ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

25 березня 2026 року м. ХарківСправа № 922/3837/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Шаповаловій Д.С.

розглянувши матеріали справи у підготовчому засіданні

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Заповіт Кобзаря", 64401, Харківська обл., Красноградський р-н., смт. Зачепилівка, вул. 14 Гвардійської Стрілецької Дивізії, буд. 46
до Зачепилівської селищної ради, 64401, Харківська обл., Берестинський р-н., смт. Зачепилівка, вул. Центральна, 56 3-і особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1. Фізична особа ОСОБА_1 , 2. Фізична особа ОСОБА_2
про визнання незаконними та скасування рішень
за участю представників сторін:

позивача: Зудер`янц В.В.;

відповідача: не з`явився;

3-х осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: не з`явився;

1. Фізичної особи ОСОБА_1 : не з`явився;

2. Фізичної особи ОСОБА_2 : не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Заповіт Кобзаря (позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Зачепилівської селищної ради (відповідач) про:

- визнання незаконним та скасування рішення Зачепилівської селищної ради №4964 від 10.09.2025 року Про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з метою виділення їх в натурі (на місцевості) громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованих за межами населених пунктів на території Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області;

- визнання незаконним та скасування рішення Зачепилівської селищної ради №4965 від 10.09.2025 року Про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з метою виділення їх в натурі (на місцевості) громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованих за межами населених пунктів на території Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області;

- визнання незаконним та скасування рішення Зачепилівської селищної ради №4975 від 24.09.2025 року «Про припинення права оренди земельної ділянки та розірвання договору оренди землі».

Також до стягнення заявлені судові витрати та витрати понесені за отриману правничу допомогу.

Позивачем було подано до Господарського суду Харківської області заяву про забезпечення позову (вх. № 3837 від 03.11.2025 року).

Ухвалою суду від 03.11.2025 року у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову (вх. № 3837 від 03.11.2025 року) відмовлено.

Ухвалою суду від 03.11.2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Заповіт Кобзаря (вх. 3837/25) залишено без руху.

07.11.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 25918/25)

07.11.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшла позовна заява із усунутими недоліками (вх. № 25978/25), прохальна частина якої викладена позивачем наступного змісту:

- визнати незаконним та скасувати рішення Зачепилівської селищної ради №4964 від 10.09.2025 року «Про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з метою виділення їх в натурі (на місцевості) громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованих за межами населених пунктів на території Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області»;

- визнати незаконним та скасувати рішення Зачепилівської селищної ради №4965 від 10.09.2025 року «Про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з метою виділення їх в натурі (на місцевості) громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованих за межами населених пунктів на території Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області»;

- визнати незаконним та скасувати рішення Зачепилівської селищної ради №4975 від 24.09.2025 року «Про припинення права оренди земельної ділянки та розірвання договору оренди землі».

- стягнути з відповідача Зачепилівської селищної ради на користь ТОВ «Заповіт Кобзаря» судовий збір та витрати понесені ним за отриману правничу допомогу в розмірі 40000,00 грн.

Ухвалою суду від 12.11.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. У клопотання про залучення 3-х осіб - відмовлено. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 03 грудня 2025 року о 13:45 год. Клопотання позивача викладене у наданій до суду заяві про усунення недоліків про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору задоволено. Залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1. Фізичну особу ОСОБА_1 , Фізичну особу ОСОБА_2 .

28.11.2025 року від Східного апеляційного господарського суду зайшов запит щодо справи.

Супровідним листом від 01.12.2025 № 922/3837/25/ 001752/25 на ухвалу від 25.11.2025 року на адресу Східного апеляційного господарського суду направлено матеріали оскарження ухвали у справі № 922/3837/25 у 1 томі на 24 арк.

Ухвалою суду від 03.12.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом у підготовчому засіданні оголошено перерву до 24 грудня 2025 року о(б) 13:00 год.

12.12.2025 року від Східного апеляційного господарського суду зайшов запит щодо справи. В пункті 4 резолютивної частини ухвали Східного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 року зазначено, витребувати справу №922/3837/25 у Господарського суду Харківської області.

