ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24 березня 2026 року Справа № 903/52/26

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., розглянувши у приміщенні Господарського суду Волинської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи №903/52/26

за позовом: 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного Управління Державної Служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю БУДВІКСІМ

про стягнення 37 796, 44 грн.

Встановив: 1 Державний пожежно-рятувальний загін Головного Управління Державної Служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю БУДВІКСІМ про стягнення 37 796, 44 грн. в т.ч. 18 196, 77 грн. пені та 19 600, 00 грн. штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем порушено умови договір на закупівлю промислових секційних воріт № 239 від 08.08.2025 в частині своєчасного виконання зобов`язань за договором.

Ухвалою суду від 26.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвала суду від 26.01.2026 про відкриття провадження у справі, була надіслана електронною поштою в електронний кабінет позивача 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного Управління Державної Служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області та відповідно до довідки Господарського суду Волинської області була доставлена до електронного кабінету 27.01.2026.

Ухвала суду від 26.01.2026 про відкриття провадження у справі, була надіслана електронною поштою в електронний кабінет відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю БУДВІКСІМ та відповідно до довідки Господарського суду Волинської області була доставлена до електронного кабінету 27.01.2026.

У відповідності до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач та відповідач про розгляд справи судом повідомлений належним чином.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відсутні.

09.02.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю БУДВІКСІМ через відділ документального забезпечення та контролю суду надійшов відзив на позовну заяву за вх.№01-87/676/26, у якому відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 50%.

10.02.2026 від 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного Управління Державної Служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області через відділ документального забезпечення та контролю суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву за вх.№01-87/735/26, у якому позивач просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

12.02.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю БУДВІКСІМ через відділ документального забезпечення та контролю суду надійшли заперечення на відповідь на відзив за вх.№01-87/768/26.

13.02.2026 від 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного Управління Державної Служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області через відділ документального забезпечення та контролю суду надійшла заява за вх.№01-87/800/26, у якій позивач просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Згідно ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч. ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежності від обставин справи та з розгляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив:

08 серпня 2025 року, за результатами проведення процедури закупівлі, між 1 державним пожежно-рятувальним загоном Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області (Замовник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БУДВІКСІМ" (Постачальник, Відповідач) укладено договір на закупівлю товару №239.

Відповідно до п.1.1. Договору ТОВ «БУДВІКСІМ» зобов`язується поставити товар: Промислові секційні ворота, код ДК 021:20-8 Столярні вироби, (товар) зазначений у Специфікації (додаток № 1 до договору), а 1 ДПРЗ зобов`язується прийняти та оплатити Товар на умовах Договору.

Згідно з умовами Специфікації (додаток №1 до Договору) ТОВ «БУДВІКСІМ» повинне поставити:

- промислові секційні ворота 3660Ч3770 TM Real Doors загальною вартістю 141 615,26 грн. за адресою: Волинська область, Луцький район, м. Луцьк, вул. Електроапаратна, 6;

- промислові секційні ворота 3660Ч3610 TM Real Doors загальною вартістю 138 384,73 грн. за адресою: Волинська область, Володимирський р-н, с-ще Іваничі, вул. Заводська, 26.

Граничний термін поставки Товару 15 вересня 2025 року (п. 2.7 Договору).

Відповідно до п. 2.9. договору, поставка Товару передбачає надання комплексу супутніх послуг, вартість яких включається у ціну за одиницю виміру Товару. Поставка Товару супроводжується наступними супутніми послугами:

-доставка Товару до місця поставки, включаючи навантаження, розвантаження, транспортні, експедиційні та інші послуги з доставки;

- монтаж конструкцій та їх налаштування у місці поставки;

- витрати на будь які додаткові матеріали, які можуть бути необхідними для встановлення та налаштування товару.

02 вересня 2025 року 1 ДПРЗ отримав лист від ТОВ «БУДВІКСІМ» за вих. № 2708/25-2 від 27 серпня 2025 року в якому постачальник зазначив про неможливість вчасного виконання зобов`язань у зв`язку з затримкою у поставці матеріалів, логістичними проблемами та непередбачуваними обставинами та просив продовжити строк поставки товару за Договором на один календарний місяць до 15 жовтня 2025 року (а.с. 15).

У відповіді 1 ДПРЗ за вих. №48 1 01 1987/481 від 04.09.2025 позивач зазначив, що під час участі в процедурі закупівлі ТОВ «БУДВІКСІМ» було ознайомлене з умовами тендерної документації, зокрема щодо строків поставки товару. Крім того, у складі тендерної пропозиції були надані гарантійний лист щодо відповідності пропозиції ТОВ "БУДВІКСІМ" умовам тендерної документації, а також технічна специфікація, яка містила інформацію про строк поставки товару. Процедура закупівлі була проведена у встановлені строки, без продовження термінів окремих етапів, що могло б вплинути на виконання договору. Отже, на момент подання пропозиції у ТОВ «БУДВІКСІМ» була об`єктивна можливість оцінити свої логістичні та виробничі ресурси для своєчасного виконання зобов`язань за договором (а.с. 16).

Позивач зазначає, що станом на 15 вересня 2025 року ТОВ «БУДВІКСІМ» не здійснило поставку Товару, передбаченого умовами Договору у зв`язку з чим вважається таким, що прострочило виконання зобов`язання.

