ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2026 Справа № 926/3992/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Манюка П.Т., суддів Прядко О.В., Рима Т.Я.,

за участю секретаря судового засідання Амбіцької І.О.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги:Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель",
на рішення:Господарського суду Чернівецької області від 19.01.2026 (суддя Гурин М.О., повний текст рішення складено 21.01.2026),

у справі:№ 926/3992/25,

за позовом:Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель", м. Київ,
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково виробниче підприємство "ТЕМП-3000", м. Чернівці,
про:стягнення штрафних санкцій в розмірі 23 766 765, 00 грн

Представники учасників справи:

від позивача: Павловська Дарина Сергіївна представник,

від відповідача: Галя Євген Сергійович представник.

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

Державне підприємство Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» звернулось до Господарського суду Чернівецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково виробниче підприємство «ТЕМП-3000» про стягнення штрафних санкцій в сумі 23 766 765, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами державного контракту (договору) про закупівлю від 08.04.2024 № 108/04-24-РМ в частині своєчасної поставки товару, у зв`язку із чим позивачем відповідно до п. 8.2. договору нараховано пеню за ставкою 0,5 % від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожну добу затримки на загальну суму 23 766 765, 00 грн.

За результатами розгляду справи № 926/3992/25, Господарський суд Чернівецької області 19.01.2026 ухвалив рішення, яким позовні вимоги задоволив частково, стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково виробниче підприємство «ТЕМП-3000» на користь позивача 5 941 691, 25 грн, оскільки дійшов до висновку про наявність підстав для зменшення загального розміру неустойки на 75 %. Також рішенням місцевого суду від 19.01.2026 замінено позивача - Державне підприємство Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» на його правонаступника Державне підприємство Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач не погодився з ухваленим рішенням місцевого господарського суду, оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає помилковими висновки місцевого суду про наявність підстав для зменшення розміру неустойки.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення Господарського суду Чернівецької області від 19.01.2026 у справі № 926/3992/25 в частині зменшення розміру пені на 75 % прийнято без встановлення та доведення виняткових обставин, без належної оцінки доказів, а також із неправильним застосуванням ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, що призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам законності та обґрунтованості. Також до матеріалів судової справи відповідачем не долучено доказів, які б підтверджували вжиття ним заходів для своєчасного виконання зобов`язання з поставки товару позивачеві.

З огляду на вказані обставини, позивач просить суд скасувати оскаржуване рішення місцевого господарського суду, а його позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач не заперечуючи факту прострочення виконання договірних зобов`язань зазначає, що згідно з приписами законодавства України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідач вказує, що він є виробником та постачальником продукції оборонного призначення для потреб Збройних Сил України та інших військових формувань задля забезпечення потреб оборони України, порушення умов договору зумовлене непередбачуваними обставинами, а позивачем не було вказано про збитки, які були б спричинені невчасною поставкою.

За таких обставин, відповідач просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Процесуальний хід розгляду апеляційної скарги відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду; за клопотанням представника позивача, розгляд справи відбувся в режимі відеоконференції.

У судове засідання 16.03.2026 з`явились представники сторін, які підтримали свої доводи та заперечення, наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши апеляційну скаргу та відзив на апеляційну скаргу, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, є договір, який в силу вимог частини 1 статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 6 та 627 ЦК України визначено що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 712 ЦК України).

Як встановлено місцевим господарським судом, 08.04.2024 року між замовником - Державним підприємством Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» (правонаступником якого є Державне підприємство Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель») та постачальником - Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕМП-3000» укладено державний контракт (договір) про закупівлю № 108/04-24-РМ (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник зобов`язується поставити замовнику бронежилет модульний (тип 2, рівень ІІ, вид 5, комплектність 1-5) Корсар М3 мп-6 (35810000-5: Індивідуальне обмундирування), найменування, перелік, характеристики, обсяг, код згідно з національним класифікатором ДК яких визначені в специфікації (додаток № 1) (номер оголошення про проведення закупівлі, присвоєний електронною системою закупівель ID: UA-2024-03-08-006548-a), а замовник - прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п.п. 1 та 5 специфікації (додаток № 1 до договору) постачальник взяв на себе зобов`язання здійснити поставку товару у кількості 24 410 комплектів за ціною за одиницю без ПДВ 25 199, 00 грн в наступні строки: 11 850 комплектів до 31.05.2024 року включно; 12 560 комплектів до 30.06.2024 року включно.

