ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/4761/25
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Діброви Г.І.,

Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання - Полінецька В.С.,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Галашевський Є.І., за ордером;

від відповідача: Приймачук С.І., за ордером;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бандурова Степана Михайловича

на ухвалу Господарського суду Одеської області про забезпечення позову

від 01 грудня 2025 року (повний текст складено 01.12.2025)

у справі № 916/4761/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УСПІХ АГРО АЛЬЯНС"

до відповідача Фізичної особи-підприємця Бандурова Степана Михайловича

про стягнення 2 127 253,80 грн,

суддя суду першої інстанції: Малярчук І.А.

місце винесення ухвали: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

Учасники процесу належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 25.03.2026, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

В С Т А Н О В И В:

27.11.2025 до Господарського суду Одеської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ)"УСПІХ АГРО АЛЬЯНС" (надалі також - заявник, Товариство, позивач) про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій заявник просив вжити заходи забезпечення позову (з урахуванням уточненої заяви від 01.12.2025 за вх.№38117/25) шляхом накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках Фізичної особи-підприємця Бандурова Степана Михайловича (далі також - відповідач, ФОП Бандуров С.М.) в межах подальших заявлених позовних вимог у сумі 2 127 253,80 грн та шляхом накладення арешту на наступне рухоме та нерухоме майно Фізичної особи-підприємця Бандурова Степана Михайловича: вантажний автомобіль марки MAN TGХ18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; вантажний автомобіль марки DAF XF105/460, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; нежитлова будівля - будівля інкубатора, розташована за адресою Одеська обл., Ізмаїльський р., смт. Суворове, вул. Сонячна, буд. 93а, загальною площею 174,7кв.м. із надвірними спорудами 1-2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220.

Заява обґрунтована тим, що 01.07.2025 між ТОВ "КЕРНЕЛ-ТРЕЙД" та ТОВ "УСПІХ АГРО АЛЬЯНС" було укладено договір про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом, на виконання умов якого ТОВ "КЕРНЕЛ-ТРЕЙД" було підписано заявку на перевезення вантажу - насіння соняшника від 30.10.2025 за маршрутом м. Прилуки - м. Чорноморськ (ТОВ "Українська Чорноморська Індустрія"). З цих підстав, ТОВ "УСПІХ АГРО АЛЬЯНС" було здійснено замовлення послуг з перевезення зазначеного вантажу у ФОП Бандурова С.М., у зв`язку з чим 25.07.2025 між ними було укладено Договір про надання транспортних послуг з перевезення вантажу №25/07/2025.

Як зазначає Товариство, відповідачем було надано позивачу наступні транспортні засоби до завантаження у м. Прилуки:

- MAN TGA 18.440 ( НОМЕР_3 / НОМЕР_4 - Водій Нетков С.І.) завантажено насіння соняшнику у кількості 21,600т. відповідно до ТТН № АКАК0004821 від 31.10.2025;

- MAN TGA 18.440 (BH7481HP/BH7591XI - Водій Білецький О.А.) завантажено насіння соняшнику у кількості 26,680т. відповідно до ТТН № АКАК0004826 від 31.10.2025;

- DAF XF105/460 (BH0639TH/BH3416XG - Водій Шаргородський Ю.Л.) завантажено насіння соняшнику у кількості 25,660т. відповідно до ТТН № АКАК0004820 від 31.10.2025.

Згідно зазначених товарно-транспортних накладних (ТТН), транспортні засоби прибули до Вантажовідправника, завантажились насінням соняшника, пройшли процес зважування та вибули до подальшого місця призначення, що було засвідчено особистими підписами водіїв та печаткою вантажовідправника.

Однак, як стверджує позивач, прийнятий відповідачем до перевезення вантаж - насіння соняшника доставлений до місця призначення не був, його місцезнаходження позивачу невідоме, водії відповідача не виходять на зв`язок, у зв`язку з чим, позивач вважає вантаж - насіння соняшника, загальною масою 73,94 т, вартість якого складає 2 127 253,80 грн, втраченим з вини перевізника - ФОП Бандурова Степана Михайловича.

