ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

23.03.2026 м. Дніпро Справа № 904/6814/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі суддів:

головуючого судді: Мартинюка С.В. (доповідач у справі),

суддів: Соп`яненко О.Ю., Фещенко Ю.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройбудінвестком" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025, суддя Дичко В.О.

у справі № 904/6814/25

за позовом Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройбудінвестком", м. Дніпро

відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Альянс Д", м. Миколаїв

про визнання права власності на нерухоме майно, зняття з нього арешту та закриття розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі №904/6814/25 заяву Дніпровської міської ради № 7/11-2671 від 09.12.2025 (вх. № 55559/25 від 17.12.2025) про забезпечення позову задоволено.

Не погодившись з ухвалою суду, через систему "Електронний суд" ТОВ "Стройбудінвестком" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити ТОВ «Стройбудінвестком» пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на ухвалу про забезпечення позову Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі № 904/6814/25; скасувати ухвалу про забезпечення позову Господарського суду Дніпропетровської області про забезпечення позову від 19.12.2025 у справі № 904/6814/25 та ухвалити нове рішення, яким у клопотанні Дніпровської міської ради про забезпечення позову - відмовити.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Мартинюка С.В. (доповідач), судді Соп`яненко О.Ю., Фещенко Ю.В.

27.02.2026 через систему Електронний суд від Дніпровської міської ради надійшли заперечення проти відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.03.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройбудінвестком" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі №904/6814/25 залишено без руху, апелянту надано 10 днів з дня отримання ухвали усунути вказані недоліки апеляційної скарги.

12.03.2026 через систему Електронний суд від ТОВ "Стройбудінвестком" надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги до якої додано нове клопотання про поновлення процесуальних строків.

У період з 09.03.2026 по 13.03.2026 суддя Мартинюк С.В. відповідно до наказу ЦАГС №7-а від 03.03.2026 перебував у відрядженні.

У період з 16.03.2026 по 20.03.2026 суддя Мартинюк С.В. відповідно до наказу ЦАГС №11-а від 06.03.2026 перебував на підготовці суддів апеляційних господарських судів.

Щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження заявник обґрунтовує клопотання тим, що оскаржувану ухвалу було доставлено до його електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» 20.12.2025, однак фактично з її змістом товариство ознайомилось лише на початку лютого 2026 року, оскільки не є активним користувачем електронного кабінету.

Крім того, скаржник зазначає, що доступ до електронного кабінету можливий лише із застосуванням електронного підпису, який наявний виключно у директора товариства.

При цьому, відповідно до наказу №04-ВП від 15.12.2025 директор перебував у відпустці з 22.12.2025 по 07.01.2026, а з 12.01.2026 по 29.01.2026 - у відрядженні відповідно до наказу №01-ВД від 09.01.2026, що, за твердженням скаржника, унеможливлювало своєчасне ознайомлення з ухвалою та подання апеляційної скарги.

Також скаржник посилається на тривалі відключення електроенергії у місті Дніпрі, численні повітряні тривоги та обстріли у грудні 2025 року - лютому 2026 року, які, на його думку, створювали перешкоди для своєчасного подання апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 260 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку (частина 3). Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу (частина 4).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 261 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Розглянувши нове клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду, апеляційний господарський суд визнає підстави, зазначені скаржником у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження неповажними, з огляду на наступне.

Господарський процесуальний кодекс України не ставить можливість та обов`язок подання апеляційної скарги в залежність від ознайомлення з матеріалами справи; закон пов`язує початок перебігу строку апеляційного оскарження з моментом отримання судового рішення або з моментом, коли особа дізналася чи могла дізнатися про його ухвалення.

Як зазначалось та з`ясовано судом, оскаржувану ухвалу апелянт отримав у свій Електронний кабінет 20.12.2025 о 09:34 год. і саме з цієї дати для юридичної особи розпочався відлік процесуального строку на оскарження судового рішення.

Таким чином, наведені обставини, зокрема оскарження рішення суду після повернення директора з відпустки, мають суб`єктивний характер і не можуть бути визнані особливими чи непереборними обставинами (об`єктивними), що зумовили пропуск строку на апеляційне оскарження (ухвала Верховного Суду від 13 січня 2025 року у справі № 908/211/22).

Апелянт не спростував доводів, що не мав можливість звернутися до іншого фахівця у галузі права в цей період, що дозволило б уникнути залежності від відпустки директора.. Неналежна організація роботи не є об`єктивно непереборною обставиною, яка унеможливлювала б своєчасне подання апеляційної скарги.

Доводи апелянта про те, що доступ до підсистеми «Електронний кабінет» має лише керівник ТОВ «Стройбудінвестком», який відповідно до наказу №04-ВП від 15.12.2025 перебував у відпустці з 22.12.2025 по 07.01.2026, а з 12.01.2026 по 29.01.2026 - у відрядженні відповідно до наказу №01-ВД від 09.01.2026, колегія суддів відхиляє, оскільки такі обставини пов`язані виключно з внутрішньою організацією діяльності підприємства та мають суб`єктивний характер. Перебування керівника юридичної особи у відпустці чи відрядженні не зупиняє та не перериває перебіг процесуальних строків для учасника справи. Така обставина не ґрунтується на приписах процесуального законодавства і не змінює перебігу процесуальних строків. Організація роботи працівників, зокрема забезпечення безперервного представництва інтересів підприємства у суді, є повноваженням і відповідальністю самого апелянта ТОВ «Стройбудінвестком».