Ухвалою суду від 12.12.2025 року провадження у справі зупинено до розгляду Східним апеляційним господарським судом апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Харківської області від 03.11.2025 року у справі №922/3837/25. Зобов`язано сторін повідомити суд про усунення обставин, що стали підставою для зупинення провадження у справі № 922/3837/25, надавши суду відповідні письмові докази.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2025 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Заповіт Кобзаря" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 03.11.2025 у справі №922/3837/25 задоволено частково. Ухвалу Господарського суду Харківської області від 03.11.2025 у справі №922/3837/25 скасовано частково. Викладено резолютивну частину ухвали в наступній редакції: " Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Заповіт Кобзаря" про забезпечення позову - задовольнити частково. Забезпечити позов шляхом заборони Зачепилівській селищній раді Берестинського району Харківської області та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, пов`язані із проведенням державної реєстрації припинення іншого речового права оренди ТОВ "Заповіт Кобзаря" земельної ділянки площею 11,4767га, кадастровий №:06:000:0015, на підставі рішення Зачепилівської селищної ради №4975 від 24.09.2025. В іншій частині заяви відмовити ".

10.02.2026 року матеріали справи № 922/3837/25 повернулись Східного апеляційного господарського суду.

Ухвалою суду від 16.02.2026 року провадження у справі № 922/3837/25 поновлено. Підготовче засідання призначено на 25 лютого 2026 року о 11:30 год. Зобов`язано учасників справи виконати вимоги ухвали суду від 12.11.2025 року про відкриття провадження у справі щодо подання до суду усіх заяв із процесуальних питань із урахуванням вимог Господарського процесуального кодексу України. Явку часників справи у підготовче засідання визнано обов`язковою.

24.02.2026 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 4622/26) про відкладення розгляду справи.

25.02.2026 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 4647/26) про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 25.02.2026 року заяву позивача (вх. № 4622/26 від 24.02.2026 року) та (вх. № 4647/26 від 25.02.2026 року) про відкладення розгляду справи - задоволено. Продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів. Підготовче засідання у справі № 922/3837/25 відкладено на 18 березня 2026 року о 10:45 год. Явку часників справи у підготовче засідання визнано обов`язковою.

06.03.2026 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 5545/26) щодо зміни предмету позову.

06.03.2026 року від позивача через канцелярію суду надійшла уточнена позовна заява (вх. № 5547/26).

06.03.2026 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 5549/26) щодо обґрунтування юрисдикції.

Судом, у зв`язку із оголошенням станом на час розгляду справи (18.03.2026 року) у м. Харкові тривоги, та у зв`язку із реальною загрозою життю, здоров`ю та безпеці учасників справи, працівників апарату суду та суддів, задля збереження безпеки учасників судового процесу та працівників суду у підготовчому засіданні оголошує перерву до 25 березня 2026 року о(б) 10:30 год. Також, судом у зв`язку із оголошенням станом на час розгляду справи у м. Харкові тривоги, відкладено до наступного судового засідання, розгляд наданих позивачем 06.03.2026 року клопотань.

Уповноважений представник відповідача та 3-х осіб не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 25.03.2026 року був присутній уповноважений представник позивача.

Судом, у підготовчому засіданні 25.03.2026 було оголошено ухвалу скорочену (вступну та резолютивну) частини.

Суд, дослідивши матеріали справи, та клопотання (вх. № 5545/26 від 06.03.2026 року) позивача щодо зміни предмету позову разом із наданою до суду уточненою позовною заявою (вх. № 5547/26 від 06.03.2026 року), зазначає наступне.

В обґрунтування наданого до суду клопотання (вх. № 5545/26 від 06.03.2026 року) щодо зміни предмету позову, позивач зокрема зазначає, що на теперішній час позивачу з офіційного сайт Зачепилівської селищної ради стали відомі наступні обставини: Рішенням Зачепилівської селищної ради від 17.12.2025 року №5096 вирішено: визнати таким, що втратило чинність рішення Зачепилівської селищної ради №4965 від 10.09.2025 року «Про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з метою виділення їх в натурі (на місцевості) громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованих за межами населених пунктів на території Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області».Рішенням Зачепилівської селищної ради від 17.12.2025 року №5095 вирішено: Визнати таким, що втратило чинність рішення Зачепилівської селищної ради №4964 від 10.09.2025 року «Про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з метою виділення їх в натурі (на місцевості) громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованих за межами населених пунктів на території Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області».

