ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

23 березня 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/2376/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона № 19", м. Херсон

на рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 року першої інстанції Нікітенко С.В. повний текст складено та підписано 21.01.2026.

у справі № 916/2376/25

позовом Південнівської міської ради Одеського району Одеської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона № 19" м. Херсон

про стягнення 789 994 грн 60 коп.

В С Т А Н О В И В:

11.02.2026 року на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона № 19" на рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 року у справі №916/2376/25.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 916/2376/25 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Діброва Г.І, судді Савицького Я.Ф., Ярош А.І., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2026 року.

На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи №916/2376/25 за позовом Південнівської міської ради Одеського району Одеської області до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона № 19" про стягнення 789 994 грн 60 коп. на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.02.2026 року відкладено вирішення питання про можливість відкриття провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона № 19" на рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 року у справі №916/2376/25 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/2376/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

24.02.2026 року до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/2376/25.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.02.2026 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона № 19" на рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 року у справі №916/2376/25 залишено її без руху з мотивів відсутності доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Копію ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.02.2026 року було доставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона № 19"в його електронний кабінет 25.02.2026 року о 16:44 год, про що в матеріалах справи міститься довідка про доставку документа в кабінет електронного суду від 02.03.2026 року.

11.03.2026 року до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла від Товариства з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона № 19" заява про усунення недоліків, до якої апелянт додає клопотання про визначення відстрочки з оплати судового збору, в якому просить суд у зв`язку з тим, що ТОВ ПМК-19 є підприємством приватного права, яке зазнало значних неповоротних втрат під час збройної військової агресії російської федерації проти України, що значно погіршило матеріальний стан, вкрай негативно та вплинуло на можливість отримувати хоча б мінімальний прибуток. В першу чергу, апелянт зазначає, що підприємство знаходилося в тимчасової окупації з 01.03.2022 по 11.11.2022 в м.Херсоні, що співпадає з місцем реєстрації підприємства та підтверджується Наказом Мінрозвітку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією». Після звільнення м. Херсона, підприємство не в повній мірі відновило свою діяльність через значні матеріальні втрати та втрати персоналу - більшості співробітників та працівників. По-друге, апелянт зазначає, що значна частина матеріальних активів 7 (сім) об`єктів нерухомого майна продовжує знаходитися в окупації та до тих магазинів (складів) втрачений доступ , а товарні залишки втрачені через дії окупантів та військових російської федерації. По- трете, підприємство продовжує нести неповоротні втрати через руйнування та пошкодження основних засобів (у т.ч. нерухомого майна) ТОВ ПМК-19 на підконтрольної території України- м. Миколаїв, м.Херсон зафіксовано більше 8 (восьми) випадків влучання та значних руйнувань внаслідок ракетних та шахедних обстрілів протягом 2023- 2025 років (відповідні витяги про відкриття кримінальних проваджень- додаються). Таким чином, апелянт вважає, що ТОВ «ПМК-19» доведено перед судом обставини та наведено доводи, надані докази на підтвердження того, що майновий стан апелянта перешкоджає сплаті судового збору у встановленому порядку і розмірі. Тому, апелянт просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду, відкрити провадження та вчинити дії з визначення відстрочки Товариству з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона №19" з оплати судового збору за звернення з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду «Дніпропетровської» області від 14.01.2026 у розмірі 14 219 грн 90 коп. до дати, на яку судом буде призначено розгляд апеляційної скарги.

