ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2026м. ДніпроСправа № 904/781/26

Господарський суд Дніпропетровської області

у складі судді Дупляка С.А.,

без повідомлення (виклику) учасників справи,

дослідивши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи №904/781/26

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ''ПЕРЕСУВНА МЕХАНІЗОВАНА КОЛОНА №132"''

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОМАЙН ІНЖИНІРИНГ"

про стягнення грошових коштів

в с т а н о в и в:

1. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Товариство з обмеженою відповідальністю ''ПЕРЕСУВНА МЕХАНІЗОВАНА КОЛОНА №132"'' (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОМАЙН ІНЖИНІРИНГ" (далі - відповідач) про стягнення 164.500,00 грн основної заборгованості, 73.994,13 грн пені, 7.565,89 грн трьох процентів річних та 27.579,26 грн інфляційних втрат.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/781/26 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2026.

Ухвалою від 20.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами (в порядку письмового провадження).

Від відповідача 10.03.2026 надійшов відзив, у якому відповідач просить суд позовні вимоги задовольнити частково (у сумі основної заборгованості (164.500,00 грн) та відмовити у задоволенні решти позовних вимог (пені, процентів річних та інфляційних втрат).

Від позивача 12.03.2026 надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наполягає на задоволенні позовних вимог.

Від відповідача 23.03.2026 надійшли додаткові пояснення, у яких відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийняв рішення у справі.

З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

Стислий виклад позиції позивача

За умовами укладеного між сторонами договору поставки позивач поставив відповідачу товар, який останній не оплатив.

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач визнав поставку товару та суму основної заборгованості.

Проти стягнення пені відповідач заперечує, оскільки вважає, що договір не було укладено (на примірнику договору підпис відповідача відсутній).

Нарахування процентів річних та інфляційних втрат, на думку відповідача, має визначатися з урахуванням ст. 530 ЦК України, а не за умовами договору.

Доводи позивача щодо відзиву відповідача на позовну заяву

Позивач вважає, що первинні документи поставки містять відсилання на договір, а вказане свідчить про досягнення згоди щодо всіх його істотних умов.

Застосування до правовідносин сторін положень ст. 530 ЦК України позивач заперечує, оскільки наявна спеціальна ст. 692 ЦК України.

Доводи відповідача щодо відповіді на відзив

Умову договору про пеню відповідач вважає нікчемною, оскільки договір не підписано. Три проценти річних та інфляційні втрати відповідач вважає правомірним розраховувати на підставі ст. 530 ЦК України.

2. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У даному випадку до предмета доказування входять обставини: укладення договору; поставки товару; настання строку оплати товару; наявності/відсутності доказів оплати товару; правомірності нарахування пені, процентів річних та інфляційних втрат.

Суд встановив, що до позову долучений договір поставки (не підписаний з боку відповідача) від 29.07.2024 за №29-07-2024 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 умов якого постачальник зобов`язався поставити покупцю товарно-матеріальні цінності (далі - продукція), а покупець прийняти продукцію та оплатити її вартість на умовах і в порядку, передбаченому цим договором.

Поставка товару підтверджується видатковими накладними, а саме №144 від 01.08.2024 на суму 120.500,00 грн та №146 від 01.08.2024 на суму 44.000,00 грн.

Вказані видаткові накладні підписані сторонами договору без зауважень та заперечень.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією №68 від 03.11.2025, у якій вимагав у відповідача засвідчити акт звірки та сплатити заборгованість. Докази направлення претензії на адресу відповідача наявні у матеріалах справи.

Оскільки відповідач заборгованість не погасив, позивач нарахував пеню, проценти річні та інфляційні втрати і звернувся до суду з даною позовною заявою.

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Предметом позову позивач визначив 164.500,00 грн основної заборгованості, 73.994,13 грн пені, 7.565,89 грн трьох процентів річних та 27.579,26 грн інфляційних втрат.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 202, ст. 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як зазначалось вище, що до позову долучений договір поставки (не підписаний з боку відповідача) від 29.07.2024 за №29-07-2024 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 умов якого постачальник зобов`язався поставити покупцю товарно-матеріальні цінності (далі - продукція), а покупець прийняти продукцію та оплатити її вартість на умовах і в порядку, передбаченому цим договором.

Таким чином суд доходить висновку, що сторони не уклали у письмовій формі договір від 29.07.2024 за №29-07-2024.

Водночас поставка товару підтверджується видатковими накладними, а саме №144 від 01.08.2024 на суму 120.500,00 грн та №146 від 01.08.2024 на суму 44.000,00 грн.

Вказані видаткові накладні підписані сторонами договору без зауважень та заперечень.

Згідно з приписами ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ст. 181 ГК України, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Оцінивши правовідносини сторін господарський суд дійшов висновку, що між сторонами укладений договір у спрощений спосіб.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Отже, двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто з укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок поставити певний товар і, водночас, покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар.

Поставка товару підтверджується видатковими накладними, а саме №144 від 01.08.2024 на суму 120.500,00 грн та №146 від 01.08.2024 на суму 44.000,00 грн.

Вказані видаткові накладні підписані сторонами договору без зауважень та заперечень.

