплової енергії та надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює Підприємство.

З наявного у матеріалах справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що Товариство з 27.12.2019 року є власником квартири № 147 загальною площею 122,3 м2, розташованої за адресою: місто Київ, вулиця Московська (Печерський район), будинок 46/2.

03.07.2020 року між Підприємством (виконавець) та Товариством (споживач) було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до житлових приміщень суб`єктів господарювання № 70101 (далі - Договір № 0101), за умовами якого виконавець зобов`язався своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послугу з централізованого постачання гарячої води згідно з діючими нормативами, а споживач - своєчасно та у повному обсязі оплачувати надану послугу за встановленим тарифом у строки і на умовах, що передбачені договором.

Вказаний правочин та додатки до нього підписані уповноваженими представниками сторін, а також скріплені печатками вказаних суб`єктів господарювання.

Зі змісту пункту 3.1 Договору № 101 вбачається, що опалювальна площа приміщення складає 121,4 м2.

Згідно з пунктом 4 Договору № 0101 характеристика засобів обліку гарячої води зазначається в Акті прийняття на абонентський облік засобу обліку гарячої води (засобу обліку гарячої води у нежитловому приміщенні), що є Додатком № 1 до договору.

У пункті 6 Договору № 0101 сторони погодили, що на момент його укладення тарифи на послугу затверджені Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 22.12.2018 року № 2340.

У разі зміни тарифів оплата за централізоване опалення та постачання гарячої води споживачем здійснюється за новими тарифами з часу їх введення в дію без внесення змін до цього договору (пункт 7 Договору № 0101).

Відповідно до пункту 9 Договору № 0101 оплата послуг за показаннями засобів обліку у приміщенні проводиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору гарячої води у приміщенні незалежно від наявності засобів обліку на вводах у будинок. Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності засобів обліку, встановлених у приміщенні, без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 Правил, згідно з яким у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання та/або випадків, коли засоби обліку, встановлені у приміщенні, не знаходяться на абонентському обліку виконавця або зняті з нього.

В силу пункту 13 Договору № 0101 розрахунковим періодом є календарний місяць. Система оплати послуг щомісячна. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Цей договір діє з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності) та діє до дати набрання чинності новими договорами комунальних послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, укладеними за правилами, визначеними Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України сторони погодили, що умови договору застосовуються до відносин, які існували з 27.12.2019 року (пункт 36 Договору № 0101).

На підтвердження надання Товариству послуг з централізованого опалення позивач надав розрахунок заборгованості за період з травня 2020 року по червень 2025 року, акт звіряння взаєморозрахунків за надані послуги за вказаний період та звіт по коригуванням особового рахунку відповідача.

Крім того, Підприємство вказувало на те, що обсяг наданої Товариству послуги з централізованого постачання гарячої води в м3, а також щомісячне нарахування за особовим рахунком відповідача відображені в Актах надання послуг з централізованого постачання гарячої води за обліковим записом № 0101.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що у період з травня 2020 року по червень 2025 року відповідач своєчасно не вносив оплати за вищенаведеним договором, внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення в сумі 29 843,28 грн. та заборгованість за надані послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 258,42 грн.

Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати наданих Підприємством послуг за Договором № 0101, останнє також заявило до стягнення 29 843,28 грн. інфляційних втрат та 4 137,96 грн. 3 % річних, нарахованих на заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення, а також 732,60 грн. інфляційних втрат та 208,08 грн. 3 % річних, нарахованих за несвоєчасну оплату наданих послуг з централізованого постачання гарячої води.

Поряд із цим, 30.09.2021 року Підприємство на своєму офіційному вебсайті опублікувало текст договору про надання послуги з постачання теплової енергії за формою, встановленою Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 830, з урахуванням подальших змін.

Як вказувало Підприємство у позовній заяві та що не було спростовано відповідачем, останній не укладав з виконавцем комунальної послуги (позивачем) індивідуальний договір про надання комунальної послуги. Відтак, в силу вимог частини 5 статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" між Підприємством та Товариством був укладений договір про надання послуги з постачання теплової енергії (далі - Договір), який є публічним договором приєднання.

