РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.03.2026Справа № 910/11792/25

За позовом Фізичної особи-підприємця Манжоли Євгенія Валерійовича

до 1) Фізичної особи-підприємця Стригуна Гліба Олеговича

2) ОСОБА_1

про стягнення 138 130, 88 грн

Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

без виклику.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Манжоли Євгенія Валерійовича (далі також - позивач, ФОП Манжола Є.В.) до Фізичної особи-підприємця Стригуна Гліба Олеговича (далі також- відповідч-1, ФОП Стригун Г.О.) та ОСОБА_1 (далі також - відповідач-2, ОСОБА_1 ), відповідно до якої позивач просить:

- стягнути солідарно заборгованість за договором оренди (найму) автомобіля у розмірі 80 908, 80 грн, з яких: 4 953,60 грн сума основного боргу за прострочення оплати орендних платежів згідно Договору № 09/10/24 від 09 жовтня 2024 року та 75 955,20 грн - неустойка;

- стягнути солідарно вартість матеріального збитку власнику автомобіля марки RENAULT модель KANGOO, 2002 року випуску у розмірі 57 222,08 грн.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 10.10.2025 відкрито провадження у справі № 910/11792/25, вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

02.12.2025 від відповідача-2 надійшов відзив на позов у якому також заявлено про поновлення строку для його подання.

Враховуючи те, що представник відповідача-2 ознайомився із матеріалами справи лише 17.11.2025, а відзив подано 02.12.2025, то суд, керуючись положеннями ст.ст. 13, 119 ГПК України вважає за необхідне поновити строк для подання відзиву та долучити його до справи.

Позивач, у свою чергу, 09.12.2025 подав відповідь на відзив.

16.01.2026 відповідач-2 подав письмові заперечення, а 22.01.2026 від позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

Відповідач-1 своїм правом на подання відзиву не скористався.

Розглядаючи дану справу судом враховано, що згідно з ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд також враховує припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги те, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.10.2024 між Фізичною особою-підприємцем Манжолою Євгенієм Валерійовичем (як орендодавцем), Фізичною особою-підприємцем Стригуном Глібом Олеговичем (як орендарем) та ОСОБА_1 (як поручителем) укладено договір оренди (найму) автомобіля № 09/10/24 (далі також - договір оренди), за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в платне користування легковий автомобіль марки Renault, модель KANGOO, 2002 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1 , колір білий, тип загальний легковий-загальний пасажирський-В, держ. номер НОМЕР_2 , свідоцтво з реєстрації ТЗ серії НОМЕР_3 виданий ТСЦ 8044 в м. Києві 10.01.2020, в відмінному стані без пошкоджень.

У пункті 2 договору оренди сторони погодили - строком на 36 місяців за ціною оренди: 40 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день здійснення оплати - за тиждень, та 2 085 доларів в гривневому еквіваленті - на рік.

Загальна орендна вартість автомобіля за 36 місяців складає 6 257 доларів США. Розрахунок здійснюється орендарем відповідно до офіційного курсу долара США до гривні за даними НБУ на день сплати щотижневого платежу (кожної середи до 12-00 години). Відповідно до п. 1.2. щотижневий платіж 40 доларів США (п.п. 1.3., 1.4 договору оренди).

Згідно з п. 2.1. договору, строк користування тридцять шість місяців (тобто 3 роки) встановлюється з дати підписання даного договору до 09.10.2027 року (включно).

У розділі 3 договору оренди сторони погодили, що передача автомобіля в оренду здійснюється за актом прийому-передачі. У випадку бажання орендарем викупити орендований автомобіль, викупна вартість визначається у розмірі 6 257 доларів США.

Відповідно до п.п. 6.1., 6.2. договору оренди, орендна плата сплачується один раз на тиждень у розмірі 40 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день здійснення оплати. День оплати оренди - кожної середи до 12-00 години кожного тижня, протягом 36 місяців.

09.10.2024 на виконання умов договору оренди, автомобіль передано орендарю за Актом прийому-передачі легкового автомобіля.