ТОВ "УСПІХ АГРО АЛЬЯНС" зазначає, що 04.11.2025 Товариством було отримано претензію від ТОВ «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» з вимогою сплатити в повному обсязі вищезазначену вартість вантажу, який йому належить, але, був втрачений внаслідок невиконання ФОП Бандуровим С.М. своїх зобов`язань із доставки вантажу - насіння соняшника до місця призначення.

За твердженням позивача, він намагався здійснити зв`язок із відповідачем для вирішення питання щодо відшкодування вартості вантажу, однак останнім було зазначено про те, що ФОП Бандуров С.М. не має фінансової можливості відшкодувати завдані збитки а також повідомивлено про відсутність у відповідача майна, за рахунок якого можна було б погасити наявну заборгованість. Однак, позивачем було встановлено, що відповідач насправді має у власності рухоме та нерухоме майно, однак приховує це від позивача, що свідчить про його небажання та ухилення від виконання зобов`язань.

У зв`язку із вищевказаним, ТОВ "УСПІХ АГРО АЛЬЯНС" вважає, що належним способом захисту його прав буде стягнення вартості втраченого вантажу із Фізичної особи-підприємця Бандурова Степана Михайловича в судовому порядку. Однак, на переконання позивача, існують підстави вважати, що після ініціації судового процесу та звернення до суду із позовною заявою, відповідач може вжити заходів із переоформлення належного йому рухомого та нерухомого майна а також вжити інші заходи, які можуть унеможливити подальше виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог. При цьому, заявник вказує, що у випадку задоволення позовних вимог, буде неможливим стягнути кошти з рахунків відповідача в примусовому порядку у зв`язку із їх відсутністю на таких рахунках.

Таким чином, ТОВ "УСПІХ АГРО АЛЬЯНС" вважає за необхідне забезпечити позов до подачі позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Одеської області 01.12.2025 у справі №916/4761/25 (суддя Малярчук І.А.) задоволено заяву ТОВ "УСПІХ АГРО АЛЬЯНС" від 27.11.2025 за вх.№4-70/25, доповнену уточненою заявою від 01.12.2025 за вх.№38117/25 щодо заходів забезпечення позову у справі №916/4761/25 до ФОП Бандурова Степана Михайловича, про забезпечення позову до подання позовної заяви в межах майбутніх заявлених ТОВ "УСПІХ АГРО АЛЬЯНС" позовних вимог у розмірі 2 127253,80 грн. Накладено арешт на грошові кошти ФОП Бандурова Степана Михайловича, які знаходяться на банківських рахунках в межах майбутніх заявлених ТОВ "УСПІХ АГРО АЛЬЯНС" позовних вимог у розмірі 2 127 253,80 грн. Накладено арешт в межах майбутніх заявлених ТОВ "УСПІХ АГРО АЛЬЯНС" позовних вимог у розмірі 2 127 253,80 грн на наступне рухоме та нерухоме майно ФОП Бандурова Степана Михайловича: вантажний автомобіль марки MAN TGХ18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; вантажний автомобіль марки DAF XF105/460, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; нежитлову будівлю інкубатора, розташовану за адресою Одеська обл., Ізмаїльський р., смт. Суворове, вул. Сонячна, буд. 93а, загальною площею 174,7кв.м. із надвірними спорудами 1-2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220.

Суд першої інстанції виходив з того, що предметом майбутнього позову Товариство визначає стягнення з Фізичної-особи підприємця Бандурова Степана Михайловича 2 127 253,80 грн збитків, беззаперечним правом якого є можливість в будь-який момент розпорядитися коштами, які знаходяться на її рахунках, а також, майном, за рахунок якого можливе задоволення вимог заявника, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

При цьому, задовольняючи заяву ТОВ "УСПІХ АГРО АЛЬЯНС" про забезпечення позову, суд першої інстанції зазначив, що вжиті судом заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють дані правовідносини, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Бандуров Степан Михайлович звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області 01.12.2025 у справі №916/4761/25 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ "УСПІХ АГРО АЛЬЯНС" про забезпечення позову відмовити у повному обсязі. Також, апелянт просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач наполягає на тому, що суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність застосування заходів забезпечення фактично обмежившись припущеннями щодо можливих труднощів виконання рішення суду. При цьому, судом не встановлено жодних конкретних обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування забезпечення позову, що свідчить про формальний та поверхневий підхід при вирішення даного питання.