Так, Підприємство належним чином виконало взяті на себе зобов`язання за Договором. Однак, відповідач порушив відповідні договірні зобов`язання, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість за послугу з постачання протягом листопада 2021 року - червня 2025 року теплової енергії у розмірі 26 973,51 грн. та борг з оплати поставленої до спірної квартири протягом листопада 2021 року - червня 2025 року гарячої води у розмірі 1 176,61 грн.

У зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань зі своєчасної оплати наданих Підприємством послуг за Договором, позивач також просив стягнути із споживача 8 828,80 грн. інфляційних втрат та 2 266,14 грн. 3 % річних, нарахованих на заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії, а також 334,56 грн. інфляційних втрат та 94,15 грн. 3 % річних, нарахованих внаслідок несвоєчасної оплати вартості послуг з централізованого постачання гарячої води.

Крім того, позивач зазначав про наявність у Товариства боргу зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку теплової енергії за період з червня 2020 року по червень 2025 року, боргу з плати за абонентське обслуговування для послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по червень 2025 року в розмірі 497,00 грн., а також боргу з плати за абонентське обслуговування для послуги з постачання гарячої води за період з листопада 2021 року по червень 2025 року в розмірі 245,60 грн.

На підтвердження факту постачання протягом спірного періоду теплової енергії в житлове приміщення відповідача, а також її обсягу, Підприємство долучило до позовної заяви акти надання послуг з постачання теплової енергії, акти виконаних робіт з плати за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії; корінці нарядів на включення та корінці нарядів на відключення об`єкту теплоспоживання; акти перевірки стану вузла обліку теплової енергії споживача, акти про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи, акти перевірки стану вузла комерційного обліку теплової енергії споживача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Підприємства підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 2 статті 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на час укладення Договору № 0101) договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулювання відносин, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання, визначені Законом України "Про теплопостачання".

Відповідно до статті 2 Закону України "Про теплопостачання" (в редакції, чинній на час укладення Договору № 0101) останній регулює відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом (контролем) у сфері теплопостачання, експлуатацією теплоенергетичного обладнання та виконанням робіт на об`єктах у сфері теплопостачання суб`єктами господарської діяльності незалежно від форми власності.

Теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу (стаття 2 Закону України "Про теплопостачання" у вищенаведеній редакції).

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про теплопостачання" (в редакції, чинній на час укладення Договору № 0101) проектування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання.

Пунктом 4 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. У разі якщо така організація не є теплотранспортуючою, то теплотранспортуюча організація не має права відмовити теплогенеруючій організації у транспортуванні теплової енергії, якщо це дозволяють технічні можливості системи.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення вбачається, що Підприємство у період з травня 2020 року по жовтень 2021 року (з урахуванням коригувань у травні 2020 року - 9 858,62 грн., у жовтні 2020 року - 141,90 грн., у січні 2021 року - 977,20 грн., у липні 2021 року - від`ємне коригування 878,99 грн., а також у березні 2023 року - 55,91 грн.) нарахувало Товариству 29 843,28 грн. плати за спожиті послуги з централізованого опалення.

При цьому, з наданого розрахунку вбачається, що Підприємство здійснювало надання вищевказаних послуг у період з травня 2020 року по квітень 2021 року, а також у жовтні 2021 року. На підтвердження факту надання послуг з централізованого опалення Підприємство надало суду відповідні акти надання послуг з централізованого опалення.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог в частині стягнення 9 858,62 грн., внесених Підприємством до розрахунку шляхом проведення коригування розрахунків у травні 2020 року, відповідач посилався на відсутність у нього обов`язку зі сплати цієї суми, оскільки наведена заборгованість виникла у період володіння квартирою попередніми власниками.

Разом із тим, означені заперечення Товариства суд оцінює критично з огляду на таке.