13.03.2026 року до Південно-західного апеляційного господарського суду від Південнівської міської ради Одеського району Одеської області надійшли заперечення проти задоволення заяви (клопотання) про визначення відстрочки з оплати судового збору, в якому позивач зазначає, що відповідач отримав ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду про залишення апеляційної скарги без руху від 25.02.2026 року через систему «Електронний суд» 25.02.2026, отже, недоліки в апеляційній скарзі, а саме, направити до суду підтверджуючі документи зі сплати судового збору повинен був в строк до 09.03.2026. Позивач зазначає, що відповідач просить суд прийняти апеляційну скаргу до розгляду, відкрити провадження та вчинити дії з визначення відстрочки з оплати судового збору за звернення з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2026 р., а не Господарського суду Одеської області. По-третє, позивач зазначає, що всі доводи та підтверджуючі документи, щодо втрат під час збройної військової агресії російської федерації проти України та неможливості отримувати хоча б мінімальний прибуток відповідача в заяві (клопотанні) стосуються об`єктів, які знаходяться в Запорізькій та Херсонській областях. Також, позивач зазначає, що земельна ділянка, на якій відповідач здійснює свою підприємницьку діяльність, фактично знаходиться в м. Південне Одеської області, вздовж вул. Новобілярська (від профілакторію ДП МТП Южний до вул. Хіміків) площею 0,8932 га з кадастровим номером :02:006:0150, є сформованою з початку 2017 року, а саме, з дати присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її в Державному земельному кадастрі. Вищезазначена земельна ділянка в повному обсязі використовується відповідачем для розміщення та функціонування магазину будівельних матеріалів ТОРГІВЕЛЬНО-ВИСТАВКОВОГО КОМПЛЕКСУ « 33 м2», який по сьогоднішній день працює та отримує прибуток. З огляду на вищезазначене, позивач просить Південно-західний апеляційний господарський суд відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Пересувна механізована колона № 19» в задоволенні заяви (клопотання), щодо визначення відстрочення з оплати судового збору.

Розглянувши клопотання про визначення відстрочки з оплати судового збору, та заперечення проти задоволення даного клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлені Законом України «Про судовий збір».

Положеннями ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або

2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або

4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.

Враховуючи, що скаржник згідно з положеннями ст. 8 Закону України «Про судовий збір» не підпадає під категорію осіб, яким суд, враховуючи майновий стан, може своєю ухвалою за їх клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору, а позов не спрямований на захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, підстави для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору відсутні.

Разом з цим особа, яка заявляє відповідне клопотання, зокрема, про відстрочення сплати судового збору, не зважаючи на те, що вона не відноситься до даної категорії осіб повинна обґрунтувати суду належними засобами доказування своє клопотання, в даному випадку такі докази відсутні.

При цьому, судова колегія зазначає наступне.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону № 1402-VIII).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями ст. 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (див. рішення у справі Делкурт проти Бельгії, від 17 січня 1970 року, п. 25, Серія А № 11; п. 27 рішення Суду у справі Пелевін проти України, no. 24402/02, від 20.05.2010 року).

Право на доступ до суду, тобто право ініціювати у судах провадження у цивільних справах, є невід`ємним елементом, притаманним праву, закріпленому пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це право на доступ не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які, однак, не можуть забороняти або скорочувати доступ особи у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть цього права була підірвана (див. рішення у справах «Голдер проти Сполученого Королівства» [Golder v. the United Kingdom], від 21.02.1975, пункт 36, Серія А № 18, «Пономаренко проти України» [Ponomarenko v. Ukraine], заява № 13156/02, пункт 36, від 14.06.2007, «Мацюк проти України» [Matsyuk v. Ukraine], заява № 1751/03, пункт 28, від 10.12.2009 та «Кузьменко проти України» [Kuzmenko v. Ukraine], заява № 49526/07, пункт 25, від 09.03.2017).

З урахуванням частини першої статті 32 Конвенції щодо поширення юрисдикції ЄСПЛ на всі питання її тлумачення і застосування, частини другої статті 19 Конституції України щодо обов`язку органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, частин першої та третьої статті 124 Конституції України та частини першої статті 5 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», можна зробити висновок, що всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї є компетенцією ЄСПЛ, а застосування норм матеріального і процесуального права та вирішення юридичних спорів під час здійснення правосуддя в Україні є виключними повноваженнями національних судів.