За твердженнями позивача, у зв`язку із прийняттям відповідачем вищевказаних рішень: №5096 від 17.12.2025 року «Про визнання таким, що втратило чинність рішення Зачепилівської селищної ради №4965 від 10.09.2025 року» та №5095 від 17.12.2025 року «Про визнання таким, що втратило чинність рішення Зачепилівської селищної ради №4964 від 10.09.2025 року» визнані такими, що втратили чинність, позивач вважає за необхідне змінити предмет позову, та зазначає, що необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів. Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин. Враховуючи викладене, просить суд, відповідно до частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України, прийняти позовну заяву зі зміненим предметом позову.

В уточненій позовній заяві наданій позивачем, останнім викладено змінені позовні вимоги, а саме, позивач просить суд:

- визнати незаконним рішення Зачепилівської селищної ради №4964 від 10.09.2025 року «Про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з метою виділення їх в натурі (на місцевості) громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованих за межами населених пунктів на території Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області»;

- визнати незаконним рішення Зачепилівської селищної ради №4965 від 10.09.2025 року «Про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з метою виділення їх в натурі (на місцевості) громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованих за межами населених пунктів на території Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області»;

- визнати незаконним та скасувати рішення Зачепилівської селищної ради №4975 від 24.09.2025 року «Про припинення права оренди земельної ділянки та розірвання договору оренди землі»;

- визнати незаконними дії Зачепилівської селищної ради щодо припинення (розірвання) в односторонньому порядку Договору оренди б/н від 11.05.2016 року земельної ділянки площею 11,4767га, кадастровий №:02:000:0015, що розташована за межами населених пунктів на території Чернещинської сільської ради Зачепилівського району Харківської області строк дії Договору до 11.05.2030 року.

Також, просить суд, стягнути із відповідача судовий збір та витрати понесені ним за отриману правничу допомогу у розмірі 40 000,0грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, зазначає що статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 Господарського процесуального кодексу України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Позовом у процесуальному сенсі є вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову), є предмет і підстава.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставами заявленого позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.

Правова підстава позову це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмета заявленого позову, а відтак, наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17).

При цьому, згідно із частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У свою чергу, пункт 5 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України покладає саме на позивача обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову.

З аналізу вищевикладеного слідує, що саме на позивача покладено обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, навести докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, при розгляді справи повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, і вирішити спір відповідно до норм матеріального і процесуального права, що підлягають застосуванню у конкретному випадку.

У частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, відповідно до вимог частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Згідно частини 5 статті 46 Господарського процесуального кодексу України, у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

Отже як вже зазначено судом вище, предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, у статті 16 Цивільного кодексу України. Під способами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

З аналізу вищевикладеного, та виходячи з пункту 4 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України слідує, що предмет позову співвідносить з позовними вимогами обраним позивачем способом судового захисту.

Відповідно, зміна предмету позову опосередковується заявою про заміну первісного способу судового захисту на інший, при збереженні підстав позову.

Натомість, зі змісту наданої позивачем разом із клопотанням (вх. № 5545/26 від 06.03.2026 року) щодо зміни предмету позову уточненою позовною заявою (вх. № 5547/26 від 06.03.2026 року), вбачається, що останнім змінено дві перші вимоги, та заявлено нову (додаткову) позовну вимогу, яка не була викладена у позові, а саме про

- визнання незаконними дій Зачепилівської селищної ради щодо припинення (розірвання) в односторонньому порядку Договору оренди б/н від 11.05.2016 року земельної ділянки площею 11,4767 га, кадастровий №:02:000:0015, що розташована за межами населених пунктів на території Чернещинської сільської ради Зачепилівського району Харківської області строк дії Договору до 11.05.2030 року.