У пункті 36 Договору № 0101 його сторони погодили, що умови договору застосовуються до відносин, які існували з 27.12.2019 року, тобто з моменту набуття Товариством у власність об`єкта, до якого Підприємство поставляло централізоване опалення. Отже, матеріалами справи підтверджується постачання Підприємством теплової енергії Товариству у період з грудня 2019 року по квітень 2020 року, а відповідач, у свою чергу, не спростував надання йому таких послуг протягом цього періоду.

Суд зауважує, що у матеріалах справи наявний акт надання послуг з централізованого опалення від 31.05.2020 року № 70101/05/2020/2, відповідно до якого у травні 2020 року Підприємство здійснило перерахунок вартості наданих останнім послуг з централізованого опалення та нарахувало Товариству 357,34 грн. за грудень 2019 року, 3 434,27 грн. - за січень 2020 року, 2 784,28 грн. - за лютий 2020 року, 1 324,03 грн. - за березень 2020 року та 315,58 грн. - за квітень 2020 року. Загальна вартість наданих Підприємством послуг склала 9 858,52 грн. з ПДВ.

Згідно з актом надання послуг з централізованого опалення від 31.10.2020 року № 70101/10/2020/2 Підприємство донарахувало Товариству 3,23 грн. за грудень 2019 року, 55,06 грн. - за січень 2020 року, 73,86 грн. - за лютий 2020 року, 18,84 грн. - за березень 2020 року, а також здійcнило від`ємне коригування на суму 32,73 грн. за квітень 2020 року.

Крім того, як вбачається з акту надання послуг з централізованого опалення від 31.01.2021 року № 70101/01/2021/2, позивач здійснив перерахунок вартості наданих послуг за вищевказані періоди, донарахувавши відповідачу 20,65 грн. за грудень 2019 року, 167,88 грн. - за січень 2020 року, 154,60 грн. - за лютий 2020 року, 44,72 грн. - за березень 2020 року, 1,27 грн. - за квітень 2020 року.

Суд зазначає, що акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Отже, постачальник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання споживача до підписання акта приймання-передавання товарної продукції.

При цьому, сам по собі факт відсутності підписаних сторонами актів приймання-передавання товарної продукції не є визначальним для висновку про невиконання позивачем своїх зобов`язань з постачання теплової енергії.

Крім того, продаж 15.03.2023 року Товариством спірної квартири ОСОБА_1 також не спростовує обов`язку відповідача як власника майна погасити існуючу на вказану дату заборгованість перед Підприємством. Більше того, за наявними у справі матеріалами, з квітня 2023 року позивач не здійснював будь-яких нарахувань за надані відповідачу послуги з централізованого опалення.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача за Договором № 0101, яка складає 29 843,28 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і Товариство на момент прийняття рішення не надало документів, що свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Підприємства до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Частиною 1 статті 17 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на час укладення Договору № 0101) передбачено, що комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства.

Статтею 22 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на час укладення Договору № 0101) унормовано, що одиниця виміру обсягу спожитої споживачем гарячої води визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Виконавець послуги з постачання гарячої води повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, температури та величини тиску. Параметри якості гарячої води повинні відповідати встановленим законодавством вимогам. Послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Тарифи на комунальну послугу з постачання гарячої води, що виробляється суб`єктом господарювання за допомогою систем автономного теплопостачання, визначаються та встановлюються органом, що регулює діяльність такого суб`єкта господарювання, окремо для кожного багатоквартирного будинку з урахуванням собівартості надання такої послуги, а також рентабельності суб`єкта господарювання, що провадить таку діяльність.

У позовній заяві Підприємство стверджувало, а Товариство не скористалося своїм правом на спростування відповідних тверджень позивача, про поставку відповідачу гарячої води за Договором № 0101 на суму 258,42 грн.