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи тлумачення норм ГПК України, з урахуванням усталеної практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України). Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

У рішеннях ЄСПЛ від 28.03.2006 у справі "Мельник проти України" та від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення.

При цьому Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (рішення ЄСПЛ у справах "Ейрі проти Ірландії" та "Ґарсія Манібардо проти Іспанії").

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі "Ґарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (див., наприклад, Monnel and Morris v. the United Kingdom, рішення від 02.03.1987, а також Helmers v. Sweden, рішення від 29.10.1996).

ЄСПЛ в рішеннях від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" також зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб.

Також ЄСПЛ звернув увагу, що при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Волчлі проти Франції", від 08.12.2016 у справі "ТзОВ "Фріда" проти України").

При цьому, якщо процесуальним законом окреслені певні строки, особи, що звертаються зі скаргами мають бути обізнані, що такі строки будуть застосовані.

За приписами ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тому, негативні наслідки у вигляді неможливості поновлення процесуального строку (у зв`язку з відсутністю об`єктивних обставин його пропуску) покладаються на апелянта.

Суд апеляційної інстанції також враховує висновки, наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2024 у справі №756/11081/20:

« 48. Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.

49. Отже, запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.

50. У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», пункти 51, 52, «Брумареску проти Румунії», пункт 61).

51. Отже, встановлення строків звернення до суду із заявою чи скаргою у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.

52. Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

53. Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії»,«Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

54. Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).».

Надаючи оцінку наведеним апелянтом причинам пропуску строку апеляційного оскарження на предмет їх поважності, апелянт фактично наводить тіж самі обставини, що і в попередньому клопотанні, які вплинули на неможливість вчасного подання апеляційної скарги, втім які не можуть бути віднесені судом до особливих чи непереборних, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного оскарження рішення суду першої інстанції та не могли бути усунуті скаржником, не надано доказів на їх підтвердження, а відносяться до професійно-організаційних аспектів діяльності юридичної особи, і не свідчать про існування об`єктивно непереборних причин неподання належним чином оформленої апеляційної скарги у встановлений законом строк.

Приймаючи до уваги усе вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що зазначені підстави для поновлення строку не можуть вважатися поважними з огляду на те, що оскаржуване судове рішення було своєчасно надіслано та доставлено до зареєстрованого електронного кабінету ТОВ «Стройбудінвестком» у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС, тоді як наведені скаржником обставини не свідчать про наявність об`єктивних та непереборних перешкод, які унеможливили подання апеляційної скарги у межах строку, встановленого ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, а тому не можуть бути підставою для його поновлення.

З вищенаведеного слідує, що скаржник був обізнаний вчасно про прийняття оскаржуваного рішення у справі, та, з урахуванням покладених на нього процесуальних прав та обов`язків передбачених ст. 42 ГПК України, якими він як сторона по справі повинен користуватися добросовісно на рівні з іншими сторонами, мав вчасно скористатися своїм правом на його оскарження в апеляційному порядку.

Відтак, з огляду на доводи апелянта, апеляційний суд вважає наведені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення у даній справі необгрунтованими, які пов`язані з обставинами суб`єктивного характеру, а не об`єктивними обставинами, у зв`язку з чим визнаються судом неповажними, адже процесуальна бездіяльність апелянта не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

Таким чином, апелянтом не наведено поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі №904/6814/25, пропуск процесуального строку на апеляційне оскарження рішення місцевого господарського суду не підтверджений ним належними та допустимими доказами, а отже не усунено недоліків апеляційної скарги.

За приписами ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тому, негативні наслідки у вигляді неможливості поновлення процесуального строку (у зв`язку з відсутністю об`єктивних обставин його пропуску) покладаються на апелянта.

Згідно ч. 4 ст. 260 ГПК України, якщо заяву не буде подано особою протягом десяти днів з дня вручення ухвали або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 4 ч. 1 ст. 261 ГПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю"Стройбудінвестком" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду не підлягає задоволенню, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити відповідно до пункту 4 частини 1 статті 261 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 234, 235, 260, пунктом 4 частини 1 статті 261 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройбудінвестком" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі № 904/6814/25.

2. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Стройбудінвестком" апеляційну скаргу (вх. № 48992 від 25.02.2026) на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі №904/6814/25.

Суд апеляційної інстанції повідомляє, що згідно з п.122 (розділу V. Перехідні положення) Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей; електронні документи та електронні копії паперових документів вносяться до АСДС та зберігаються в централізованому файловому сховищі; документи, що надійшли до суду в електронній формі, за потреби можуть роздруковуватися та приєднуватися до матеріалів справи у паперовій формі.

Таким чином, оскільки апеляційну скаргу і заяву про усунення недоліків апелянтом подано в електронній формі через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» зазначена заява зберігається в централізованому файловому сховищі, а її роздрукована паперова копія приєднується до матеріалів справи.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Мартинюк

Суддя О.Ю. Соп`яненко

Суддя Ю.В. Фещенко