ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
"24" березня 2026 р.
Справа № 911/2169/23
Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф., розглянувши заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ Голд Сервіс"
про ухвалення додаткового рішення у справі №911/2169/23 в межах процедури розгляду звіту про виконання судового рішення у справі
про стягнення заборгованості,
У провадженні Господарського суду Київської області перебувала на розгляді заява Товариства з обмеженою відповідальністю Київ Голд Сервіс про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення у справі.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.03.2026 прийнято поданий 27.02.2025 керівником Державного підприємства «Чайка» звіт про виконання рішення Господарського суду Київської області від 12.09.2023 у справі №911/2169/23 та додаткового рішення Господарського суду Київської області від 12.10.2023 у справі №911/2169/23. Затверджено поданий звіт про виконання рішення Господарського суду Київської області від 12.09.2023 у справі №911/2169/23 та додаткового рішення Господарського суду Київської області від 12.10.2023 у справі №911/2169/23.
Через систему Електронний суд від ТОВ "Київ Голд Сервіс" 20.07.2025 та 10.09.2025 надійшли заяви про ухвалення додаткового рішення у справі.
Разом з тим, суд констатує, що представник позивача систематично подавав до суду заяви про розподіл судових витрат через систему Електронний суд.
Питання про розподіл судових витрат ухвалою про прийняття звіту не вирішувалось.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.03.2026: прийнято до розгляду подані позивачем заяви про розподіл судових витрат за наслідками стадії судового контролю за виконанням рішень суду; вирішено питання про судові витрати здійснювати без повідомлення учасників справи.
Через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли заперечення на заяви про розподіл судових витрат, у якій представник відповідача просить суд зменшити заявлені витрати на правничу допомогу до 5000 грн.
Через систему «Електронний суд» від позивача надійшли заперечення щодо клопотання боржника про зменшення судових витрат.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Виконання судових рішень у господарських справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зазначав про те, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах «Півень проти України» від» 29.06.2004, «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997).
У рішеннях від 06.09.2007 у справі «Моргуненко проти України» та від 27.11.2008 у справі «Крутько проти України ЄСПЛ виснував, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою та другою стадіями одного провадження.
Виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес.
Розділом VI Господарського процесуального кодексу України врегульовано судовий контроль за виконанням судових рішень, а статтями 339 - 345-4 цього Кодексу визначені та конкретизовані процедури такого контролю.
Стаття 345-1 ГПК України передбачає судовий контроль за виконанням судових рішень, який полягає в тому, що стягувач у господарських справах може звернутись до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, з письмовою заявою про зобов`язання боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (за умови відкриття виконавчого провадження).
Згідно зі ст. 345-2 ГПК України, суд розглядає заяву про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 345-1 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні за правилами статті 342 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 345-3 ГПК України, суд розглядає звіт про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні за правилами статті 342 цього Кодексу.
За наслідками розгляду звіту боржника, згідно зі ст. 345-4 ГПК України, суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 345-2 цього Кодексу.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо боржником не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються боржником для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення. Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 345-3 цього Кодексу.
У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд застосовує до боржника захід процесуального примусу у виді штрафу, а також може додатково встановити новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 345-2 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
Суд застосовує до боржника захід процесуального примусу у виді штрафу за правилами статті 135 цього Кодексу. Якщо боржником є юридична особа та суд зобов`язав подати звіт про виконання судового рішення особисто керівника боржника, захід процесуального примусу у виді штрафу застосовується до такого керівника.
Якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але боржником судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 345-2 цього Кодексу.
Зазначеними нормами встановлені право та механізм захисту порушеного права (інтересу) стягувача на своєчасне виконання обов`язкового судового рішення боржником, який ухиляється від його виконання, з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у відповідній справі.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Чинне законодавство не містить заборони на користування професійною правничою допомогою учасниками справи під час звернення до суду із заявою про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення, розгляду такого звіту судом та прийняття ухвали за результатами розгляду.
Водночас Закон не відносить таку правничу допомогу до безоплатної.
Приписи ст.ст. 342, 345-1-354-4 ГПК України не містять спеціального правила вирішення судових витрат для процедури подання стягувачем заяви про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення, розгляду такого звіту судом та прийняття ухвали за результатами розгляду.
Такі правила містяться безпосередньо у ст. 344 розділу VI «Судовий контроль за виконання судових рішень» Господарського процесуального кодексу України, а також у ст.ст. 123-130 Глави 8 «Судові витрати» Розділу I «Загальні положення» Господарського процесуального кодексу України.
При цьому положення статті 344 ГПК України повторюють загальне правило розподілу судових витрат та визначають, що за наслідками розгляду скарг у порядку судового контролю за виконанням судових рішень судові витрати також підлягають розподілу, а правила цього розподілу визначаються нормами, що регулюють розподіл судових витрат (зокрема, статті 129, 130 ГПК України) та стосуються всіх видів судових витрат на будь-якій стадії процесу.