Слід зазначити, що на підтвердження поставки споживачу гарячої води Підприємство надало складені позивачем в односторонньому порядку акти надання послуг з централізованого постачання гарячої води від 31.05.2020 № 70101/05/2020/1, від 30.06.2020 № 70101/06/2020/1, від 31.07.2020 № 70101/7/2020/1, від 30.09.2020 № 70101/09/2020/1, від 31.10.2020 № 70101/10/2020/1, від 30.11.2020 № 70101/11/2020/1, від 31.12.2020 № 70101/12/2020/1, від 31.01.2021 № 70101/01/2021/1, від 28.02.2021 № 70101/02/2021/1, від 31.03.2021 № 70101/03/2021/1, від 30.04.2021 № 70101/04/2021/1, від 31.05.2021 № 70101/05/2021/1, від 30.06.2021 № 70101/06/2021/1, від 31.07.2021 № 70101/07/2021/1, від 31.08.2021 № 70101/08/2021/1, від 30.09.2021 № 70101/09/2021/1, від 31.10.2021 № 70101/10/2021/1, від 28.02.2022 № 70101/02/2022/1.

За приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені обставини та враховуючи наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, факт поставки Підприємством відповідачу за Договором № 470101 теплової енергії у гарячій воді загальною вартістю 258,42 грн. є встановленим.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України (тут і далі чинного на час виникнення спірних правовідносин).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

У пункті 13 Договору № 470101 сторони погодили, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Система оплати послуг щомісячна. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Матеріали справи не місять доказів оплати відповідачем вартості спожитої ним протягом спірного періоду гарячої води, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що Товариством було прострочено виконання своїх грошових зобов`язань з оплати поставленої йому позивачем згідно з Договором № 470101 гарячої води, тоді як на час розгляду судом даної справи у відповідача перед Підприємством наявний борг у розмірі 258,42 грн., який підлягає стягненню в судовому порядку. Враховуючи вищенаведені обставини, позовні вимоги Підприємства в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується пред`явлених Підприємством вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 29 843,28 грн. та 3 % річних у розмірі 4 137,96 грн., нарахованих на суму основного боргу в розмірі 29 843,28 грн. за надані послуги з централізованого опалення, а також 732,60 грн. інфляційних втрат і 208,08 грн. 3 % річних, нарахованих на суму основного боргу в розмірі 258,42 грн. за послуги з централізованого постачання гарячої води за відповідні боргові періоди згідно з наданим позивачем розрахунком, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3 % річних за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, суд встановив, що позивачем при розрахунках у кожному періоді помилково враховано перший день прострочення оплати - перший день місяця, що настає за розрахунковим періодом, тоді як згідно з умовами Договору № 470101 відповідач повинен був здійснювати оплату за спожиті послуги не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем). Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про невідповідність здійснених Підприємством нарахувань умовам Договору № 470101.

Здійснивши власний розрахунок вказаних компенсаційних виплат, нарахованих на суму основного боргу в розмірі 29 843,28 грн. за надані послуги з централізованого опалення протягом вказаних позивачем періодів, суд дійшов висновку, що обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, є суми 15 672,72? грн. інфляційних втрат та 3 403,45 грн. 3 % річних, тоді як у задоволенні вимог позивача про стягнення з Товариства 14 170,56 грн. інфляційних втрат та 734,51? грн. 3 % річних слід відмовити.

Крім того, за обрахунком суду, дійсна та арифметично правильна сума компенсаційних виплат, що підлягає стягненню з відповідача на користь Підприємства за період прострочення виконання спірних зобов`язань за Договором № 470101 в частині оплати послуг з постачання гарячої води, складає 305,15 грн. інфляційних втрати та 113,50 грн. - 3 % річних. При цьому, в задоволенні вимог позивача про стягнення з Товариства 94,58 грн. 3 % річних та 427,45 грн. інфляційних втрат, нарахованих внаслідок несвоєчасної оплати послуг з постачання гарячої води, слід відмовити.

Щодо вимог Підприємства про стягнення з відповідача заборгованості з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за період з листопада 2011 року по червень 2025 року, суд зазначає таке.

30.09.2021 року Підприємство на своєму офіційному вебсайті опублікувало текст договору про надання послуги з постачання теплової енергії за формою, встановленою Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 830, з урахуванням подальших змін.