Так, узагальнено доводи апеляційної скарги полягають у тому, що:

- судом покладено в основу оскаржуваної ухвали виключно твердження заявника без врахування відсутності доказів на підтвердження наявності самих договірних зобов`язань між сторонами. Відтак, судом не взято до уваги, що позивачем не підтверджено існування реального майнового спору між сторонами, оскільки надана суду Заявка на перевезення по-перше, складена між іншими особами, а по-друге, не містить підписів сторін, що відповідно з чинного законодавства України нівелює її доказову силу та свідчить про відсутність правових підстав для виникнення відповідальності ФОП Бандурова С.М.

- позивачем не надано належних доказів того, що відповідач вчиняє дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання; здійснює реалізацію майна або ж готується до його реалізації; позивачем не доведено, що існує реальна загроза неможливості виконання судового рішення у майбутньому, оскільки всі твердження останнього ґрунтуються лише на гіпотетичному припущенні про можливість виникнення труднощів, але, суд цього не врахував, у зв`язку з чим в оскаржуваній ухвалі відсутній аналіз доказів, не зазначено мотивів, з яких суд дійшов висновку про існування реальних ризиків неможливості виконання судового рішення в майбутньому, що в свою чергу суперечить вимогам частин 1 та 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.

- застосовані судом заходи забезпечення шляхом одночасного накладення арештів на кошти та майно відповідача, є непропорційними та надмірними, не відповідають принципам співмірності й адекватності, істотно порушують баланс інтересів сторін та фактично призводять до необґрунтованого обмеження права відповідача на здійснення господарської діяльності. Суд не оцінив реальний можливий обсяг майнової відповідальності, не з`ясував вартості арештованого майна, що призвело до того, що застосовані заходи забезпечення у сукупності істотно перевищують можливий обсяг майнової відповідальності ФОП Бандурова С.М.

- суд не розглянув можливість застосування менш обтяжливих заходів, оскільки за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення майбутніх позовних вимог про стягнення грошових коштів суду першої інстанції було б доцільно накласти арешт на майно ФОП Бандурова С.М. саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення.

- суд не вирішив питання зустрічного забезпечення, що в сукупності свідчить про очевидну необґрунтованість та незаконність оскаржуваної ухвали

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Бандурова Степана Михайловича на ухвалу Господарського суду Одеської області від 01.12.2025 у справі №916/4761/25 та призначено її до розгляду на 04.03.2026 о 10:30 год. Крім того, вказаною ухвалою продовжено розгляд зазначеної апеляційної скарги на розумний строк, встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено сторонам про їх право також у цій строк подати до суду заяви чи клопотання процесуального характеру.

22.01.2026 від ТОВ «УСПІХ АГРО АЛЬЯНС» до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач не погоджується з її доводами, просить залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Зокрема, у відзиві позивач зазначає, що фактично, уся аргументація відповідача зводиться до нібито відсутності заявки з печатками сторін, однак усі фактичні обставини свідчать про те, що саме ФОП Бандуров С.М. та його водії здійснювали перевезення втраченого ним вантажу.

Позивач вважає ухвалу суду першої інстанції законною та вказує, що суд першої інстанції належним чином встановив обставин справи та дійшов правильного висновку про те, що в даному випадку ігнорування відповідачем будь-яких закликів та повне невизнання здійснення перевезення вантажу свідчать про небажання останнього вести будь-яку комунікацію а також про здійснення опору в подальшому при стягненні з відповідача завданих ним збитків.

Щодо адекватності та співмірності заходів забезпечення, то позиція ТОВ «УСПІХ АГРО АЛЬЯНС» полягає у тому, що у даному випадку ціна позову становить понад 2 мільйони гривень, а тому накладення арешту лише на транспортні засоби відповідача було б недостатнім заходом, враховуючи вартість аналогічних транспортних засобів на вторинному ринку.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 04.03.2026 у судовому засіданні оголошено перерву до 25.03.2026 року о 10:00 год.

25.03.2026 у судовому засіданні представник Фізичної особи-підприємця Бандурова Степана Михайловича підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції задовольнити останню, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати, з мотивів викладених письмово.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заперечення, викладені у відзиві, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 25.03.2026 оголошено вступну та резолютивну частини постанови (з у рахуванням ухвали від 25.03.2026 у справі №916/4761/25 про виправлення описки у вступній та резолютивній частині постанови).