У відзиві відповідач визнав позовні вимоги в частині основної заборгованості, однак вказав, що строк оплати товару має визначатися з урахуванням приписів ст. 530 ЦК України.

Суд роз`яснює взаємодію ст. 530 ЦК України з іншими положеннями кодексу при визначенні строку оплати товару.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За частинами першою, другою, четвертою статті 538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.

При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, слід виходити з приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису ч. 1 ст. 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Зі змісту ст. 692 ЦК України вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі - продажу не встановлено інший строк оплати. Відтак, обов`язок покупця оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

Отже відповідач зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, а саме 01.08.2024, оскільки у зазначену дату відповідач отримав товар від позивача, що підтверджується видатковими накладними №144 від 01.08.2024 на суму 120.500,00 грн та №146 від 01.08.2024 на суму 44.000,00 грн.

Висновки суду узгоджуються зі сталою практикою застосування положень ст. 692 ЦК України і висновками Центрального апеляційного господарського суду, які викладені, зокрема, у постанові від 18.02.2026 у справі №904/2569/25.

Строк оплати товару на загальну суму 164.500,00 грн настав 01.08.2024, що підтверджується видатковими накладними №144 та №146.

Відповідач оплату товару не здійснив, позов в частині задоволення вимоги про стягнення основної заборгованості визнав.

Таким чином позовні вимог про стягнення основної заборгованості у розмірі 164.500,00 грн визнаються обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За визначенням ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Тобто для застосування такого виду відповідальності як пеня необхідна згода сторін.

Докази досягнення згоди між сторонами щодо розміру пені в матеріалах справи відсутні, оскільки письмовий договір між сторонами укладений не був .

Отже нарахування позивача до стягнення з відповідача пені за загальний період прострочення з 02.08.2024 до 12.02.2026 на загальну суму 73.994,13 грн визнаються судом безпідставними, а вимога такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував три проценти річних та інфляційні втрати за період прострочення з 02.08.2024 до 12.02.2026 на суму 7.565,89 грн та на суму 27.579,26 грн відповідно.

Господарський суд перевірив розрахунки трьох процентів річних та інфляційних втрат і визнав їх арифметично та методологічно правильними, а вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати

Суд зазначає, що ч. 1 ст. 130 ГПК України встановлює спеціальні правила, які стосуються певних окремих випадків розподілу судового збору, зокрема, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті та передбачають повернення у такому випадку позивачу із державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. Положення ст. 130 ГПК України кореспондуються зі ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Запровадження законодавцем можливості повернути з Державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору позивачу у передбачених ч. 1 ст. 130 ГПК України випадках, встановлює практичну реалізацію завдань господарського судочинства, які направлені на своєчасний, неупереджений та справедливий розгляд справи у відповідності з реалізацією прав самих учасників справи, зокрема шляхом визнання позову до початку розгляду справи по суті тощо.

При цьому можливість повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у відповідності до вимог ч. 1 ст. 130 ГПК України обґрунтовується тим, що судом при здійсненні правосуддя у випадку визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, затрачається менше технічних, економічних та людських ресурсів для розгляду самої справи.

Крім того, положення ч. 1 ст. 130 ГПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» не містить імперативних приписів щодо можливості застосування таких норм лише у випадках саме повного визнання позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.11.2022 в справі №910/14479/21.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне в порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ГПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", повернути позивачу 50% сплаченого ним при поданні позову судового збору, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог (у розмірі 987,00 грн), оскільки до початку розгляду справи по суті відповідачем було визнано позов в частині основної заборгованості.

В іншій частині витрати зі сплаті судового збору, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог (у розмірі 1.408,75 грн) судом покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-79, 86, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТЕХНОМАЙН ІНЖИНІРИНГ" (50071, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, вул.Глазового Павла, будинок 15б; ідентифікаційний код 37065299) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПЕРЕСУВНА МЕХАНІЗОВАНА КОЛОНА №132" (11771, Житомирська обл., Звягельський р-н, село Теснівка, вул. Лесі Українки, будинок 92; ідентифікаційний код 01036477) 164.500,00 грн (сто шістдесят чотири тисячі п`ятсот грн 00 к.) основної заборгованості, 7.565,89 грн (сім тисяч п`ятсот шістдесят п`ять грн 89 к.) трьох процентів річних, 27.579,26 грн (двадцять сім тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять грн 26 к.) інфляційних втрат, 1.408,75 грн (одну тисячу чотириста вісім грн 75 к.) судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог (про стягнення 73.994,13 грн пені) відмовити.

Повернути ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПЕРЕСУВНА МЕХАНІЗОВАНА КОЛОНА №132" (11771, Житомирська обл., Звягельський р-н, село Теснівка, вул. Лесі Українки, будинок 92; ідентифікаційний код 01036477) 987,00 грн (дев`ятсот вісімдесят сім грн 00 к.) судового збору з Державного бюджету України, сплата якого підтверджується платіжною інструкцією №103 від 19.02.2026.

Для фактичного здійснення повернення судового збору з Державного бюджету України ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПЕРЕСУВНА МЕХАНІЗОВАНА КОЛОНА №132" необхідно подати до суду заяву встановленої форми з відповідними реквізитами.

Видати наказ / ухвалу про повернення судового збору/ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.А. Дупляк