Як було зазначено вище, Товариство не укладало з виконавцем комунальної послуги (позивачем) індивідуальний договір про надання комунальної послуги. Відтак, в силу вимог частини 5 статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" між Підприємством та Товариством був укладений Договір, який є публічним договором приєднання.

Відповідно до пункту 5 Договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим Договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення.

Виконавець забезпечує постачання теплоносія з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (пункт 7 Договору).

Згідно з пунктом 8 Договору виконавець забезпечує постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості згідно з вимогами пунктів 5 і 6 цього Договору до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку (індивідуального (садибного) будинку).

За змістом пункту 11 Договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 року № 315 (далі - Методика розподілу). Якщо будинок оснащено двома та більше вузлами комерційного обліку теплової енергії відповідно до вимог Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", обсяг спожитої послуги у будинку визначається як сума показань таких вузлів обліку. За рішенням співвласників багатоквартирного будинку розподіл обсягу спожитої теплової енергії здійснюється для кожної окремої частини будинку, обладнаної вузлом комерційного обліку послуги. Одиницею вимірювання обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал).

Відповідно до пункту 20 Договору у разі відсутності інформації про показання вузла (вузлів) комерційного обліку та/або недопущення споживачем виконавця до вузла (вузлів) комерційного обліку для зняття показань для визначення обсягу теплової енергії, спожитої в будинку, визначається середній обсяг споживання теплової енергії в будинку протягом попереднього опалювального періоду, а у разі відсутності такої інформації - за фактичний час споживання протягом поточного опалювального періоду, але не менше 30 днів. Після відновлення надання показань вузлів комерційного обліку виконавець зобов`язаний провести перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок із споживачем. Перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок із споживачем проводиться у тому розрахунковому періоді, у якому було отримано в установленому порядку інформацію про невідповідність обсягу, але не більш як за 12 розрахункових періодів.

Згідно з пунктом 30 Договору споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 830 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 71, ст. 2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 року № 1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця (посилання на вебсторінку). У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року).

Вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця (посилання на веб-сторінку). У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті. У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну ціни/тарифу на послугу виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачу з посиланням на рішення відповідного органу (пункт 31 Договору).

В силу пункту 32 Договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.

Споживач здійснює оплату за цим Договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (пункт 34 Договору).

Згідно з пунктами 51, 52 Договору останній набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування, і діє протягом одного року з дати набрання чинності. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього Договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від Договору, Договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

На підтвердження факту постачання теплової енергії в житлове приміщення відповідача, а також її обсягу, позивач долучив до позовної заяви акти надання послуг з постачання теплової енергії, акти виконаних робіт з плати за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії; корінці нарядів на включення та корінці нарядів на відключення об`єкту теплоспоживання; акти перевірки стану вузла обліку теплової енергії споживача, акти про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи, акти перевірки стану вузла комерційного обліку теплової енергії споживача.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою останній є договором енергопостачання.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги".

Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (частина 1 статті 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Положеннями частини 7 статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (частина 3 статті 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Частиною 1 статті 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

За змістом частини 2 цієї статті Кодексу до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198 (далі - Правила), останні визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії (пункт 1 Правил).

Умовами пунктів 4, 14 Правил визначено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання.

Разом із тим, пунктом 6 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Суд встановив, що 15.03.2023 року Товариство відчужило на користь ОСОБА_1 об`єкт нерухомості, за адресою якого позивач надавав вказані послуги. Означена обставина підтверджується наявною у справі копією договору купівлі-продажу квартири від 15.03.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лілякевич А.А.

З урахуванням наведеного, з 15.03.2023 року Товариство втратило статус споживача житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії та гарячої води до наведеного нерухомого майна.

Отже, матеріалами справи підтверджується постачання Підприємством у період з 01.11.2021 року до 15.03.2023 року теплової енергії та гарячої води до об`єкта нерухомості, що належав Товариству, а відповідач, у свою чергу, жодним чином не спростував факту надання йому таких послуг протягом наведеного періоду.