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, дійшла наступних висновків.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 15.01.2020 у справі №915/1912/19).

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 137 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, а саме, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

При цьому, колегія суддів зазначає, що необхідно розрізняти види (способи) забезпечення позову, які можуть застосовуватись до позовів майнового характеру, а які - для забезпечення немайнових позовних вимог, тобто фактично заходи забезпечення позову можна поділити на майнові та немайнові. Майнові заходи забезпечення мають застосовуватись для забезпечення позовних вимог майнового характеру, тобто таких, де матеріальна позовна вимога виражена саме в грошовій формі в ціні позову в розумінні статті 163 Господарського процесуального кодексу України.

Метою застосування заходів забезпечення позову майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення прозову (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.

Заходи забезпечення немайнового характеру спрямовані на покладення на відповідача чи інших осіб обов`язку вчинити активні дії чи утриматись від їх вчинення, не пов`язаних з передачею грошових сум чи майна.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27 02 2024 у справі №916/4159/23.

При цьому, у постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Тобто забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (пункт 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20). Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити тощо. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі №910/15328/23, від 01.05.2023 у справі №914/257/23, від 06.03.2023 у справі №916/2239/22.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 137 Господарськогопроцесуального кодексу України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати у результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків арешту належного відповідачеві майна та грошових коштів.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, з метою забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії (п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011).

Передумовою забезпечення позову є обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову, що гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (заявника). Аналогічні висновки наводяться у постановах Верховного Суду від 21.12.2021 у справі № 910/10598/21, від 28.08.2023 у справі № 906/304/23 та інших.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 922/2928/17 та у постанові Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 922/599/19.

При цьому, особа, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову.

Так, згідно зі ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22, від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22, від 18.05.2023 у справі № 910/14989/22, від 24.06.2022 у справі № 904/8506/21.

Питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку окремо, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені у ч. 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову (пункти 1, 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011).

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Схожа правова позиція викладена і у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, і у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 року у справі № 916/3245/19, від 16.10.2019 року у справі № 904/2285/19, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, у постанові Верховного Суду від 04.12.2025 у справі №916/3385/25 тощо.

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову, заявник повинен обов`язково надати докази щодо наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову; обґрунтування відомих позивачу обставин або тих обставин, про які він об`єктивно може дізнатися, які б свідчили про утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення позову. З подібних мотивів виходила об`єднана палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, повертаючи справу №917/1610/23 відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду ухвалою від 01.04.2025.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Обрані заходи забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, своєю чергою, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Аналогічні правові висновки щодо застосування ст. ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України наведені в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19 тощо.

При цьому, судова колегія зазначає, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18, від 22.07.2019 у справі №914/120/19, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали суду першої інстанції, предметом розгляду у даному випадку є питання наявності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову за заявою ТОВ «УСПІХ АГРО АЛЬЯНС» до подання позовної заяви про стягнення з ФОП Бандурова Степана Михайловича коштів у розмірі 2 127 253,80 грн, які є збитками позивача, завданими відповідачем, у зв`язку зі втратою товару.

Жодні інші вимоги у даній справі позивачем не будуть заявлені. Тобто, у разі задоволення позову, у даній справі вирішено буде виключно стягнути з відповідача відповідну суму грошових коштів.

Таким чином, виконання в майбутньому судового рішення у справі за позовом про стягнення 2 127 253,80 грн., у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо залежить лише від тієї обставини, чи матиме ФОП Бандуров С.М. необхідну суму грошових коштів.

Вказане підтверджується висновком Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, який викладений у постанові від 17.06.2022 у справі №908/2382/21, та згідно з яким «… виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову».

Тобто, належним видом забезпечення позову, у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, слід вважати накладення арешту на відповідні кошти або майно боржника, що в подальшому призведе до можливості останнього розрахуватись із позивачем. Таку позицію застосовує Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, а також Верховний Суд у справах: №911/1111/20, №910/5079/21, №908/2382/21 тощо.

Разом з тим, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного суду від 19.07.2024 у справі №917/1862/21.