Зі змісту наданого позивачем клопотання та уточненої позовної заяви слідує, що позивач фактично подає до суду новий позов, змінюючи вже заявлені вимоги, та доповнюючи його новою вимогою, якої раніше заявлено не було, що суперечить вимогам Господарського процесуального кодексу України, та свідчить про одночасну зміну предмету і підстав позову, та за своєю правовою природою є заявою, що базується на цілком самостійних підставах (фактичних обставинах).

Суд звертає увагу позивача, що законом не передбачено права позивача на подання заяв про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. У разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, розцінює її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача (прокурора) йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 910/18802/17.

Крім того, суд приймає до уваги, що Верховний Суд у складі Касаційного Господарського суду у постанові від 30.06.2022 року у справі № 905/198/21 зазначив, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

При цьому, згідно зі статтею 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

З аналізу вищевикладеного слідує, що особа права чиї порушені може заявити вимогу про визнання недійсним акту.

При цьому заявляючи нову (додаткову) позовну вимогу, яка не була викладена у позові, позивач просить суд визнати незаконними дії Зачепилівської селищної ради щодо припинення (розірвання) в односторонньому порядку Договору оренди б/н від 11.05.2016 року земельної ділянки площею 11,4767 га, кадастровий №:02:000:0015, що розташована за межами населених пунктів на території Чернещинської сільської ради Зачепилівського району Харківської області строк дії договору до 11.05.2030 року позивач фактично змінює як предмет так і підставу позову, що фактично зводиться до подання нового позову, що суперечить вимогам Господарського процесуального кодексу України.

На підставі наведеного, та враховуючи, що клопотання позивача (вх. № 5545/26 від 06.03.2026 року) щодо зміни предмету позову, разом із наданою до суду уточненою позовною заявою (вх. № 5547/26 від 06.03.2026 року) містить у собі нову позовну вимогу, яка фактично є іншим позовом, оскільки стосується захисту відмінних прав та інтересів позивача, ґрунтується на інших обставинах, виникла під час розгляду справи, що не узгоджується із імперативними приписами статті 46 та 173 Господарського процесуального кодексу України, тому суд не вбачає правових підстав для прийняття вище вказаного клопотання позивача (вх. № 5545/26 від 06.03.2026 року) щодо зміни предмету позову, разом із наданою до суду уточненою позовною заявою (вх. № 5547/26 від 06.03.2026 року) до розгляду.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або у такою мірою, щоб сама суть права була порушена (Cordova v. Italy (no. 1)), заява № 40877/98, п. 54, ECHR 2003-I та повторення відповідних принципів у рішенні від 21 вересня 1994 у справі Фаєд проти Сполученого Королівства (Fayed v. the United Kingdom), п. 65, Series A № 294-B).

Оскільки надане позивачем клопотання (вх. № 5545/26 від 06.03.2026 року) щодо зміни предмету позову, разом із наданою до суду уточненою позовною заявою (вх. № 5547/26 від 06.03.2026 року) суперечить приписам частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення. У зв`язку із чим, уточненою позовною заявою (вх. № 5547/26 від 06.03.2026 року) підлягає поверненню позивачу без розгляду.

Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачеві про його право на подання відповідної позовної заяви у загальному порядку.

Також, суд дослідивши матеріали справи в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Заповіт Кобзаря до Зачепилівської селищної ради про:

- визнання незаконним та скасування рішення Зачепилівської селищної ради №4964 від 10.09.2025 року Про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з метою виділення їх в натурі (на місцевості) громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованих за межами населених пунктів на території Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області;

та

- визнання незаконним та скасування рішення Зачепилівської селищної ради №4965 від 10.09.2025 року Про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з метою виділення їх в натурі (на місцевості) громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованих за межами населених пунктів на території Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області дійшов до висновку про закриття провадження у справі в цій частині на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із тим, що спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, з огляду на наступне.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Згідно частини 3 статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" що місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Згідно з частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Крім того, Господарський процесуальний кодекс України визначає, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (пункти 6, 10, 15 частини першої статті 20 цього Кодексу). Для віднесення справи до господарської юрисдикції суду необхідно визначити, чи правовідносини та спір є господарськими. Зокрема, господарський спір підвідомчий господарському суду за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відтак, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори і в тому разі, якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено процесуальним законом.