Відтак, відповідач повинен був оплачувати надані позивачем послуги не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, а отже станом на час розгляду справи відповідач є таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань за Договором з оплати теплової енергії.

Здійснюючи розрахунок суми основного боргу за послуги з постачання теплової енергії, суд, беручи до уваги, що позивач був споживачем такої послуги протягом періоду з 01.03.2023 року по 15.03.2023 року, враховуючи здійснене позивачем від`ємне коригування на суму 1 468,70 грн. (акт надання послуг з постачання теплової енергії від 31.05.2023 № 70101/05/2023/2), а також коригування вартості наданих послуг за період з жовтня 2022 року по лютий 2023 року (акти надання послуг з постачання теплової енергії від 30.04.2024 № 70101/04/2024/2, акт надання послуг з постачання теплової енергії від 31.05.2023 № 70101/05/2024/2), суд вважає обґрунтованою, та такою, що підлягає стягненню з відповідача суму основного боргу за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 25 449,39? грн., тоді як у задоволенні вимоги Підприємства про стягнення з Товариства боргу в розмірі 1 524,05 грн. слід відмовити.

Крім того, Підприємство просило суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 8 828,80 грн. та 3 % річних у розмірі 2 266,14 грн. (за відповідні періоди згідно з наданим позивачем розрахунком), нараховані внаслідок несвоєчасного проведення споживачем розрахунків за поточною заборгованістю.

Здійснивши перевірку наданого Підприємством розрахунку компенсаційних виплат, суд встановив, що такий розрахунок не перевищує розрахунку, здійсненого судом, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з Товариства інфляційних втрат в сумі 8 828,80 грн. та 3 % річних у розмірі 2 266,14 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач вказував, що у відповідача наявний борг з оплати послуг з постачання гарячої води за період з листопада 2021 року по червень 2025 року у розмірі 1 176,61 грн.

На підтвердження факту постачання гарячої води в житлове приміщення відповідача, а також її обсягу, Підприємство долучило до позовної заяви відповідні акти надання послуг з постачання гарячої води.

При цьому, Товариством факт отримання послуг з постачання гарячої води за Договором під час розгляду справи спростований не був. На момент прийняття рішення Товариство не надало документів, що свідчать про погашення заборгованості перед позивачем з оплати послуг з постачання гарячої води, у зв`язку з чим, з урахуванням встановлених вище обставин щодо перебування об`єкта нерухомості у власності Товариства до 15.03.2023 року, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Підприємства до відповідача про стягнення заборгованості у розмірі 1 029,48? грн.

Разом із тим, у задоволенні вимог Підприємства про стягнення з відповідача 237,33 грн. основного боргу за послуги з постачання гарячої води за період з листопада 2021 року по червень 2025 року слід відмовити.

Також, Підприємство просило суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 334,56 грн. та 3 % річних у розмірі 94,15 грн. (за відповідні періоди згідно з наданим позивачем розрахунком), нараховані внаслідок несвоєчасного проведення споживачем розрахунків за вищевказаною поточною заборгованістю.

Перевіривши вказаний вище розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, а також дійсного періоду перебування об`єкта нерухомості у власності Товариства, суд встановив, що обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню з відповідача, є 308,37 грн. інфляційних втрат та 79,04 грн. 3 % річних, тоді як у стягненні 26,19 грн. інфляційних втрат і 15,11 грн. 3 % річних слід відмовити.

Щодо вимог Підприємства про нарахування та стягнення внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії та гарячої води, плати за абонентське обслуговування для послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води, суд зазначає таке.

Пунктом 11 частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено плату за абонентське обслуговування, яка нараховується при наданні комунальних послуг. Плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач сплачує виконавцю за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку для відшкодування витрат, пов`язаних з укладенням договору, здійснення розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води (у разі їх наявності у будівлі споживача), а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонента за індивідуальним договором (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води).

Згідно з частиною 5 статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Отже, плата за абонентське обслуговування є складовою частиною ціни публічного типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії та публічного типового індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води, а отже є відповідно істотною умовою такого договору.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства. Витрати, пов`язані з обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води та теплової енергії, відшкодовуються, зокрема, шляхом сплати споживачами комунальних послуг виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України, - у разі укладення індивідуальних договорів або індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем.