Додатковою угодою № 1 до договору від 12.04.2024, до пункту 1 специфікації (додаток № 1 до договору) внесено зміни, та погоджено ціну за одиницю товару без ПДВ - 25 190,00 грн.

Додатковою угодою № 2 до договору від 30.05.2024, до пункту 5 специфікації (додаток № 1 до договору) внесено зміни, та продовжено строки поставки товару, а саме: 11 850 комплектів до 10.07.2024 року включно; 12 560 комплектів до 30.07.2024 року включно.

Додатковою угодою № 3 до договору від 25.07.2024, до пункту 5 специфікації (додаток № 1 до договору) внесено зміни, та ще раз продовжено строки поставки товару, а саме: 11 850 комплектів до 31.07.2024 року включно; 12 560 комплектів до 31.07.2024 року включно.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, кінцевий термін поставки був визначений в договорі до 31.07.2024, однак, порушуючи взяті на себе зобов`язання, відповідач несвоєчасно поставив частину товару у кількості 11 850 комплектів, зокрема:

1. товар у кількості 3 000 комплектів на загальну суму 75 570 000, 00 грн до військової частини НОМЕР_1 поставлено 09.08.2024 року, що підтверджується актом приймання товару № 435;

2. товар у кількості 3 000 комплектів на загальну суму 75 570 000, 00 грн до військової частини НОМЕР_1 поставлено 16.08.2024 року, що підтверджується актом приймання товару № 450.

3. товар у кількості 3 000 комплектів на загальну суму 75 570 000, 00 грн до військової частини НОМЕР_1 поставлено 20.08.2024 року, що підтверджується актом приймання товару № 456;

4. товар у кількості 2 850 комплектів на загальну суму 71 791 500, 00 грн до військової частини НОМЕР_1 поставлено 23.08.2024 року, що підтверджується актом приймання товару № 460.

Таким чином, враховуючи те, що частину товару було поставлено з порушенням встановленого строку, то, у відповідності до п.п. 8.2, 8.4 договору, позивач нарахував відповідачу штрафні санкції у загальній сумі 23 766 765, 00 грн.

За умовами статей 610, 611, 612 ЦК України, невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка (частина перша статті 546 ЦК України). Згідно з приписами ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 8.2. договору у разі порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим договором) товару, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,5 (нуль цілих п`ять десятих) відсотка від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого) товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за договором за кожен повний день прострочення виконання таких зобов`язань. За порушення строку поставки товару понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від ціни товару, строк поставки якого порушено. При цьому, відібрані зразки партії товару для проведення лабораторних випробувань не вважаються непоставленими (неприйнятими).

Пунктом 8.4. договору передбачено, що у разі застосування пені/штрафу постачальник зобов`язаний сплатити суму пені/штрафу протягом 30 (тридцяти) банківських днів від дати направлення замовником письмового повідомлення постачальнику. Сплата пені/штрафів не звільняє постачальника від виконання умов цього договору. Штраф та пеня за несвоєчасне/неякісне постачання товару нараховується постачальнику за весь період прострочення до моменту належного виконання зобов`язання.

Місцевий господарський суд встановив, що зважаючи на факт прострочення відповідачем поставки товару та обумовлені сторонами наслідки такого прострочення, позивач правомірно нарахував відповідачу 23 766 765, 00 грн пені.

Враховуючи вищеописані норми та встановлені обставини справи, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розрахунки пені зроблено правильно.

