РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.03.2026Справа № 910/10188/25

Суддя Господарського суду міста Києва Привалов А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Ягельської А.О. в порядку загального позовного провадження

справу № 910/10188/25

за позовом Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт»

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ"

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Південного офісу Держаудитслужби

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 3 354 452,77 грн

За участю представників сторін:

від позивача: Бурлаку Т.О.;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: Бойко К.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ", в якому просить суд:

- визнати недійсними та скасувати додаткові угоди № 2 від 23.09.2021, № 3 від 13.10.2021, № 4 від 29.10.2021, № 5 від 16.11.2021, № 6 від 23.11.2021, № 7 від 24.12.2021 до Договору № 6 про постачання електричної енергії від 22.03.2021, укладеного між Державним підприємством Ізмаїльський морський торговельний порт та Товариством з обмеженою відповідальністю ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ на користь Державного підприємства Ізмаїльський морський торговельний порт безпідставно отримані кошти в розмірі 3 354 452,77 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оспорюваними додатковими угодами безпідставно було збільшено ціну за товар та відповідно зменшено обсяг його закупівлі, що суперечить нормам Закону України Про публічні закупівлі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.08.2025 позовну заяву Державного підприємства "ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ" було залишено без руху та установлено строк на усунення недоліків.

28.08.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2025 відкрито провадження у справі № 910/10188/25, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 09.10.2025. Залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Південний офіс Держаудитслужби.

17.09.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує, а також клопотання про зупинення провадження у справі № 910/10188/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24, яка є подібною до правовідносин, що є підставою позовних вимог у справі № 910/10188/25.

Крім того, 17.09.2025 через систему "Електронний суд" від третьої особи надійшли додаткові пояснення у справі та клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2025 задоволено клопотання представника Південного офісу Держаудитслужби Бойко Катерини Олександрівни про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

23.09.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшли відповідь на відзив та заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.09.2025 задоволено заяву представника Державного підприємства Ізмаїльський морський торговельний порт Бурлаку Тараса Олександровича про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

25.09.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Присутній у судовому засіданні 09.10.2025 представник позивача заперечив проти задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, посилаючись на безпідставність поданого клопотання та зловживання відповідачем своїми процесуальними правами з метою стягнути вирішення спору по суті.

Представник третьої особи підтримав позицію представника позивача.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 зупинено провадження у справі №910/10188/25 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24 та оприлюднення повного тексту судового рішення по вказаній справі.

02.01.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, оскільки у Єдиному державному реєстрі судових рішень 15.12.2025 оприлюднено повний текст постанови Великої Палати Верховного Суду, прийнятої за результатом розгляду справи № 920/19/24.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2026 поновлено провадження у справі №910/10188/25 та призначено підготовче засідання на 12.02.2026.

Представники сторін у судове засідання 12.02.2026 не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи суду не подали.

Ураховуючи відсутність будь-яких заяв і клопотань представників сторін та оскільки судом вирішені питання, зазначені у ч. 2 ст.182 Господарського процесуального кодексу України, а також здійснені усі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 12.03.2026.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2026 повідомлено учасників справи про призначення справи до розгляду по суті на 12.03.2026.

Присутній у судовому засіданні 12.03.2026 представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з посиланням на обставини, наведені в позовній заяві.

Представник третьої особи також просив позов задовольнити.

Представник відповідача у засідання суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавав.

Положеннями статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 12.03.2026, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

Згідно з положеннями Статуту, Державне підприємство «Ізмаїльський морський торговельний порт» є державним унітарним підприємством, яке діє як державне комерційне підприємство, засноване на державній формі власності, належить до сфери управління Міністерства розвитку громад та територій України.

За результатами проведеної закупівлі у порядку, визначеному Законом України «Про публічні закупівлі», між ДП "ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ" (за договором - Споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ» (за договором Постачальник) було укладено Договір про постачання електричної енергії № 6 від 22.03.2021, за умовами якого Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує вартість використаної (купованої) електричної енергії.