Згідно з пунктом 30 Договору споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 830 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 71, ст. 2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 року № 1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця (посилання на вебсторінку).

З актів перевірки стану вузла обліку теплової енергії споживача, про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи, перевірки стану вузла комерційного обліку теплової енергії споживача вбачається, що за адресою: місто Київ, вулиця Князів Острозьких (Московська), 46/2, встановлено вузол комерційного обліку (теплолічильник АКВА-МВТ, теплообчислювач - МВТ-2М, витратомір - ЕМПР, витратомір - ЕМПР, термоопір - Pt-500, термоопір - Pt-500, витратомір ЛК), а отже у відповідача наявний обов`язок зі сплати за період з червня 2020 року по червень 2025 року плати за обслуговування для будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії за період з червня 2020 року по 15.03.2023 року.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, наявність заборгованості Товариства перед Підприємством з оплати внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку, плати за абонентське обслуговування послуги з постання теплової енергії та плати за абонентське обслуговування послуги з постачання гарячої води підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим, беручи до уваги період перебування спірного об`єкта нерухомості у власності Товариства до 15.03.2023 року, позовні вимоги Підприємства в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Так, за розрахунком суду, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, є вимоги позивача про стягнення 449,90 грн. основного боргу з плати за абонентське обслуговування послуги з постання теплової енергії за період з 01.11.2021 року по 15.03.2023 року; 222,82 грн. заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуги з постачання гарячої води з 01.11.2021 року по 15.03.2023 року; 92,47 грн. заборгованості з оплати внесків за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку з 01.11.2021 року по 15.03.2023 року.

Разом із тим, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог Підприємства про стягнення з відповідача 47,10 грн. основного боргу з плати за абонентське обслуговування послуги з постання теплової енергії та 22,78 грн. заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуги з постачання гарячої води, у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Товариство не надало належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і належних доказів на підтвердження вчасної сплати суми заборгованості чи відсутності прострочення ним виконання своїх грошових обов`язків зі своєчасної оплати спірної суми боргу протягом визначеного Підприємством у даній справі періоду, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача у даній справі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор-Консалт" (18029, Черкаська область, місто Черкаси, вулиця Олени Теліги, будинок 16; ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, місто Київ, площа Івана Франка, будинок 5; ) 29 843 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот сорок три) грн. 28 коп. заборгованості за послуги з централізованого опалення, 15 672 (п`ятнадцять тисяч шістсот сімдесят дві) грн. 72 коп. інфляційних втрат, 3 403 (три тисячі чотириста три) грн. 45 коп. 3 % річних; 258 (двісті п`ятдесят вісім) грн. 42 коп. заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води, 305 (триста п`ять) грн. 15 коп. інфляційних втрат, 113 (сто тринадцять) грн. 50 коп. 3 % річних; 25 449 (двадцять п`ять тисяч чотириста сорок дев`ять) грн. 39?коп. заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, 8 828 (вісім тисяч вісімсот двадцять вісім) грн. 80 коп. інфляційних втрат, 2 266 (дві тисячі двісті шістдесят шість) грн. 14 коп. 3 % річних; 1 029 (одну тисячу двадцять дев`ять) грн. 48 коп. заборгованості за послугу з постачання гарячої води, 308 (триста вісім) грн. 37 коп. інфляційних втрат та 79 (сімдесят дев`ять) грн. 04 коп. 3 % річних; 449 (чотириста сорок дев`ять) грн. 90 коп. основного боргу з плати за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії, 222 (двісті двадцять дві) грн. 82 коп. заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуги з постачання гарячої води, 92 (дев`яносто дві) грн. 47 коп. заборгованості з оплати внесків за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку, а також 2 534 (дві тисячі п`ятсот тридцять чотири) грн. 21 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 31.03.2026 року.

Суддя В.С. Ломака