Так, обґрунтовуючи підстави для задоволення заяви про забезпечення позову ТОВ «УСПІХ АГРО АЛЬЯНС», посилалось на те, що відповідач відмовляється від будь-яких дій щодо вирішення спірних питань, в тому позивач має побоювання, що до вирішення господарським судом даної справи по суті, ОСОБА_1 може здійснити дії, спрямовані на відчуження майна, за рахунок якого можна буде задовольнити позовні вимоги у разі їх задоволення.

На підтвердження суми, яка підлягає стягненню до заяви додано:

- Договір про надання транспортних послуг з перевезення вантажу №25/07/2025 від 25.07.2025, який підписаний ТОВ «УСПІХ АГРО АЛЬЯНС» та ФОП Бандуровим С.М. та скріплений печатками обох сторін. За вказаним Договором перевезення здійснюються на підставі відповідних заявок на перевезення вантажу, які складаються у письмовій формі та скріплюються підписами уповноважених осіб сторін та печатками контрагентів;

- ТТН від 31.10.2025 №АКАК0004820, №АКАК0004821, №АКАК0004826, відповідно до яких у м. Прилуки були завантажені автомобили з причіпами: MAN TGA 18.440 (BH3834HP/BH0276XI - водій ОСОБА_2 ), MAN TGA 18.440 (BH7481HP/BH7591XI - водій ОСОБА_3 ), DAF XF105/460 ( НОМЕР_5 /BH3416XG - водій ОСОБА_4 ) насінням насіння соняшнику у загальній кількості 73,940 тон; Автомобільним перевізником в ТТН визначено ТОВ «УСПІХ АГРО АЛЬЯНС», Замовником - ТОВ «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД», Вантажовідправником - ТОВ «АГРОКІМ», Вантажоодержувачем - ТОВ «Українська Чорноморська Індустрія»; пункт розвантаження - м. Чорноморськ, Одеської області;

- свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів з номерами: НОМЕР_4 , BH7481HP/ НОМЕР_6 , НОМЕР_5 / НОМЕР_7 за гр. ОСОБА_1 ;

- претензію про відшкодування вартості втраченого вантажу від 04.11.2025 вих. №0411/1, яка надіслана ТОВ «КАРНЕЛ-ТРЕЙД» позивачу - ТОВ «УСПІХ АГРО АЛЬЯНС». У вказаній претензії зазначено, що вищенаведені завантажені автомобілі виїхали з місця навантаження в місце призначення, проте, до нього не прибули, у зв`язку з чим насіння соняшнику у кількості 73,940 тони вважається втраченим. Загальна вартість втраченого товару становить 2 127253,80 грн, яку ТОВ «КАРНЕЛ-ТРЕЙД» просить сплатити на свою користь позивача;

- Лист-відповідь ТОВ «Українська Чорноморська Індустрія» від 18.11.2025 вих №291-25 на адвокатський запит представника ТОВ «УСПІХ АГРО АЛЬЯНС». Згідно зі вказаним Листом, вантажоодержувач повідомив перевізника про те, що до ТОВ «Українська Чорноморська Індустрія» не надходив вантаж насіння соняшника, який перевозився за маршрутом: Чернігівська обл., м. Прилуки, вул. Кільцева, 46 - м. Чорноморськ, вул. Транспортна, 44, за участю транспортних засобів: MAN TGA 18.440 (BH3834HP/BH0276XI - водій ОСОБА_2 ), MAN TGA 18.440 (BH7481HP/ НОМЕР_6 - водій ОСОБА_3 ), DAF XF105/460 ( НОМЕР_5 /BH3416XG - водій ОСОБА_4 ), відповідно до ТТН від 31.10.2025 №АКАК0004820, №АКАК0004821, №АКАК0004826;

- Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, яка свідчить про те, що у власності гр. ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_8 ) знаходяться наступне рухоме та нерухоме майно:

- напівпричіп марки CARNEHL CHKS-AL реєстраційний номер НОМЕР_9 ,

- вантажний автомобіль марки MAN TGХ18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,

- напівпричіп марки SCHMITZ S01 реєстраційний номер НОМЕР_10 ,

- вантажний автомобіль марки DAF XF105/460 реєстраційний номер НОМЕР_2 ,

- напівпричіп марки WIELTON реєстраційний номер НОМЕР_7 ,

- земельна ділянка Кадастровий номер: :01:003:1843, площею 0,15га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220;

- земельна ділянка Кадастровий номер: :01:003:1097, площею 2,9992га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220;

- земельна ділянка Кадастровий номер: :01:003:1096, площею 2,9992га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220;

- земельна ділянка Кадастровий номер: :01:001:1040, площею 2,9987га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 080;

- нежитлова будівля - будівля інкубатора, розташована за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 174,7кв.м. із надвірними спорудами 1-2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220.