Згідно з п. 2.3 Договору, очікуваний загальний обсяг споживання електричної енергії визначається сторонами в Договорі (Додаток 3).

У Додатку 3 до Договору визначено, що очікуваний загальний обсяг споживання електричної енергії становить 9 105 000 кВт*год.

Умовами п. 3.1 Договору передбачено, що початком постачання електричної енергії Споживачу є дата, зазначена в Заяві, яка є Додатком 1 до цього Договору.

У розділі 5 Договору сторони визначили умови щодо ціни, порядку розрахунків, обліку та оплати електричної енергії, а саме:

- п. 5.1. розрахунки за цим Договором здійснюються в національній валюті України шляхом прямого перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника з можливістю відстрочки платежу до 90 днів від дати підписання актів приймання-передачі електричної енергії за відповідний розрахунковий місяць. Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, то визначаються відповідно до Специфікації (Додаток 2);

- п. 5.2. загальна ціна Договору становить 21 305 700,00 грн з ПДВ, ціна за одиницю Товару зазначена у Специфікації (Додаток 2 до Договору) та становить 2,34 грн з ПДВ;

- п.5.3. зміна ціни за одиницю товару (електричної енергії) може відбуватися відповідно до умов ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» за умови, що зазначені зміни не призведуть до збільшення ціни Договору. Сторони погоджуються, що ціна (тариф) на послуги, що налаються на ринку електричної енергії Споживачу, установлюються Регулятором в передбаченому чинним законодавством порядку.

Ціна за 1 кВт*год електричної енергії може бути змінена з першого числа місяця, в якому відбудуться такі зміни, що буде відображено в додатковій угоді до Договору, за згодою Сторін.

Істотними умовами цього Договору є предмет (найменування, кількість, якість), ціна та строк дії договору. Інші умови договору про закупівлю істотними не є та можуть змінюватися відповідно до норм Господарського та Цивільного кодексів.

Істотні умови цього договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема:

- п. 5.3.2. Збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю - по частіше ніж один раз на 15 днів з моменту підписання договору про закупівлю.

Зміна ціни за одиницю товару (електричної енергії) допускається за умови надання Стороною, яка пропонує зміни, документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку в торговій зоні Об`єднаної енергетичної системи України (далі ОЕС України), а саме: документи про факт та динаміку зміни ціни товару на ринку електричної енергії станом на поточний період порівняно з періодом укладення Договору (місяця підписання останньої Додаткової угоди до Договору про зміну ціни одиниці товару) через коливання ціни па електричну енергію на ринку.

Документальним підтвердженням факту коливання ціни електричної енергії на ринку або визначеному сегменті ринку може бути довідка, видана відповідною уповноваженою організацією, зокрема, але не виключно, «Держзовнішінформ», Торгово-промисловою палатою, тощо.

Висновки щодо коливання ціни на ринку мають бути зроблені па підставі оприлюднених в розділі «Аналітичні матеріали» веб-сайту ДП «Оператор ринку» даних щодо загального показника середньозваженої ціни електричної енергії на РДН та ВДР, що склалася на ринку електричної енергії в торговій зоні ОЕС України за відповідний розрахунковий період, у порівнянні з середньозваженою ціною електричної енергії на РДН та ВДР за аналогічний по розміру розрахунковий період, в якому укладено Договір (підписано останню Додаткову угоду до Договору про зміну ціни одиниці товару).

Споживач має право відмовитись від зміни ціни у випадках, якщо Постачальником не надано належне документальне підтвердження підвищення ціни, передбачене цим пунктом.

- п.5.3.8. Продовження дії договору на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в Договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку.

- п. 5.4. розрахунковим періодом за ним Договором є календарний місяць;

- п. 5.5. приймання-передача електричної енергії, поставленої Постачальником та прийнятої Споживачем у розрахунковому періоді оформлюється шляхом підписання Сторонами щомісячних Актів приймання-передачі, які є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами;

- п. 5.6. оплата вартості електричної енергії за цим Договором здійснюється Споживачем відповідно до графіку оплати за товар відповідно до Додатку 4 до Договору.