Крім того, 09.10.2024 між Фізичною особою-підприємцем Манжолою Євгенієм Валерійовичем (як орендодавцем), Фізичною особою-підприємцем Стригуном Глібом Олеговичем (як орендарем) та ОСОБА_1 (як поручителем) було підписано договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати перед орендодавцем за виконання орендарем своїх зобов`язань, що виникли за договором № 09/10/24 оренди (найму) автомобіля від 09.10.2024, укладеним між орендодавцем і орендарем (основний договір).

Відповідно до п. 1.3. договору поруки, поручитель відповідає перед орендодавцем у тому ж обсязі, що і сам орендар, в тому числі, за сплату орендної плати, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених основним договором.

Договір поруки набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами свої зобов`язань як за основним договором та і за цим договором (п. 6.1. договору поруки).

Як стверджує позивач, відповідач-1 частково сплачував орендну плату лише до 01.01.2025, а с 01.01.2025 безпідставно перестав проплачувати оренду. Платежі відповідачем-1 частково здійснювалися, однак вони не покривали вже існуючу заборгованість. 15.01.2025 позивач направив претензію, яка залишилася без відповіді. 10.04.2025 позивач повторно надіслав претензію відповідачу-1, але й вона задоволена не була.

У подальшому, 05.05.2025 на адресу відповідачам було надіслано вимогу про повернення транспортного засобу та сплату заборгованості й неустойки.

Проте, відповідачі дану вимогу проігнорували, у зв`язку з чим 19.05.2025 позивач звернувся із заявою про злочин до Дарницького УП ГУНП в м. Києві.

Згідно з витягом з ЄРДР від 06.06.2025 року внесено відомості по кримінальному провадженню №0002211, правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 1 ст. 191 КК України.

Також, 12.06.2025 позивач направив повторну досудову вимогу вже із тими самими вимогами, із збільшеною сумою заборгованості - 39 679, 14 грн. Проте, і в цей раз від відповідачів на дану досудову вимогу відповіді не надійшло.

Матеріали справи свідчать, що 21.06.2025 року, Слідчим СВ Дарницького Управління поліції ГУНП у м. Києві, було оглянуто автомобіль марки RENAULT модель KANGOO, 2002 року випуску, зафіксовано пошкодження автомобіля.

02.07.2025 року автомобіль марки RENAULT модель KANGOO, 2002 року випуску передано позивачу на відповідальне зберігання.

Як наголошує позивач, отримавши пошкоджене авто, він звернувся до ТОВ «КЛЕВЕР ЕКСПЕРТ» для отримання висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу.

05.07.2025 позивач отримав Висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №275/06-25, згідно з яким вартість матеріального збитку власнику автомобіля марки RENAULT модель KANGOO, 2002 року випуску становить 57 222, 08 грн. Також, визначено вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля у сумі 99 013, 64 грн.

Відповідач-1 своїм правом на подання відзиву не скористався, викладених у позовній заяві обставин не спростував.

Заперечуючи проти заявленого позову, відповідач-2 посилався на наступне:

- поручитель добросовісно виконував свої зобов`язання за договором поруки та фактично забезпечував проведення платежів за основним договором оренди транспортного засобу, більшість платежів, передбачених договором, були здійснені ним особисто, що підтверджується платіжними документами;

- поручитель не мав наміру ухилятися від виконання зобов`язання і до моменту арешту систематично та вчасно здійснював платежі, саме тому наявність прострочення після його розміщення до СІЗО зумовлена виключно його ізоляцію та повною відсутністю доступу до банківських інструментів;

- є правові підстави для зменшення розміру неустойки оскільки поручитель діяв добросовісно, в його діях не було умислу на невиконання зобов`язання, існували об`єктивні перешкоди у вигляді тримання під вартою, що впливали на фактично неможливість здійснювати банківські операції;