З аналізу вищевикладеного слідує, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Статтею 21 Господарського процесуального кодексу України визначено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимог про

- визнання незаконним та скасування рішення Зачепилівської селищної ради №4964 від 10.09.2025 року Про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з метою виділення їх в натурі (на місцевості) громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованих за межами населених пунктів на території Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області;

та

- визнання незаконним та скасування рішення Зачепилівської селищної ради №4965 від 10.09.2025 року Про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з метою виділення їх в натурі (на місцевості) громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованих за межами населених пунктів на території Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області

зокрема зазначає, що згідно договору оренди землі б/н від 11.05.2016 року укладеному між Головним управлінням Держгеокадастру в Харківській області та Товариством з обмеженою відповідальністю Заповіт Кобзаря, останній є орендарем земельної ділянки площею 11,4767 га, кадастровий №:06:000:0015, що розташована за межами населених пунктів на території Чернещинської сільської ради Зачепилівського району Харківської області.

10 квітня 2023 року між Зачепилівською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю Заповіт Кобзаря було укладено додаткову угоду до Договору оренди землі б/н від 11.05.2016 року.

Пунктом 1 цієї додаткової угоди визначено: у зв`язку із переходом до Зачепилівської селищної ради права власності на земельну ділянку площею 11,4767 га, кадастровий №:06:000:0015, яка використовується Товариством з обмеженою відповідальністю Заповіт Кобзаря на праві оренди, зазначаємо, що орендодавцем земельної ділянки площею 11,4767 га, кадастровий №:06:000:0015 є Зачепилівська селищна рада, до якої переходять всі права та обов`язки орендодавця.

Пунктом 2 цієї додаткової угоди сторони погодили продовжити строк дії договору оренди землі №б/н від 11.05.2016 року на 7 (сім) років, у зв`язку із чим Договір є продовженим до 11.05.2030 року.

Також, позивач зазначає, що згідно з інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 06.10.2025 року: власником земельної ділянки площею 11,4767га, кадастровий №:06:000:0015 є відповідач - Зачепилівська селищна рада Зачепилівського району Харківської області, право зареєстровано 16.03.2021 року №41269414; суб`єктом речового права цієї земельної ділянки є позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Заповіт Кобзаря, право оренди зареєстровано 11.05.2016 року №16076505.

Листом №3112/03.01-25 від 09.09.2025 року відповідач - Зачепилівська селищна рада повідомила позивача, що на виконання рішень суду від 11.06.2025 року у справі №952/427/25, та справі №952/42825, громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на сесії Зачепилівської селищної ради будуть розглянуті питання щодо надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних часток (паїв) за рахунок земельної ділянки сільськогосподарського призначення кадастровий № :06:000:0015, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з метою передачі їх у власність. Також повідомлено, що у зв`язку із цим договір оренди земельної ділянки від 11 травня 2016 року вважається розірваним за згодою сторін. Також, було надано для підпису додаткову угоду б/н до договору оренди землі № б/н від 11.05.2016 року про розірвання договору.

15.09.2025 року позивачем листом повідомлено Зачепилівську селищну раду (№53 від 15.09.2025 року), що вказані рішення ніяким чином не впливають на орендні відносини між підприємством та селищною радою згідно договору оренди землі площею 11,4767га, кадастровий №:06:000:0015, а тому відсутні підстави для розірвання договору оренди, тому додаткову угоду б/н до договору оренди землі № б/н від 11.05.2016 року позивачем не було підписано.

Проте, відповідачем листом від 26.09.2025 року №3325/03.01-25 було повідомлено позивача, про прийняття рішення про припинення права оренди земельної ділянки кад. №:06:000:0015 на виконання рішень суду від 11.06.2025 року у справі №952/427/25, та у справі №952/428/25.