З урахуванням висновків, викладених у рішенні ЄСПЛ від 09.10.2025 у справі «Король та інші проти України» (Korol and Others v. Ukraine, заява № 82560/17 та інші, включно з № 36465/21), задля дотримання норм ст.6 Конвенції, суд оцінює пропорційність обмеження доступу до суду індивідуально з урахуванням фактичної можливості сплатити збір та наслідків відмови у доступі для права на судовий захист (правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21.01.2026 у справі №925/1293/19).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу скаржника на те, що ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 75 цього Кодексу.

Отже, для зменшення, розстрочення або відстрочення від сплати судового збору заявник апеляційної скарги, має довести належними засобами доказування суду існування у нього фінансових труднощів та такого майнового стану, що надають підстави вважати за можливе відстрочити такій особі сплату судового збору при наявності для цього підстав, встановлених вищевказаним законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», - право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до порушення провадження у справі.

Таким чином, якщо нормами процесуального законодавства передбачено вчинення стороною до подання апеляційної скарги певних дій, в тому числі, щодо сплати судового збору, такі дії мають бути вчинені. Суд позбавлений права прийняти апеляційну скаргу до розгляду, а потім зобов`язувати скаржника усувати виявлені недоліки.

У ст. 129 Конституції України та ст. 42 Господарського процесуального кодексу України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

При цьому суд звертає увагу на те, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення Європейського суду з прав людини від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" (Case of Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany)).

Апеляційний суд також звертає увагу, що у справі "Телтронік-КАТВ" проти Польщі" ЄСПЛ наголосив на необхідності особливо ретельного контролю за фінансовими обмеженнями доступу до суду, коли такі обмеження не пов`язані з перспективами успіху позову чи його суттю, а також коли відмова у звільненні від сплати судового збору відбувається на стадії прийняття позовної заяви, що унеможливлює будь-який розгляд справи по суті.

Аналогічно у справі "Нальбант та інші проти Туреччини" ЄСПЛ вказав, що розрахунок судового збору виключно на основі відсоткової ставки від ціни позову без урахування реального фінансового становища заявника може становити надмірний тягар, який підриває саму суть права на доступ до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.01.2026 у справі №925/1293/19, з урахуванням висновків, викладених у рішенні ЄСПЛ від 09.10.2025 у справі "Король та інші проти України" (Korol and Others v. Ukraine, заява № 82560/17), наголосила на тому, що висновок судів про неможливість застосування статті 8 Закону України "Про судовий збір" до юридичних осіб без додаткового аналізу обставин конкретної справи за висновками ЄСПЛ не відповідає вимогам Конвенції, оскільки пропорційність обмеження доступу до суду має оцінюватися індивідуально з урахуванням фактичної можливості сплатити збір та наслідків відмови у такому доступі для права на судовий захист.

Водночас суд констатує, що у даному випадку судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 14 219 грн 90 коп. не є значною сумою та не створює для відповідача обмеження у доступі до правосуддя через непосильну ставку судового збору.

До того ж, апелянтом не надано суду взагалі будь-яких належних доказів, які б підтверджували неможливість сплати судового збору саме на момент подання апеляційної скарги. Так, його посилання на військову агресію, що значно погіршило матеріальний стан апелянта не підтверджені належним чином доказами суду апеляційної інстанції. Зокрема, до суду взагалі не було надано доказів відсутності у нього коштів, ані інших доказів тяжкого майнового стану тощо. При цьому, відсутність коштів не є підставою для звільнення особи від виконання нею процесуальних обов`язків, встановлених законом.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява №24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57).