- як відповідач-1, так і відповідач-2 виконували свій обов`язок щодо оплати за користування майном (оренди), при цьому сплачені платежі явно перевищували платіж, що необхідно було оплатити за умовами договору (іноді це були більші суми, а іноді менші). Однак, починаючи з 01.01.2025 відповідачі дійсно допустили прострочку платежу, що було зумовлено тими обставинами, що відповідачу-2, відповідно до ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 29.11.2024 у справі № 754/16800/24 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що зумовило його перебування у Київському слідчому ізоляторі у період з 29.11.2024 по 05.09.2025;

- позивач зазначає, що кінцевим терміном обрахування заборгованості є 02.07.2025, як день, коли позивач отримав своє майно від слідчої Дарницького УП ГУ НП у м. Києві. Зазначене узгоджується із приписами ч.6 ст.762 ЦК України, відповідно до якої, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, внаслідок укладення договорів між сторонами згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України виникли цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з наявних у справі доказів, 09.10.2024 на виконання умов договору оренди, автомобіль передано орендарю за Актом прийому-передачі легкового автомобіля.

Згідно з доводами позивача та з огляду на долучені до позовної заяви докази, перед передачею автомобіля, ФОП Манжола Є.В. повідомив як ФОП Стригуна Г.О. так і ОСОБА_1 , що вони вправі самостійно найняти незалежних спеціалістів та оцінити стан автомобіля, якого бажають отримати в оренду під викуп та його реальну вартість. Проте, обидва відмовилися і склали окремо один від одного розписки, якими підтвердили наступне:

«Я, Стигун Гліб Олегович від автоекспертизи до отримання мною в оренду марки RENAULT модель KANGOO, 2002 року випуску, держ. номер НОМЕР_2 для визначення суми вартості авто та суми вартості пошкоджень авто, від авто експертизи відмовляюсь, так, як огляну авто всебічно, визнаю, що авто знаходиться у відмінному стані без пошкоджень, а обумовлена нами сума вартості авто мене влаштовує.

Я Стригун Гліб Олегович отримав авто марки RENAULT KANGOO у відмінному стані без пошкоджень згідно з актом прийому - передачі від 09.10.2024 року.

Я Стригун Гліб Олегович отримав оригінали свідоцтва про реєстрацію ТЗ RENAULT KANGOO НОМЕР_4 та ключ від автомобіля на руки 09.10.2024 р.

Про стан автомобіля маю всебічне уявлення, зобов`язуюсь ремонтувати авто, утримувати в подальшому авто у відмінному стані, своєчасно замінювати мастила фільтра та агрегати, які вийшли із ладу. Повний ремонт даного автомобіля та технічне обслуговування повністю лягає на мене.»

Отже, під час передачі автомобіля в оренду жодних зауважень щодо його технічного стану або ринкової вартості такого майна заявлено не було.

Крім того, суд встановив, що на виконання умов договору оренди було здійснено наступні оплати (виконувалися переважно ОСОБА_1 ):

- 09.10.2024 на суму 1 665,00 грн; 16.10.2024 на суму 1 665,00 грн; 23.10.2024 на суму 1 700,00 грн; 30.10.2024 на суму 1 640,00 грн; 06.11.2024 на суму 1 675,00 грн; 13.11.2024 на суму 1 670,00 грн; 09.10.2024 на суму 1 670,00 грн; 27.11.2024 на суму 1 675,00 грн; 04.12.2024 на суму 1 685,00 грн; 11.12.2024 на суму 1 680,00 грн; 18.12.2024 на суму 420,00 грн; 18.12.2024 на суму 1 690,00 грн; 26.12.2024 на суму 2 115,00 грн; 06.01.2025 на суму 1 700,00 грн; 27.01.2025 на суму 6 800,00 грн; 19.02.2025 на суму 5 040,00 грн; 25.02.2025 на суму 1 885,00 грн; 05.03.2025 на суму 1680,00 грн; 12.03.2025 на суму 1675,00 грн; 19.03.2025 на суму 1 680,00 грн; 25.03.2025 на суму 2 097,00 грн; 02.04.2025 на суму 1670,00 грн; 09.04.2025 на суму 1 660,00 грн; 09.05.2025 на суму 5 000,00 грн; 14.05.2025 на суму 4 000,00 грн; 04.06.2025 на суму 04.06.2025 грн.

