РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.03.2026Справа № 910/369/26
Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Джі Ві Груп Менеджмент» (01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, буд. 6, каб. 506; ідентифікаційний код: 43979007)

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-мед» (01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, буд. 6; ідентифікаційний код: 42805241)

2. Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (01010, м. Київ, вул. М. Омеляновича-Павленка, буд. 15; ідентифікаційний код: 37401206)

про усунення перешкод у користуванні майном та зобов`язання вчинити дії

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.01.2026 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Джі Ві Груп Менеджмент» надійшла позовна заява із вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-мед» та Печерської районної в місті Києві державна адміністрації, у якій позивач просить суд:

- усунути перешкоди Товариству з обмеженою відповідальністю «Бі Джі Ві Груп Менеджмент» у користуванні нерухомим майном, розташованим за адресою: Україна, 01011, місто Київ, вулиця Панаса Мирного, 6, шляхом встановлення відсутності місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-мед» за адресою: Україна, 01011, місто Київ, вулиця Панаса Мирного, 6;

- зобов`язати Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-мед», а саме: видалити відомості про місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-мед» за адресою: Україна, 01011, місто Київ, вулиця Панаса Мирного, 6.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є єдиним власником адміністративно-офісного будинку, розташованого за адресою: вул. Панаса Мирного, 6, м. Київ. За вказаною адресою зареєстроване також місцезнаходження відповідача 1, при цьому, фактично останній за цією адресою: не знаходиться, жодних договорів з ним на користування нерухомим майном не укладалося, що свідчить про незаконність використання адреси місцезнаходження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2026 відкрито провадження у справі №910/369/26, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Відповідачі не скористалися своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

При цьому, про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/369/26 відповідачі повідомлялися належним чином в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Зокрема, відповідач 2 отримав ухвалу суду від 20.01.2026 про відкриття провадження у справі №910/369/26 в своєму електронному кабінеті 20.01.2026, а відповідач 1 - 05.02.2026 за адресою місцезнаходження, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, буд. 6), що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень (за ідентифікатором пошуку R65).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бі Джі Ві Груп Менеджмент» є власником адміністративно-офісного будинку, площею 3089 кв.м., розташованого за адресою: вул. Панаса Мирного, 6, м. Київ (на підставі Договору купівлі-продажу, серія та номер 3201, від 01.07.2024.

Право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Джі Ві Груп Менеджмент» на об`єкт нерухомості належним чином зареєстроване, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.07.2024, індексний номер витягу 385034180.

За вказаною адресою (вул. Панаса Мирного, 6, м. Київ) зареєстроване також місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-мед».

Як вказує позивач, фактично Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-мед» за цією адресою не знаходиться, жодних договорів з ним позивач чи попередній власник будівлі на користування нерухомим майном не укладали, що свідчить про незаконність використання Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс-мед» адреси місцезнаходження.

Позивач вказує, що він, як власник нерухомого майна за вказаною адресою, не укладав жодних договорів на користування відповідачем 1 нерухомим майном за адресою місто Київ, вул. Панаса Мирного, 6, що могло б бути законною підставою для місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-мед» за вказаною адресою та використання такої адреси у якості достовірних відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервісна бурова компанія» (попередній власник адміністративно-офісного будинку, розташованого за адресою: вул. Панаса Мирного, 6, м. Київ), у відповіді №01-09/2025 від 24.09.2025 на запит позивача повідомило, що за період, протягом якого товариство було власником вищевказаного нерухомого майна, договір користування таким нерухомим майном (чи будь-які інші правочини щодо вказаного приміщення) з Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс-мед» не укладався.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-мед» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 07.02.2019, номер запису: 008931.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 124162788), Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервісна бурова компанія» було власником спірної будівлі з 16.05.2018.

Матеріали справи не містять, а відповідачем 1 не надано суду доказів укладення договорів оренди відносно адреси реєстрації як з Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервісна бурова компанія», так і з позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного кодексу України юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України до єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.

Згідно зі ст. 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи та здійснення управління і обліку.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться зокрема відомості про місцезнаходження юридичної особи.

Статтею 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Таким чином, позивач зазначає, що відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про місцезнаходження відповідача за адресою: місто Київ, вулиця Панаса Мирного, 6 є недостовірними та порушують його права, як власника означеного нерухомого майна, що є підставою для усунення порушення права власності та внесення змін щодо місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-мед».

Станом на час розгляду справи місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-мед» з адреси належного позивачу нерухомого майна не змінено, відповідні рішення вищим органом товариства не прийнято, зміни до відомостей про товариство до Єдиного державного реєстру не внесено.