Отже, у разі відсутності спеціальної норми, яка регулює певні випадки завершення провадження на стадії судового контролю за виконанням судового рішення, суди мають керуватись загальними нормами, що регулюють розподіл судових витрат (глава 8 «Судові витрати» ГПК України).
Протилежний підхід призводить до ситуації, коли законодавець, не обмежуючи суд можливістю завершити розгляд заяви Стягувача та звіту Боржника у законний спосіб, позбавляє Сторону такого провадження права на відшкодування судових витрат за відсутності будь-яких підстав для цього.
Згідно зі ст. 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).
Забороняється відмова у правосудді з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
Згідно із частинами першою - четвертою статті 126 ГПК України (тотожні приписи статті 137 ЦПК України) витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Стаття 129 ГПК України (аналогічні положення статті 141 ЦПК України) регламентує розподіл судових витрат (як судового збору, так і інших витрат), визначаючи загальне правило, згідно з яким інші (крім судового збору) судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони справи (позивача та відповідача) залежно від результатів розгляду позовних вимог за вирішенням спору по суті.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 112 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).
Положенням статті 244 ГПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).
Водночас за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).
У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України.
Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.05.2018 у справі №910/8443/17 та у практиці Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п.34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п.80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п.88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).
Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою, а також чи були вони необхідними.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг, а також з огляду на їх необхідність.
Так, відповідно до статті 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
В підтвердження наданих послуг позивачем долучено до матеріалів справи, зокрема:
- договір про надання правової (правничої) допомоги, укладений між Адвокатським об`єднанням «Колохорт» та ТОВ «Київ голд сервіс» від 16.02.2025;
- додаток №1 до Договору «Вартість послуг правової (правничої) допомоги»;
- ордер серії АА №1567295 від 17.04.2025 та свідоцтво №2709 від 31.05.2007 про право на зайняття адвокатською діяльністю;
- Акт №3 від 14.12.2025 приймання передачу наданої правової допомоги загальною вартістю 7500 грн, а саме: - ознайомлення в електронному кабінеті ЕСІКС із поданими Боржником 08.12.2025 після закінчення робочого дня: заявою-повідомленням про часткову сплату боргу на користь ТОВ «Київ гола Сервіс» у розмірі 123500 грн. та доданими документами; запереченнями на заяви Стягувача про постановлення додаткових рішень з питання судових витрат (витрачено 1 годину, з 20:00 до 21:00 год 08.12.2025, вартістю 1500,0 грн, п. 1.5 Додатку 1 до Договору); - підготовка та подання до суду клопотання про відкладення розгляду справи на інші час та дату, забезпечення участі представника Стягувача у судових засіданнях по справі в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою модуля ЕСІКС «ВКЗ», повідомлення керівнику Боржника про наявний обов`язок виконання ухвали Господарського суду Київської області від 09.09.2025 у справі № 911/2169/23 та подання до суду (третього) звіт про виконання судових рішень (витрачено 1 годину, з 21:00 до 22:00 год 08.12.2025, вартістю 2000 грн, п. 1.4 Додатку 1 до Договору); - підготовка, очікування та безпосередня участь у засіданні по справі 09.12.2025 з 10:30 до 11:30 год (витрачено 1 годину, вартістю 4000 грн, п. 1.6 Додатку 1 до Договору);
- Акт №4 від 14.01.2026 про приймання передачу наданої правової допомоги за загальною вартістю 7083,33 грн, а саме: - ознайомлення в електронному кабінеті ЕСІКС зі справою №911/2169/23 на предмет подання Боржником четвертого звіту у строк до 31.12.2025 та до судового засідання, призначеного на 12.01.2026 (витрачено 15 хвилин 02.01.2026 та 15 хвилин 12.01.2026, вартістю 750 грн, п. 1.5 Додатку 1 до Договору); - підготовка, очікування та безпосередня участь у засіданні по справі 12.01.2026 з 13:50 до 15:25 год (витрачено 1 годину 35 хвилин, вартістю 6333,33 грн, п. 1.6 Додатку 1 до Договору);