З наведеного вбачається, що починаючи з 18.12.2024 платежі вносилися з порушенням передбаченого договором оренди строку оплати.

Позивач стверджує, що заборгованість з орендних платежів у розмірі 4 953,60 грн утворилась у період з 12.06.2025 по 02.07.2025 (дата повернення автомобіля позивачу), тому відповідно пройшло три тижні користування майном за кожен з яких нараховано по 40 доларів США.

У той же час, як вбачається з наявних у справі доказів, спірний автомобіль не міг використовуватися відповідачами починаючи з дати його вилучення поліцією, тобто з 21.06.2025.

Фактично, з моменту вилучення транспортного засобу правоохоронними органами відповідачі були позбавлені можливості користуватися та розпоряджатися предметом оренди у власних інтересах та відповідно до умов договору оренди, а також виконати обов`язок щодо його повернення.

За таких обставин відсутні правові підстави для нарахування орендної плати після вказаної дати (з 21.06.2025).

Отже, заборгованість з орендної плати слід нараховувати за період з 12.06.2025 по 20.06.2025 - за 9 днів користування, що становить 40 доларів США за один повний тиждень та 11,42 доларів США за 2 дні користуванні ((40*2)/7). Оскільки станом на день подання позовної заяви до суду згідно з курсом НБУ за один долар США 41,28 грн, то заборгованість відповідача-1 перед позивачем за договором оренди становить 2 122, 61 грн. Решта позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Щодо заявленої до стягнення неустойки в розмірі 75 955,20 грн, то суд вважає за необхідне наголосити на наступному.

Позивач обраховує неустойку починаючи з його письмової вимоги про повернення автомобіля від 05.05.2025 по дату подання позовної заяви 15.09.2025.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п.п. 6.5., 8.6. договору оренди, у випадку порушення строків виконання орендарем зобов`язань по договору без попередньої домовленості, орендодавець має право нарахувати, а орендар зобов`язується сплатити штраф (пеню) в розмірі 10 доларів США за кожен день прострочки.

Фактично, у договорі сторони погодили розмір неустойки, який встановлений у твердій сумі за кожен день прострочення та не залежить від розміру основного зобов`язання з якого виникла прострочка.

Відповідач-1 помилково наголошує на вибуття з користування автомобіля після вилучення правоохоронними органами з 21.06.2025 як на підставу для припинення нарахування неустойки. Оскільки позивач нараховує неустойку не в порядку ч. 6 ст. 762 ЦК України, а заявлено про стягнення неустойки за вже прострочені платежі ще з 05.05.2025, то не нараховувалися нові орендні платежі включно по дату подання позову до суду.

Тому, вимоги позивача про стягнення неустойки в розмірі 75 955,20 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідачів вартість матеріального збитку власнику транспортного засобу в розмірі 57 222,08 грн.

Відповідно до положень статей 803, 804 ЦК України, наймач зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані у зв`язку із втратою або пошкодженням транспортного засобу, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини. Наймач зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану іншій особі у зв`язку з використанням транспортного засобу, відповідно до глави 82 цього Кодексу.

Умовами договору оренди сторони також погодили, що після отримання автомобіля в оренду саме орендар несе відповідальність за збереження транспортного засобу, а також за пошкодження автомобіля (п. 5.4.).

З наявних у справі доказів встановлено, що після вилучення транспортного засобу правоохоронними органами 21.06.2025 було проведено відповідний огляд та встановлено пошкодження.

З метою встановлення та фіксації таких пошкоджень, позивачем було замовлено оцінку майна.

Відповідно до Висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 275/06-25 від 05.07.2025:

- вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля RENAULT модель KANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 57 222,08 грн;

- вартість матеріального збитку без урахування ПДВ завданого власнику автомобіля RENAULT модель KANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 47 685,07 грн;

- вартість відновлювального ремонту автомобіля RENAULT модель KANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_2 без урахування фізичного зносу вузлів і деталей (з урахуванням ПДВ), на момент проведення дослідження, становить 99 013,64 грн.