15.09.2026 позивач на адресу відповідача надіслав лист №48 1 01-2123/481 у якому зазначив про своє право нараховувати штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язань за Договором з 16 вересня 2025 року (а.с. 17).

26.09.2025 за вих. №48 1 01-2209/48 1, 16.10.2025 за вих. № 48 1 01-2413/481, 22.10.2025 за вих. № 48 1 01-2458/48 1, 14.112025 за вих. № 48 1 01-2725/481 ТОВ «БУДВІКСІМ» були надіслані претензії про сплату штрафних санкцій (пені) за прострочення поставки товару (19-28).

08 листопада 2025 року за адресами, зазначеними у Специфікації (додаток 1 до Договору) були доставлені ворота у розібраному вигляді.

Роботи щодо монтажу (встановлення) воріт у 18 ДПРП 1 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Волинській області за адресою: Волинська обл., сел. Іваничі, вул. Заводська, 26 проводилися 15 листопада 2025 року, а в 1 ДПРЧ 1 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Волинській області за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Електроапаратна, 6 17 листопада 2025 року.

Проте, під час виконання зазначених робіт було виявлено недоліки щодо якості та комплектності воріт.

Про виявлені недоліки та необхідність їх усунення ТОВ «БУДВІКСІМ» було повідомлено листом за вих. № 48 1 01-2757/58 1 від 18 листопада 2025 року (а.с. 29-30).

Зобов`язання ТОВ "БУДВІКСІМ" щодо поставки товару за адресою: м. Луцьк, вул. Електроапаратна, 6 було виконане в повному обсязі 19.11.2025. Вказаний товар Замовник прийняв, про що свідчить підписання видаткової накладної та здійснив оплату відповідно до умов п.4.2. Договору в сумі 141 615,26 грн. (а.с. 30-31).

Зобов`язання ТОВ "БУДВІКСІМ" щодо поставки товару за адресою: с- ще. Іваничі, вул. Заводська, 26 було виконане в повному обсязі 21.11.2025. Вказаний товар Замовник прийняв, про що свідчить підписання видаткової накладної та здійснив оплату відповідно до умов п.4.2. Договору в сумі 138 384,74 грн. (а.с. 31-32).

З метою досудового врегулювання господарського спору щодо неналежного виконання ТОВ "БУДВІКСІМ" своїх зобов`язань за договорами, позивачем 01.12.2025 на адресу відповідача було направлено претензію за № 48 1 01-2870/48 1 про сплату штрафних санкцій (пені та штрафу) за прострочення поставки товару за період з 16.09.2025 по 20.11.2025 (66 днів) на загальну суму 37 796,77 грн. (а.с. 32-33). Зазначену вимогу залишено без відповіді та належного реагування.

Враховуючи вище викладене позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права та просить стягнути з відповідач 37 796, 44 грн. в т.ч. 18 196, 77 грн. пені та 19 600, 00 грн. штрафу.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Між сторонами виникли цивільні права та обов`язки на підставі договору про закупівлю товару №239 від 08.08.2025. Договір предметом судового розгляду не був, недійсним в судовому порядку не визнавався.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України, визначено, що згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст.-712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо Інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 691 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За змістом ч1 1 ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором кулівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору; зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається і виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статей 1 і 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст.4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань або за затримку грошових надходжень на рахунок клієнта банку - одержувача грошових коштів, яку нараховано та не сплачено на день набрання чинності цим Законом, розмір її не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Відповідно до п. 8.2. договору про закупівлю у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим Договором.

Згідно з п. 8.5. договору за порушення строків виконання зобов`язань Постачальник сплачує на користь Замовника пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару.

Враховуючи вище зазначене, приймаючи до уваги, що право стягнення пені обумовлене умовами договору, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення пені в загальній сумі 18 196, 77 грн. за період з 16.09.2025 по 20.11.2025.

Судом встановлено, що штраф в розмірі 19 600, 00 грн. визначений у відповідності до фактичних обставин справи, положень чинного законодавства та укладеного між сторонами договору, а відтак підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

Щодо клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДВІКСІМ" про зменшення розміру нарахованих позивачем штрафних санкцій суд зазначає наступне.

У постанові від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 18.06.2019 у справі №914/891/16 викладено правовий висновок Верховного Суду, відповідно до якого згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За положенням частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз вищевказаних положень законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та інше. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує стосовно можливості зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно з ст. 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Положеннями ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України визначено право суду, а не обов`язок, зменшувати штрафні санкції.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення штрафних санкцій суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Посилання відповідача на складне фінансове становище, не підтверджене належними та допустимими доказами в розмінні ст.ст. 74-76 ГПК України та не може бути безумовною підставою для зменшення розміру штрафних санкцій.

Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення сум штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Отже, враховуючи збалансованість інтересів сторін, ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій не підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Правилами статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 123, 126, 129, 231, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДВІКСІМ" (місто Київ, вулиця Кирилівська, 82, офіс 256, ) на користь 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного Управління Державної Служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області (місто Луцьк, вулиця Електроапаратна, 6, ) 37 796, 44 грн. в т.ч. 18 196, 77 грн. пені, 19 600, 00 грн. штрафу, а також 2 662,40 грн. витрат зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Суддя В. М. Дем`як