Щодо висновку місцевого суду про необхідність зменшення розміру неустойки колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частинами 1, 2 статті 217 Господарського кодексу України (чинними на момент виникнення спірних правовідносин) господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України (чинною на момент виникнення спірних правовідносин) підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

За положеннями частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Верховний Суд у постанові від 15.02.2023 року у cправі № 920/437/22 зазначив про те, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки. При цьому, в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності. Зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованому збагаченню однієї з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагента на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у постанові від 16.03.2021 у справі № 922/266/20, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

Загальними засадами цивільного законодавства, у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, є справедливість, добросовісність та розумність.

Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання (рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі № 7-рп/2013).

Отож, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Варто зауважити, що законодавчо не врегульовано розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка наведена, зокрема, у постановах від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

У справі, що розглядається, місцевий господарський суд врахував, що відповідачем повністю виконано зобов`язання за договором та поставлено позивачу товар, щодо кількості і якості якого позивач не висловлював жодних заперечень; прострочення із поставки є відносно незначним (меншим ніж місяць); відповідач визнає факт прострочення поставки та готовий нести за це договірну відповідальність; в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують, що прострочення поставки спричинило позивачу збитки.

Судова колегія приймає до уваги статус відповідача, що має важливе значення для національної економіки у сфері оборонно-промислового комплексу та є критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період воєнного стану.

Суд першої інстанції врахував докази того, що прострочення поставки виникло у зв`язку з рядом об`єктивних обставин, які відповідач не міг передбачити, укладаючи даний договір та ніяким чином не міг вплинути, а саме: перенесення строків за попередніми контрактами та обмеження можливостями виробництва з урахуванням непередбачуваного виходу з ладу обладнання внаслідок раптового відключення електричної енергії, необхідного часу на його ремонт, що підтверджується висновком Київської обласної (регіональної) Торгової-промислової палати від 02.07.2024 № 338/03.23 про істотну зміну обставин (hardship) за Державним контрактом (договором) про закупівлю від 08.04.2024 № 108/04-24-РМ, які сторони не могли передбачити при його укладенні.

Водночас, суд зважає на тісну співпрацю відповідача з різними підрозділами Збройних сил України та з позивачем, спрямовану на виконання важливих замовлень оборонного характеру задля відбиття збройної агресії росії проти України силами оборони України. За таких обставин, судова колегія вважає висновок місцевого господарського суду про зменшення розміру неустойки на 75 % та стягнення з відповідача на користь позивача 5 941 691, 25 грн пені обґрунтованим.

Щодо аргументу скаржника про те, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків (ч. 1 ст. 550 ЦК України) і тому відсутність збитків не може братися до уваги, колегія суддів звертає увагу, що ч. 3 ст. 551 ЦК України прямо передбачає, що суд може зменшити розмір неустойки, якщо вона значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином, відсутність або незначність збитків є лише однією з обставин, яку законодавець вказав як підставу для зменшення розміру неустойки.

Отже, суд першої інстанції правомірно врахував відсутність заявлених збитків як одну із підстав для зменшення розміру пені.

Окрім того, апеляційний суд зазначає, що зобов`язання за контрактом виконано відповідачем у повному обсязі, що свідчить про відсутність наміру ухилитися від виконання договірних зобов`язань та підтверджує добросовісність відповідача, також між відповідачем та позивачем укладено ще ряд контрактів на постачання військової амуніції.

За змістом ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на те, що скаржник в апеляційній скарзі не навів інших доводів, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд судового рішення виключно в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника про необхідність скасування рішення суду першої інстанції є безпідставними.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги позивача без задоволення.

Керуючись ст.ст. 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 19.01.2026 у справі № 926/3992/25 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду згідно зі ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.03.2026 року.

Головуючий суддя Манюк П.Т.

Суддя Прядко О.В.

Суддя Рим Т.Я.