Європейський суд з прав людини в рішенні "Креуз проти Польщі" у справі 28249/95 від 19.06.2001 зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Отже, як органи державної влади, що утримуються за рахунок державного бюджету, так і суб`єктів господарювання та громадян поставлено законом у рівні умови в частині обов`язку сплачувати судовий збір, у зв`язку з чим вибіркове надання господарським судом суб`єктивних переваг одним учасникам процесу перед іншими учасниками судового процесу шляхом звільнення чи відстрочення сплати судового збору, окрім випадків, встановлених ст. 8 Закону України «Про судовий збір», призведе до порушення вищевказаного конституційного принципу, що є неприпустимим.

Оцінивши доводи, наведені скаржником на обґрунтування вимог заявленого ним клопотання, суд апеляційної інстанції не вбачає у даному випадку, наявності обставин, які відповідали б зазначеним вище критеріям, узгоджувались з наведеними законодавчими приписами в контексті визначених законодавцем умов та підстав для відстрочення сплати судового збору, що могли б зумовити вчинення такої процесуальної дії.

За таких обставин, оскільки за суб`єктним та предметним критерієм підстави для застосування до клопотання скаржника приписів ст. 8 Закону України «Про судовий збір» відсутні, скаржником не доведено належними доказами його ствердження про наявність поважних обставин для можливості вирішення судом питання щодо відстрочення апелянту сплати судового збору, колегія суддів дійшла висновку про відмову скаржнику в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Згідно з ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Тобто, відповідно до зазначених приписів чинного процесуального кодексу, встановивши, що апеляційну скаргу подано без додержання вимог ст. 258 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, про що повідомляє відповідну особу і надає строк для виправлення недоліків. Якщо особа, яка подала скаргу у встановлений строк, виправить недоліки, скарга вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо ж особа, яка подала апеляційну скаргу, в установлений судом апеляційної інстанції строк, не виконає вимоги ухвали про усунення недоліків, така апеляційна скарга підлягає поверненню скаржнику без розгляду.

За змістом наведених норм закону повернення заяви (в тому числі й апеляційної скарги) з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали суду про усунення недоліків, можливо лише в тому випадку, коли особа отримала копію відповідної ухвали суду, але ухилилась від виконання вимог, зазначених у ній.

Також необхідно зазначити, що за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень, ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень регулюються Законом України Про доступ до судових рішень, у відповідності до ч. 1, 3 ст. 4 якого судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Тобто, скаржник, проявивши належну обачність, оскільки є апелянтом по даній справі, міг дізнатись з Єдиного державного реєстру судових рішень, інформація якого є загальнодоступною, про рух справи, ініціатором перегляду якої в апеляційному порядку він є.

Суд зазначає, що право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. п. 22 - 23 рішення у справі Мельник проти України від 28.03.2006 року, пункти 37-38 рішення у справі Мушта проти України від 18.11.2010 року).

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд апеляційної інстанції також враховує висновки Європейського суду з прав людини про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі Олександр Шевченко проти України та Трух проти України).

За приписом ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Отже, апелянт повинен проявляти зацікавленість щодо поданої ним апеляційної скарги.

Крім того, відповідно до загальних норм процесуального Кодексу права та обов`язки сторін є рівними і сторони спору мають не тільки право на справедливий суд, а й обов`язок сприяти суду у справедливому розгляді справи шляхом добросовісної поведінки та надання доказів.

Добросовісність учасників судового процесу, зокрема, полягає, у тому щоб при обізнаності з судовими процедурами, правами та обов`язками, правилами поведінки виконувати усі правила та приймати заходи до обізнаності про хід судового процесу при дотриманні судовими органами обов`язку проінформувати про такі процедури та процедурні рішення.

З урахуванням зазначеного, беручи до уваги, що у встановлений судом термін та в розумний строк, відповідно до чинного законодавства Украйни, недоліки апеляційної скарги не були усунуті належним чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись ст. 174, 234, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона № 19", м. Херсон у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 року у справі №916/2376/25.

Повернути без розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона № 19", м. Херсон на рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 року у справі №916/2376/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Г.І. Діброва

Судді Я. Ф. Савицький

А.І. Ярош