За твердженнями позивача, суд визнав за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 лише абстрактне право на пай, не визначивши його меж і не вказавши, що цей пай має бути виділений саме з орендованої позивачем земельної ділянки. Суд підтвердив, що вказані особи мають право отримати земельні ділянки розміром 4,67 умовних кадастрових гектарів, але не вказав, яку саме ділянку і не зобов`язав відповідача виділити її саме за рахунок земельної ділянки площею 11,4767 га, кадастровий №:06:000:0015, що перебуває в оренді Товариства з обмеженою відповідальністю "Заповіт Кобзаря"

Тому, рішення Зачепилівської селищної ради №4964 від 10.09.2025 року Про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з метою виділення їх в натурі (на місцевості) громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованих за межами населених пунктів на території Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області та рішення Зачепилівської селищної ради №4965 від 10.09.2025 року Про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з метою виділення їх в натурі (на місцевості) громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованих за межами населених пунктів на території Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області відповідач фактично вирішив, що саме земельна ділянка кадастровий №:06:000:0015 є джерелом для виділення паїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , без врахування, що дана земельна ділянка є належить до комунальної власності (землі запасу), яка була передана в оренду з земель державної власності, а не невиділена земля колишнього КСП. Виділення паїв зазвичай відбувається із земель, які не передані у користування.

Також, позивач зазначає, що рішеннями Зачепилівського районного суду Харківської області від 11.06.2025 року № 952/427/25, № 952/428/25 за третіми особам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було визнано право на земельну частку (пай) колишнього КСП За мир Зачепилівського району Харківської області. Натомість, відповідач, в оскаржуваних рішеннях №4964 від 10.09.2025 року та №4965 від 10.09.2025 року, зазначив, що на виконання рішень Зачепилівського районного суду Харківської області від 11.06.2025 року № 952/427/25, № 952/428/25, вирішив: надати дозвіл громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) за рахунок земельної ділянки сільськогосподарського призначення за кад. № :06:000:0015, що перебуває в запасі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ( КВЦПЗ-01.01) в розмірі середньої земельної частки (паю) ріллі 4.67 в умовних кадастрових гектарах по Чернещинському старостинському округу реформованого КСП ім. Шевченка розташованої за межами населених пунктів на території Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області, що стало підставою для звернення позивача із відповідним позовом щодо визнання незаконними та скасування рішень Зачепилівської селищної ради №4964 від 10.09.2025 року та №4965 від 10.09.2025 року до господарського суду.

Суд, не приймає вищевикладені посилання позивача, оскільки відповідно до частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 1-1) спорах адміністратора за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій, експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про оборонні закупівлі", крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення публічно-приватного партнерства; 15) спорах щодо оскарження рішень Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері проведення конкурентних процедур з відбору приватного партнера, концесіонера; 15-1) спорах щодо оскарження законності укладення договору публічно-приватного партнерства, концесійного договору, законності змін, внесених до договору публічно-приватного партнерства, концесійного договору; 16) спорах щодо здійснення державного регулювання, нагляду і контролю у сфері медіа.

Частинами 2, 3 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно - правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно - правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

З вищевикладеного слідує, що адміністративні суди розглядають спори, що мають в основі публічно - правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо - розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Позивач звертаючись із відповідними позовними вимогами до суду, із посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі 674/31/15-ц від 21.11.2018 року зазначив, що у цій справі позивач оскаржує Рішення Зачепилівської селищної ради від 10.09.2025 року № 4965 та № 4964 Про надання гр.гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою…, яким рада ініціювала поділ земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0015, що перебуває в оренді ТОВ Заповіт Кобзаря, та її передачу у власність третім особам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що на думку останнього свідчить про те, що оскільки внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваного рішення у позивача припинилось речове право (користування в порядку оренди) на земельну ділянку, про поновлення якого позивач також просить у позові, даний спір стосується приватноправових відносин, і, враховуючи суб`єктний склад сторін, підлягає розгляду порядку господарського судочинства.

Вищевказані твердження позивача за висновком суду є помилковими, та гуртуються на невірному розумінні норм права, та довільному тлумаченні постанови Великої Палати Верховного Суду у справі 674/31/15-ц від 21.11.2018 року.