Судова колегія звертає увагу, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 висловлено правову позицію, відповідно до якої необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

З огляду на викладене апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач взагалі не надав суду жодного доказу того, що дійсно існує суттєвий ризик невиконання рішення суду про стягнення грошових коштів.

Зокрема, позивачем не надано жодного доказу того, що відповідач вчиняв чи вчиняє дії щодо погіршення власної платоспроможності станом на теперішній час. Позивач не надав суду жодної інформації щодо існування обставин того, що відповідач здійснював або здійснює дії щодо відчуження власного майна, виводу коштів, обтяження майна тощо. Позивачем не надано тож доказів стосовно припинення діяльності відповідачем; що ФОП Бандуров С.М. має ознаки неплатоспроможності тощо.

Сам по собі факт незадоволення відповідачем вимог позивача у добровільному порядку не є свідченням недобросовісної поведінки ФОП Бандурова С.М. або його наміру ухилитися від виконання можливого рішення суду.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу і на той факт, що суд першої інстанції, накладаючи арешт на майно та банківські рахунки відповідача, у межах повної суми позову, не врахував вимоги і щодо співмірності заходів забезпечення позову заявленим вимогам.

Так, судом одночасно було накладено арешт на грошові кошти ФОП Бандурова С.М. у сумі 2 127 253,80 грн. та на рухоме (вантажний автомобіль марки MAN TGХ18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; вантажний автомобіль марки DAF XF105/460, реєстраційний номер НОМЕР_2 ) і нерухоме майно (нежитлову будівлю інкубатора із надвірними спорудами). Однак, у випадку наявності підстав для такого арешту, арешт майна міг бути застосований лише у межах суми, достатньої для можливого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто, лише в межах різниці між ціною позову та сумою арештованих грошових коштів.

В даному випадку накладення арешту на нерухоме та рухоме майно (яке належить відповідачу) у межах усієї суми позову, за наявності арешту грошових коштів у цій же сумі, призводить до фактичного подвійного забезпечення однієї й тієї самої вимоги, що суперечить принципу співмірності заходів забезпечення позову.

Такий підхід узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, в якій зокрема, висновувано, що накладення арешту як на кошти, так і на майно відповідача, причому окремо на те, і на інше - у повній сумі спору, матиме наслідком подвійне забезпечення позовних вимог (і за рахунок коштів, і за рахунок майна), що суперечить вимогам закону стосовно співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами; а умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення суми позову доцільно накласти арешт на майно відповідача саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто, лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів.

Крім цього, вищевказане не суперечить позиції Верховного Суду про те, що піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору (такого висновку дотримується Верховний Суд у постановах: від 15.09.2019 у справі №915/870/18, від 05.09.2019 у справі №911/527/19, від 16.10.2019 у справі №911/1530/19, 21.08.2020 у справі №904/2357/20, від 25.09.2020 у справі №925/77/20, від 20.09.2022 у справі №916/307/22, від 03.03.2023 у справі №907/269/22, від 29.02.2024 у справі №902/611/22).

Також, у даному випадку судова колегія звертає увагу на те, що з матеріалів оскарження ухвали вбачається, що у власності гр. ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_8 ), крім визначеного позивачем для арешту майна, знаходиться й інше рухоме та нерухоме майно, а саме: напівпричіп марки CARNEHL CHKS-AL, напівпричіп марки SCHMITZ S01, напівпричіп марки WIELTON, земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:1843, 4 (чотири) земельні ділянки.