Позивач вказує, що бездіяльність відповідача 1 щодо зміни місцезнаходження товариства з адреси належного позивачу майна, з внесенням відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є протиправною поведінкою. Формальне використання зазначеної адреси відповідачем 1 для визначення місцезнаходження юридичної особи, без її згоди, як власника об`єкта нерухомого майна, створює перешкоди у здійсненні права власності та є порушенням прав позивача.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» місцезнаходження юридичної особи - адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені (далі - виконавчий орган).

За частиною 4 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у тому числі змін до установчих документів юридичної особи, подаються: рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про зміни, що вносяться до Єдиного державного реєстру, а також установчий документ юридичної особи в новій редакції - у разі внесення змін, що містяться в установчому документі.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників проводяться в порядку, встановленому цим законом та статутом товариства.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників скликаються виконавчим органом товариства. Виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства; виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства; повідомлення, надсилається поштовим відправленням з описом вкладення; статутом товариства може бути встановлений інший спосіб повідомлення; у повідомленні про загальні збори учасників зазначаються дата, час, місце проведення, порядок денний; якщо до порядку денного включено питання про внесення змін до статуту товариства, до повідомлення додається проект запропонованих змін.

Згідно з п. 45.2. ст. 45 Податкового кодексу України податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Пунктом 10 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» встановлено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що відсутність за зареєстрованою адресою відповідача 1 органів управління товариства та фактичного місця ведення діяльності чи розташування офісу суперечить ст. 93 Цивільного кодексу України, ст. 45 Податкового кодексу України, ст. ст. 9, 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Поряд із цим, використання належного позивачу нерухомого майна відповідачем 1 в якості адреси місцезнаходження без наявності на це правових підстав свідчить про незаконність такого використання.

Як вірно зазначає позивач, використання адреси його нерухомого майна для визначення місцезнаходження юридичної особи та отримання від цього відповідної вигоди, без отримання згоди власника об`єкта нерухомого майна, є порушенням права власності та створює власнику перешкоди в здійсненні ним своїх прав вільно та на власний розсуд користуватись та розпоряджатись майном.

Так, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України).

Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном.

Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 Господарського процесуального кодексу України).

Положення статей 15, 16 Цивільного кодексу України визначають, що кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, дійшовши висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити з його ефективності. Це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці, зокрема у рішеннях від 13.05.1980 у справі "Артіко проти Італії" (п. 35) та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" (п. 32), визначає, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушено, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

При цьому ефективність обраного позивачем способу захисту означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Таким чином, ефективний засіб (спосіб) захисту приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Зазначені висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, Верховного Суду від 03.03.2021 у справі № 915/161/20, від 21.01.2021 у справі № 921/266/18.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (п. 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (п. 40), від 30.01.2019 у справі № 5 69/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (п. 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (п. 7.23)).

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 (п. 9.64).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК України, ч. 2 ст. 152 ЗК України). Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання негаторного позову відповідно.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 Цивільного кодексу України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку в обгрунтованості позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Джі Ві Груп Менеджмент» щодо усунення перешкод у користуванні спірним нерухомим майном шляхом встановлення відсутності місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-мед» за адресою: Україна, 01011, місто Київ, вулиця Панаса Мирного, 6.

Також, суд погоджується з доводами позивача про те, що обраний ним спосіб захисту, зокрема, щодо зобов`язання Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу державної реєстрації, в якому знаходиться реєстраційна справа відповідача 1, щодо зобов`язання видалити відомості про місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-мед», є належним та ефективним у даному випадку, оскільки лише в разі задоволення судом таких вимог можливо повною мірою забезпечити поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача 1 у зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Усунути перешкоди Товариству з обмеженою відповідальністю «Бі Джі Ві Груп Менеджмент» (01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, буд. 6, каб. 506; ідентифікаційний код: 43979007) у користуванні нерухомим майном, розташованим за адресою: Україна, 01011, місто Київ, вулиця Панаса Мирного, 6, шляхом встановлення відсутності місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-мед» (01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, буд. 6; ідентифікаційний код: 42805241) за адресою: Україна, 01011, місто Київ, вулиця Панаса Мирного, 6.

3. Зобов`язати Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію (01010, м. Київ, вул. М. Омеляновича-Павленка, буд. 15; ідентифікаційний код: 37401206) внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-мед» (01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, буд. 6; ідентифікаційний код: 42805241), а саме: видалити відомості про місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-мед» за адресою: Україна, 01011, місто Київ, вулиця Панаса Мирного, 6.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-мед» (01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, буд. 6; ідентифікаційний код: 42805241) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Джі Ві Груп Менеджмент» (01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, буд. 6, каб. 506; ідентифікаційний код: 43979007) судовий збір у розмірі 5324 (п`ять тисяч триста двадцять чотири) грн 80 коп.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Спичак