Як вбачається із постанови Великої Палати Верховного Суду у справі 674/31/15-ц від 21.11.2018 року, у даній справі, позивач оскаржував розпорядження Дунаєвецької РДА про надання ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, передачу їй у власність земельної ділянки розміром 2,0000 га та просить визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, яка у подальшому була відчужена на користь відповідача ОСОБА_3, у зв`язку із накладанням спірної земельної ділянки на землі водного фонду.

У цій справі, як зазначив Верховний суд, виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

Враховуючи вищевикладене, постанову Великої Палати Верховного Суду у справі 674/31/15-ц від 21.11.2018 року прийнято за іншої, ніж у даній справі, фактично-доказової бази, тобто хоча й за подібного правового регулювання, але за інших обставин, встановлених судом, і за інших поданих сторонами та оцінених судами доказів, у залежності від яких (обставин і доказів) й прийнято відповідні судові рішення.

Натомість, заявляючи позовні вимоги про

- визнати незаконним та скасувати рішення Зачепилівської селищної ради №4964 від 10.09.2025 року Про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з метою виділення їх в натурі (на місцевості) громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованих за межами населених пунктів на території Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області;

- визнати незаконним та скасувати рішення Зачепилівської селищної ради №4965 від 10.09.2025 року Про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з метою виділення їх в натурі (на місцевості) громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованих за межами населених пунктів на території Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області позивачем не надано до суду доказів, щодо наявності цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю тощо), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Також, відсутні докази набуття будь-якими особами у зв`язку із прийняттям оскаржуваних рішень речового права на земельну ділянку площею 11,4767 га, кадастровий №:06:000:0015 чи її поділу, зміни власника, що свідчить про те, що спір у цій частині не стосується приватно-правових відносин, оскільки відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, тобто має публічно - правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо - розпорядчої діяльності публічних органів, тобто даний спір не стосується приватно- правових відносин як на тому наполягає позивач, та підпадає під юрисдикцію адміністративного суду, а не як помилково визначено позивачем під юрисдикцію господарського суду.

Вищевказане свідчить про помилковість висновків позивача, що спір в частині визнання незаконними та скасувати рішень Зачепилівської селищної ради №4964 від 10.09.2025 року та №4965 від 10.09.2025 року Про надання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з метою виділення їх в натурі (на місцевості) громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованих за межами населених пунктів на території Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області підпадає під юрисдикцію господарського суду.

Крім того, суд приймає до уваги, що Велика Палата Верховного Суду у справі 674/31/15-ц від 21.11.2018 року на яку посилається позивач зазначила, що оскільки особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її в користування, за результатами розгляду яких ці органи приймають відповідні рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Адміністративні суди розглядають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з погляду його законності, а вимога про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Тобто, прийняті відповідачем Зачепилівською селищною радою рішення №4964 від 10.09.2025 року та №4965 від 10.09.2025 року які оскаржує позивач до господарського суду (виходячи з їх змісту), не свідчить про набуття або позбавлення речового права на спірну земельну ділянку та не породжують особистих майнових прав та зобов`язань як позивача, так і інших осіб, а відтак у даній справі існує спір між суб`єктами, які не мають рівних цивільних правовідносин, отже за висновком суду між сторонами на даному етапі існують адміністративні правовідносини.

Окрім того, суд звертає увагу позивача, що у постановах від 11 вересня 2019 року у справі № 924/174/18 (провадження № 12-82гс19), від 21 березня 2018 року у справі № 536/233/16-ц (провадження № 14-5зц18), від 24 квітня 2018 року у справі № 401/2400/16-ц (провадження № 14-120цс18), від 30 травня 2018 року у справі № 826/5737/16 (провадження № 11-475апп18), від 19 червня 2018 року у справі № 922/864/17 (провадження № 12-61гс18) Велика Палата Верховного суду дійшла висновку про те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування, а відмова особі в наданні земельної ділянки, яка висловлена шляхом відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо її відведення, сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність у неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки.