Проте, ТОВ «УСПІХ АГРО АЛЬЯНС» просить накласти арешт, крім нежитлової будівлі - будівлі інкубатора та грошових коштів боржника, саме на вантажний автомобіль марки MAN TGХ18.440 та вантажний автомобіль марки DAF XF105/460 реєстраційний номер НОМЕР_2 , усвідомлюючи те, що ФОП Бандуров С.М. надає послуги з перевезення вантажів вантажними автомобілями. Відтак, вантажні перевезення є видом господарської діяльності відповідача, що саме по собі унеможливлює наявність у нього наміру ухилитися від виконання судового рішення у даній справі саме шляхом відчуження відповідних вантажних автомашин.

Таким чином, накладення арешту на всі вантажні автомобілі відповідача може створювати перешкоди у господарській діяльності ФОП Бандурова С.М., внаслідок застосування судом першої інстанції заходів забезпечення позову, що може порушувати баланс інтересів сторін, що, в свою чергу, є неприпустимим.

Колегією суддів також враховується, що арешт коштів на рахунках ФОП БАНДУРОВА С.М, у сукупності з арештом його основних засобів господарської діяльності, може призвести до перешкод у здійсненні взагалі господарської діяльності останнім та, в свою чергу, погіршення майнового стану сторони, оскільки знерухомлення грошових активів, як інструменту ведення ФОПом господарської діяльності, унеможливлює здійснення додаткової діяльності, крім вантажних перевезень.

Водночас, ураховуючи позицію Верховного Суду, застосовану у постанові від 29.02.2024 у справі №902/611/22, згідно з якою у разі наявності у відповідача нерухомого майна, але за неможливості встановлення достатності чи недостатності його вартості, накладення арешту на грошові кошти та рухоме майно відповідача забезпечить у майбутньому (у разі задоволення позову) задоволення суми позовних вимог у повному обсязі або її різниці у випадку недостатньої вартості арештованого нерухомого майна, апеляційний суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які дані щодо обсягу коштів, що знаходяться на рахунках боржника (їх недостатність для можливого відшкодування збитків), вартості нерухомого майна відповідача - земельних ділянок та відповідної будівлі інкубатору, а відтак, накладення арешту одночасно і на рухоме майно боржника є необґрунтованим взагалі.

Отже, у даному випадку самі лише припущення позивача про можливість ухилення від виконання судового рішення у разі задоволення позову, без долучення відповідних доказів, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Обставини ж можливості відповідача розпоряджатися коштами не є доказом ризику ухилення від виконання судового рішення.

До того ж суд звертає увагу на те, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору, а процесуальний закон, визначаючи у ст. 75 Господарського процесуального кодексу України підстави звільнення від доказування, не передбачає звільнення учасника від доказування у разі подання заяви про забезпечення позову.

У розрізі вказаного колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що господарським процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у використанні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що з метою застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного господарського суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, судової палати й колегії суддів Касаційного господарського суду. Подібна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.09.2021 у справі №908/2609/20, від 15.09.2021 у справі № 10/Б-5022/1383/2012, від 14.09.2021 у справі №908/1671/16.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі. Правові висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формулюються з урахуванням конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для всіх життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права (постанова Великої Палати Верховного суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц).

Суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду і в даному випадку судова колегія враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22, висновки об`єднаної палати, та, зокрема, висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 04.12.2025 у справі №916/3385/25, якою були скасовані ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції і відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22, при вирішенні питання про забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Слід зазначити, що законодавством покладено на заявника обов`язок обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Близька за змістом правова позиція визначена у постановах Верховного Суду від 08.07.2024 у справі № 916/143/24, від 04.10.2024 у справі № 913/289/24.

З огляду на викладене, заходи забезпечення позову мають чітко відповідати суті та предмету заявлених позовних вимог, оскільки це гарантує, що вжиті заходи не виходять за межі спору, сприяють належному виконанню судового рішення і не створюють необґрунтованих перешкод для сторін у справі або інших осіб.

Як зазначалось вище у даній постанові, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22 виснувала, що вжиття заходів забезпечення позову передбачає доведення стороною обставин вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

З огляду на викладене, зазначений висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду свідчить, що вимога про надання доказів витрачання відповідачем коштів дійсно не може розглядатися як єдина підстава для застосування заходів забезпечення позову, однак не виключає зобов`язання заявника щодо доведення необхідності такого забезпечення шляхом подання доказів, підтверджуючих підставність заявлених вимог та ризик утруднення чи унеможливлення виконання у майбутньому відповідного судового рішення.