Як вже було наголошено вище, під час передачі автомобіля в оренду за відповідним актом жодних зауважень щодо його справності або наявних пошкоджень заявлено не було. Вказано, що автомобіль переданий у відмінному стані, без ушкоджень.

У той же час, вперше ушкодження переданого в оренду автомобіля було виявлено саме після вилучення правоохоронними органами. Отже, слід дійти висновку, що пошкоджень автомобілю було завдано саме в час його перебування у орендаря, який відповідно до умов договору оренди та цивільного законодавства був відповідальний за збереження транспортного засобу.

Доводи відповідача-1 про проведення оцінки майна до передачі автомобіля позивачу на відповідальне зберігання жодним чином не свідчать про недопустимість та неправомірність проведення такої оцінки. Позивач зауважує, що саме з метою належного встановлення пошкоджень він замовив оцінку до прийняття майна на своє відповідальне зберігання.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про неможливість проведення такого огляду або недостовірність зафіксованих у висновку відомостей.

Відповідачами не доведено, що зазначений висновок складено без фактичного огляду транспортного засобу або з порушенням вимог законодавства, у зв`язку з чим підстав для відхилення цього доказу суд не вбачає.

У той же час, визначаючи розмір збитків, суд враховує, що наданий позивачем висновок експерта містить розрахунок вартості відновлювального ремонту як з урахуванням податку на додану вартість, так і без нього.

Водночас матеріали справи не містять доказів фактичного здійснення позивачем витрат на проведення ремонту транспортного засобу та сплати відповідних сум податку на додану вартість.

Оскільки позивачем не надано доказів проведення ремонту транспортного засобу та сплати відповідних сум, то підстави для включення податку на додану вартість до складу збитків відсутні.

За таких обставин суд дійшов висновку, що підлягає відшкодуванню саме матеріальний збиток у розмірі 47 685,07 грн, визначений без урахування податку на додану вартість, як такий, що відображає реальне зменшення вартості майна внаслідок його пошкодження.

Суд також врахував, що позов заявлено до відповідача-1, як до орендаря та до відповідача-2, як до поручителя за договором оренди.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно зі статтею 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Таким чином, при солідарному обов`язку кредиторові надається право за своїм розсудом вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. Пред`явивши вимогу до одного із солідарних боржників і не одержавши задоволення, кредитор має право пред`явити вимогу до іншого солідарного боржника.

Відповідно до п. 1.3. договору поруки, поручитель відповідає перед орендодавцем у тому ж обсязі, що і сам орендар, в тому числі, за сплату орендної плати, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених основним договором.

Крім того, доводи поручителя про те, що він не був обізнаний із обставинами використання транспортного засобу, перебував у слідчому ізоляторі та не мав можливості контролювати дії орендаря, суд відхиляє як необґрунтовані.

Відповідно до статей 553, 554 Цивільного кодексу України порука є способом забезпечення виконання зобов`язання, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, незалежно від своєї участі у порушенні зобов`язання.

Таким чином, відповідальність поручителя має договірний характер та не залежить від того, чи був він обізнаний про дії боржника або мав можливість впливати на них.

Отже, наведені поручителем обставини не є підставою для звільнення його від солідарної відповідальності за зобов`язанням.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, враховуючи часткове задоволення позовних вимог та положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 46, 73, 74, 75, 76, 77, 86, 129, 231, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця Манжоли Євгенія Валерійовича задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Фізичної особи-підприємця Стригуна Гліба Олеговича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) заборгованість у розмірі 2 122,61 грн, неустойку в розмірі 75 955,20 грн та судовий збір в розмірі 2 756,87 грн.

3. Стягнути солідарно з Фізичної особи-підприємця Стригуна Гліба Олеговича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Фізичної особи-підприємця Манжоли Євгенія Валерійовича ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) вартість матеріального збитку власнику автомобіля марки RENAULT модель KANGOO, 2002 року випуску в розмірі 47 685,07 грн.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 23.03.2026.

Суддя Ю.О. Підченко