Водночас, якщо особа звертається до повноважного органу з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якого цей орган приймає відповідні рішення, то у цих правовідносинах зазначений орган реалізує управлінські функції. А тому спори про оскарження таких його рішень належать до юрисдикції адміністративного суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 536/233/16-ц, від 30 травня 2018 року у справі № 127/16433/17, від 28 листопада 2018 року у справі № 820/4219/17, від 16 та 22 січня 2019 року у справах №361/2562/16-а та 371/957/16-а, від 27.03.2019 по справі № 206/4712/17).

За змістом частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, з огляду на зазначене, предмет і підставу позову, а також характер спірних правовідносин, з заявлених позивачем у пункті 1-2 прохальної частини позовної заяви позовних (вх. № 3837/25) вимог слідує, що оспорювані позивачем рішення Зачепилівської селищної ради №4964 від 10.09.2025 року та №4965 від 10.09.2025 року не є спором про порушене цивільне право позивача на земельну ділянку, зокрема права власності чи користування земельною ділянкою, оскільки рішення органів місцевого самоврядування щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чинним законодавством не віднесено до підстав виникнення прав на земельну ділянку, а проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки не визначений як підстава набуття права на земельну ділянку і не є правовстановлювальним документом, спрямованим на набуття, зміну або припинення прав та обов`язків сторін.

У правовідносинах, які виникли з оспорюваних рішень органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з метою виділення їх в натурі (на місцевості) громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованих за межами населених пунктів на території Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області, відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльності, тобто мали місце публічно-правові відносини, у зв`язку із чим спір в частині позовних вимог:

- визнання незаконним та скасувати рішення Зачепилівської селищної ради №4964 від 10.09.2025 року Про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з метою виділення їх в натурі (на місцевості) громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованих за межами населених пунктів на території Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області;

- визнання незаконним та скасувати рішення Зачепилівської селищної ради №4965 від 10.09.2025 року Про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з метою виділення їх в натурі (на місцевості) громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованих за межами населених пунктів на території Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області не підвідомчий господарським судам України та підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Тобто, прийняті Зачепилівською селищною радою рішення №4964 від 10.09.2025 року та №4965 від 10.09.2025 року (виходячи з їх змісту), не свідчить про набуття або позбавлення речового права на спірну земельну ділянку та не породжують особистих майнових прав та зобов`язань як позивача, так і інших осіб, а відтак даній існує спір між суб`єктами, які не мають рівних цивільних правовідносин, оскільки між сторонами на даному етапі існують адміністративні правовідносин.

Пунктом 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що Господарський суд закриває провадження у справі, якщо: спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Згідно частини 2 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини 1 цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

У зв`язку зі чим, суд роз`яснюючи позивачу до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи у цій частині позовних вимог, зазначає, що спір має бути вирішений адміністративним судом.

Частиною 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України ,,Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку із відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись статтями 12, 46, 231, 233, 234 - 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволені клопотання позивача (вх. № 5545/26 від 06.03.2026 року) про зміну предмету позову відмовити.

2. Уточнену позовну заяву (вх. № 5547/26 від 06.03.2026 року) та додані до неї документи повернути позивачу.

3. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Заповіт Кобзаря до Зачепилівської селищної ради про:

- визнання незаконним та скасування рішення Зачепилівської селищної ради №4964 від 10.09.2025 року Про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з метою виділення їх в натурі (на місцевості) громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованих за межами населених пунктів на території Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області;

та

- визнання незаконним та скасування рішення Зачепилівської селищної ради №4965 від 10.09.2025 року Про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з метою виділення їх в натурі (на місцевості) громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованих за межами населених пунктів на території Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із тим, що спір у цій частині не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

3.1. Роз`яснити позивачу, що спір у цій частині відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

4. Суд роз`яснює позивачу, що оскільки уточнена позовна заява (вх. № 5547/26 від 06.03.2026 року) та додані до неї документи були подані до Господарського суду Харківської області в електронному вигляді, суд не здійснює повернення роздрукованих документів у паперовому вигляді позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею, а саме 25 березня 2026 року.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку, передбаченому статтями 255-256 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Східного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили з врахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 30 березня 2026 року

СуддяО.О. Ємельянова