- Акт №6 від 05.03.2026 про приймання передачу наданої правової допомоги загальною вартістю 10 258,33 грн, а саме: - ознайомлення в електронному кабінеті ЕСІКС з шостим звітом Боржника, поданим 27.02.2026 (витрачено 15 хвилин 28.02.2026 вартістю 375 грн, п. 1.5 Додатку 1 до Договору); - підготовка та подання 28.02.2026 до суду клопотання про відкладення розгляду шостого звіту Боржника для проведення звірки розрахунків (витрачено 15 хвилин, вартістю 500 грн, п. 1.4. Додатку 1 до Договору); - підготовка та подання 28.02.2026 до суду клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з можливою неявкою в засідання представника Стягувач по причині участі в іншій справі (витрачено 15 хвилин, вартістю 500 грн, п. 1.4. Додатку 1 до Договору); - підготовка, очікування та участь у засіданні по справі в режимі відеоконференції 02.03.2026 з 17:20 до 17:37 год. Оголошено перерву до 09.03.2026 о 14:45 год (витрачено 17 хвилин, вартістю 1133,33 грн, п. 1.6 Додатку 1 до Договору); - ознайомлення із заявою Боржника від 03.03.2026 про надання доказів оплати боргу надано лише частину платіжних документів без відміток банку про виконання (за виключенням ПІ від 23.11.2023 № 267 на якій відмітка наявна (витрачено 30 хвилин 04.03.2026, вартістю 750 грн, п. 1.5 Додатку 1 до Договору); - перевірка повноти та аналіз первинної документації Замовника щодо виконання судових рішень по справі (всього 35 платіжних інструкцій), складення проекта акта звіряння розрахунків між Стягувачем та Боржником (витрачено 1 годину вартістю 6000 грн, пункт 1.1. Додатку 1 до Договору); - підготовка та подання до суду заяви від 05.03.2026 про повне виконання судових рішень та прийняття остаточного (шостого) звіту боржника, приєднання первинних доказів виконання судових рішень та акта звіряння розрахунків станом на 04.03.2026 до справи (витрачено 30 хвилин, вартістю 1000 грн, п. 1.4. Додатку 1 до Договору).
Велика Палата Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Враховуючи викладене, керуючись частиною п`ятою статті 129 ГПК України, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 165596,66 грн не відповідає критеріям обґрунтованості, розумності необхідності та пропорційності до предмета спору та характеру відповідної стадії провадження.
Суд бере до уваги, що розгляд заяви про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення та подальший розгляд такого звіту здійснюється в межах стадії судового контролю за виконанням судового рішення, яка має допоміжний (процесуально-супровідний) характер, не пов`язаний із вирішенням спору по суті. При цьому явка учасників справи у судові засідання не визнавалась судом обов`язковою, а значна частина процесуальних дій, відображених у поданих актах (зокрема подання численних клопотань, заяв, пояснень, адвокатських запитів тощо), здійснювалась з ініціативи позивача та не була обумовлена необхідністю, визначеною судом чи характером розгляду відповідного питання, позаяк процесуальна стадія судового контролю в межах процедури подання та розгляду звіту про виконання судового рішення здійснюється виключно судом і для її проведення достатньо лише однієї заяви сторони стягувача, яка ініціює проведення судом судового контролю, в той час як всі інші процесуальні дії проводяться судом самостійно та чітко врегульовані процесуальним законом.
Крім того, суд враховує подане відповідачем клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, яким обґрунтовано їх неспівмірність із складністю справи, обсягом та характером виконаних робіт, а також тим, що окремі заявлені до відшкодування витрати не були необхідними для належного здійснення процесуальних прав у цій стадії провадження.
Проаналізувавши дії позивача, його представника, в частині формування сум витрат на правову допомогу в межах стадіїї судового контролю в межах процедури розгляду звіту про виконання судового рішення суд констатує ту обставину, що в означених діях прослідковується намагання позивача створити додаткове фінансове навантаження на сторону відповідача, за умови того, що переважна більшість дій проведених представником та включених до судових витрат не були необхідними в межах процедури судового контролю, позаяк, як суд зазначив вище, для початку та проведення означеної процедури необхідною є виключно відповідна заява стягувача - всі інші дії вчиняютьсяч судом самостійно в межах процедури визначеної процесуальним законом.
Суд наголошує, що наведене може вказувати виключно на недобросовісність поведінки стягувача в частині реалізаціїї його процесуальних прав щодо відшкодування витрат на правову допомогу в межах процедури розгляду звіту про виконання судового рішення та намаганням останнього зловживати цим правом з огляду на специфіку його регулювання у процесуальному законі.
Тож суд наголошує, що враховуючи все вищезазначене, відшкодування повної заявленої позивачем вартості витрат на правову допомогу в межах стадії судового контролю матиме надмірний, необгрунтований необхідністю фінансовий тягар для відповідача та є несумісним з принципами судочинства.
Відтак, заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Голд Сервіс» про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 126, 129, 221, 234, 244 ГПК України, суд
Заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у справі №911/2169/23 за наслідками проведення стадії судового контролю в межах процедури розгляду звіту про виконання судового рішення задовольнити частково.
Клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.
В іншій частині заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.
Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку статті 235 ГПК України.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені ст. ст. 254-256 ГПК України.

Ухвалу підписано 24.03.2026.

Суддя А.Ф. Черногуз