Згідно з п. 13.1 Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін і діє по 31.12.2021, а в частині здійснення розрахунків Споживачем за фактично спожитої електричної енергії до повного виконання зобов`язань;

У п. 13.2 Договору визначено, що Постачальник має повідомити про намір внесення будь-яких змін до умов Договору Споживача не пізніше, ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право Споживача розірвати Договір. Постачальник зобов`язаний повідомити Споживача в порядку, встановленому законом, про будь-яке збільшення ціни і про право припини ти дію Договору без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації Постачальнику, якщо Споживач не приймає нові умови.

Відповідно до п. 13.3. Договору, якщо інше прямо не передбачено цим Договором або чинним законодавством, зміни до умов Договору можуть бути внесені тільки за домовленістю Сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього Договору.

Відповідно до листа-звернення без дати та номеру ТОВ «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ» було запропоновано позивачу збільшити ціну Договору № 6 на 31,26 % шляхом укладання додаткових угод:

внаслідок коливання середньозваженої ціни РДН станом на 06.08.2021 до середньозваженої ціни РДН на дату укладання Договору на 22,95%;

внаслідок коливання середньозваженої ціни РДН станом на 09.08.2021 до середньозваженої ціни РДН станом на 06.08.2021 на 12,4%;

внаслідок коливання середньозваженої ціни РДН станом на 10.08.2021 до середньозваженої ціни РДН станом 09.08.2021 на 8,67 відсотка.

До вищезазначеного листа-звернення відповідачем була додана довідка ДП «Держзовнішінформ» від 31.08.2021 № 621/194, згідно з якою розрахункова зміна середньозваженої ціни електричної енергії без урахування тарифу на передачу, на розподіл електроенергії та без ціни універсальної послуги і планових витрат на ринку «на добу наперед» (РДН в торгівельній зоні Об`єднаної енергетичної системи України (ОЕС) за період 17.08.2021-31.08.2021 до середньозваженої ціни за період з 22.03.2021 06.04.2021 могла складати + 53,13%.

На підставі звернення відповідача, сторони уклали Додаткову угоду № 1 від 31.08.2021до Договору № 6 від 22.03.2021, у якій визначили: загальна ціна цього Договору становить 21 305 699,38 грн з ПДВ; загальний обсяг закупівлі електричної енергії 8 507 272 кВт*год; ціна електричної енергії з ПДВ на період: березень-липень 2021 року становить 2,34 грн/кВт*год та серпень-грудень 2021 року 2,57 грн за 1 кВт* годину. Додаткова угода набуває чинності з моменту підписання і діє протягом строку дії Договору.

Відповідно до листа-звернення від 16.09.2021 за № 160921-03 ТОВ «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ» було запропоновано позивачу, відповідно до п. 5.3.2 розділу 5 Договору, збільшити ціну за одиницю товару на 7,3 відсотка.

До листа-звернення додана довідка ДП «Держзовнішінформ» від 16.09.2021 за №121/219, згідно з якою зміна розрахункової середньозваженої ціни РДН ОЕС за період 01.09.2021-15.09.2021 до середньозваженої ціни РДН ОЕС за період з 17.08.2021 -31.08.2021 могла складати + 7,3%.

На підставі звернення відповідача, сторони уклали Додаткова угода № 2 від 23.09.2021 до Договору № 6 від 22.03.2021, у якій визначили: загальна ціна цього Договору становить 21 305 697,05 грн з ПДВ; загальний обсяг закупівлі електричної енергії 8 147 751 кВт*год; ціна електричної енергії з ПДВ на період: березень-липень 2021 року становить 2,34 грн/кВт*год, серпень 2021 року 2,57 грн/кВт*год, вересень-грудень 2021 року 2,75 грн за 1 кВт*годину. Додаткова угода набуває чинності з моменту підписання і діє протягом строку дії Договору.