Це підтверджується тим, що Верховний Суд у постанові від 18.06.2025 у справі №918/73/25 зазначив те, що наведений у зазначеній постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду підхід передбачає необхідність доказування наявності обґрунтованої необхідності у застосуванні заходів забезпечення позову шляхом подання доказів до суду щодо наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування такого заходу забезпечення позову, обґрунтування позивачем відомих останньому обставин або тих обставин, про які він об`єктивно може дізнатися, які б свідчили про утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Крім того, наведений зміст вказаної постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду засвідчує, що у ній взагалі відсутні правові висновки про те, що у питанні застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та/або грошові кошти, що знаходяться на рахунках відповідача/зацікавленої особи, позивач (заявник) звільняється від доказування наявності обґрунтованої необхідності у застосуванні заходів забезпечення позову шляхом подання доказів до суду щодо наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування такого заходу забезпечення позову (з таких мотивів виходила об`єднана палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, повертаючи справу №917/1610/23 відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду ухвалою від 01.03.2025).

З огляду на викладене, судова колегія зазначає, що в даній справі суд першої інстанції, задовольняючи заяву та вказуючи про наявність підстав для забезпечення позову, у порушення статей 86, 210, 136,137, 237 Господарського процесуального кодексу України, не зазначив і не дослідив обґрунтованості заяви позивача про забезпечення позову, з урахуванням співмірності, адекватності та збалансованості; не врахував, що зі змісту поданої заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач обмежився загальними посиланнями на можливість відповідача розпорядитися належними йому грошовими коштами та майном, що саме по собі є властивістю будь-якого суб`єкта господарювання та не може автоматично свідчити про наявність ризику невиконання майбутнього судового рішення в даному випадку, виходячи з конкретних обставин даної справи.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову, фактично ототожнив сам факт заявлення грошових вимог із наявністю ризику невиконання рішення, що не відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22. Саме по собі припущення потенційної можливості відповідачів розпоряджатися коштами та майном та потенційної можливості ухилення відповідачів від виконання судового рішення у разі задоволення позову не є підставою вважати, що існують такі ризики.

Отже, з урахуванням відсутності належних та допустимих доказів існування реального, а не гіпотетичного ризику утруднення виконання судового рішення, порушенням заявником принципів адекватності, співмірності, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені заходи забезпечення позову не відповідають нормам чинного процесуального законодавства України, а тому підстави для їх застосування в даному випадку відсутні.

При цьому, судова колегія звертає увагу позивача, що він не позбавлений права повторно звернутися до суду з відповідною заявою, з наданням суду належних та допустимих доказів, в розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення, а також імовірність утруднення або унеможливлення виконання в майбутньому судового рішення у разі невжиття заходів забезпечення позову з визначенням належних способів застосування таких заходів до відповідача.

Таким чином, оцінивши доводи позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, імовірність істотного ускладнення або неможливості виконання рішення господарського суду та ефективного захисту прав заявника, за яким останній планує звернутись до суду, у разі невжиття таких заходів; врахувавши недоведеність заявником належними засобами доказування необхідність застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на грошові кошти та майно (рухоме і нерухоме) відповідача, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає про відсутність достатніх підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "УСПІХ АГРО АЛЬЯНС" про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Бандурова Степана Михайловича потребує задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області від 01.12.2025 про забезпечення позову у справі №916/4761/25 є необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з одночасною відмовою у задоволенні заяви ТОВ "УСПІХ АГРО АЛЬЯНС" про забезпечення позову.

Зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції спір по суті не розглядався, відповідно до ст. 129 ГПК України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 255, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу, Південно-західний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бандурова Степана Михайловича задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 01.12.2025 про забезпечення позову у справі №916/4761/25 скасувати.

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "УСПІХ АГРО АЛЬЯНС" про забезпечення позову у справі №916/4761/25 відмовити.

Матеріали оскарження ухвали від 01.12.2025 у справі №916/4761/25 повернути до Господарського суду Одеської області.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Повний текст постанови складений та підписаний 30.03.2026.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Принцевська Н.М.