Відповідно до листа-звернення від 07.10.2021 за № 071021-05, ТОВ «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ» запропоновано позивачу, відповідно до п. 5.3.2 розділу 5 Договору, збільшити ціну за одиницю товару на 2,48 відсотка.

До звернення додана довідка ДП «Держзовнішінформ» від 07.10.2021 за № 121/250, відповідно до якої здійснено порівняння середньозважених цін РДН ОЕС, зазначених у запиті ТОВ «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ» дати та періоди, а саме: станом на 14.09.2021 та 23.09.2021 (+ 8.05%), станом на 01.10.2021 та 05.10.2021 (+ 13.72%), за період з 01-15 вересня 2021 та за період 16-30 вересня 2021 р. (+ 2,48 відсотка).

На підставі звернення відповідача, сторони уклали Додаткову угоду № 3 від 13.10.2021 до Договору № 6 від 22.03.2021, у якій визначили: загальна ціна нього Договору становить 21 305 695,86 грн з ПДВ; загальний обсяг закупівлі електричної енергії 8 048 384 кВт*год; ціна електричної енергії з ПДВ на період: березень-липень 2021 року становить 2,34 грн/кВт*год, серпень 2021 року - 2,57 грн/кВт*год, вересень 2021 року 2,75 грн/ кВт*год, жовтень-грудень 2021 року - 2,81 грн за 1 кВт*годину. Додаткова угода набуває чинності з моменту підписання і діє протягом строку дії Договору.

Відповідно до листа-звернення від 18.10.2021 за № 181021-06, ТОВ «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ» запропоновано ДП «ІЗМ МТП», відповідно до п. 5.3.2 розділу 5 Договору, збільшити ціну за одиницю товару на 9,99 відсотка.

До звернення додана довідка ДП «Держзовнішінформ» від 18.10.2021 за № 121/261, згідно з якою розрахункова зміна середньозваженої ціни електричної енергії без урахування тарифу на передачу, на розподіл електроенергії та без ціни універсальної послуги і планових витрат на ринку «на добу наперед» РДН в торгівельній зоні Об`єднаної енергетичної системи України (ОЕС) за період 01-15 жовтня 2021 року до середньозваженої ціни за період з 01-15 вересня 2021 року могла складати +20,87 відсотка.

На підставі звернення відповідача, сторонами була укладена Додаткова угода від № 4 29.10.2021 до Договору № 6 від 22.03.2021, згідно з якою: загальна ціна цього Договору становить 21 305 694,22 грн з ПДВ; загальний обсяг закупівлі електричної енергії 7 635 696 кВт*год; ціна електричної енергії з ПДВ на період березень-липень 2021 року становить 2,34 грн/кВт*год, серпень 2021 року 2,57 грн/кВт*год, вересень 2021 року 2,75 грн/кВт*год, жовтень-грудень 2021 року 3,09 грн за 1 кВт*годину. Додаткова угода набуває чинності з моменту підписання і діє протягом строку дії Договору.

Відповідно до листа-звернення від 08.11.2021 за № 081121-02, ТОВ «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ» запропоновано ДП «ІЗМ МТП», відповідно до п. 5.3.2 розділу 5 Договору, збільшити ціну за одиницю товару на 8,74 відсотка.

До звернення додана довідка ДП «Держзовнішінформ» від 04.11.2021 за № 121/280, відповідно до якої здійснено порівняння середньозважених цін РДН ОЕС зазначених у запиті ТОВ «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ» дати та періоди, а саме: станом на 14.09.2021 та 13.10.2021 (+ 14,72%), за період з 01-15 жовтня 2021 року та 16-31 жовтня 2021 року (+ 8,78 відсотка).

На підставі звернення відповідача, сторони уклали Додаткову угоду № 5 від 16.11.2021до Договору № 6 від 22.03.2021, у якій визначили: загальна ціна цього Договору становить 21 305 692,72 грн з ПДВ; загальний обсяг закупівлі електричної енергії 7 352 539 кВт*год: ціна електричної енергії з ПДВ на період: березень-липень 2021 року становить 2,34 грн/кВт*год, серпень 2021 року 2,57 грн/кВт*год, вересень 2021 року - 2,75 грн/ кВт*год, жовтень 2021 року 3,09 грн/кВт*год, листопад-грудень 2021 року 3,36 грн/кВт* годину. Додаткова угода набуває чинності з моменту підписання і діє протягом строку дії Договору.

Відповідно до листа-звернення ТОВ «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ» від 23.11.2021 за №231121-02, запропоновано позивачу, згідно з п. 5.3.2 розділу 5 Договору, збільшити ціну за одиницю товару на 9,82 відсотка.

До звернення додана довідка ДП «Держзовнішінформ» від 19.11.2021 за № 121/297, згідно з якою здійснено порівняння середньозважених цін РДН ОЕС зазначених у запиті ТОВ «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ» на дати та періоди, а саме: станом на 13.10.2021 та 01.11.2021 (+17,22%), за період з 16-31 жовтня 2021 року та 01-15 листопада 2021 року (+15,89 %).

На підставі звернення відповідача сторонами було укладено Додаткову угоду № 6 від 02.12.2021 до Договору № 6 від 22.03.2021, згідно з якою: загальна ціна цього Договору становить 21 305 689,36 грн з ПДВ; загальний обсяг закупівлі електричної енергії 7 152 162 кВт*год; ціна електричної енергії з ПДВ на період: березень-липень 2021 року становить 2,34 грн/кВт*год, серпень 2021 року 2,57 грн/кВт*год, вересень 2021 року 2,75 грн/ кВт*год. жовтень 2021 року 3,09 грн/кВт*год, листопад 2021 року - 3,36 грн/ кВт*год, грудень 2021 року 3,69 грн за 1 кВт*годину. Додаткова угода набуває чинності з моменту підписання і діє протягом строку дії Договору.

У Додатковій угоді № 7 від 24.12.2021 до Договору № 6 від 22.03.2021, сторони визначили, що загальна ціна договору становить 25 566 823,87 грн, очікуваний загальний обсяг споживання електричної енергії становить 8 306 941 кВт*год та термін дії Договору продовжений до 28 лютого 2022 року. Додаткова угода № 7 від 24.12.2021 набуває чинності з моменту підписання і діє протягом строку дії Договору.

Таким чином, внаслідок укладання додаткових угод від 31.08.2021 № 1, від 23.09.2021 № 2 від 13.10.2021 № 3 від 29.10.2021 № 4, від 16.11.2021 № 5 та від 02.12.2021 № 6 до Договору № 6 фактично ціна електричної енергії за 1 кВт*год збільшена з 2,34 грн до 3,69 грн. або на 57,7%.

На виконання умов договору відповідач поставив позивачу електричну енергію, що підтверджується долученими до справи актами приймання-передачі електричної енергії, а саме:

- відповідно до Акту приймання-передачі електричної енергії від 31.03.2021 № 53/0321, поставлено ДП «ІЗМ МТП» електричної енергії у кількості 24 098,00 кВт*год на суму 571189,32 грн з ПДВ;

- відповідно до Акту купівлі-продажу електричної енергії від 30.04.2021 № 0121041 ТОВ «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ» поставлено ДП «ІЗМ МТП» електричної енергії у кількості 613035,00 кВт*год на суму 1434501,90 грн з ПДВ;

- відповідно до Акту купівлі-продажу електричної енергії від 31.05.2021 № 50121051 ТОВ «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ» поставлено ДП «ІЗМ МТП» електричної енергії у кількості 483 688,00 кВт*год на суму 1131829,92 грн з ПДВ;

- відповідно до Акту купівлі-продажу електричної енергії від 30.06.2021 № ТОВ «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ» поставлено ДП «ІЗМ МТП» електричної енергії у кількості 520 551,00 кВт*год на суму 1 218 089,34 грн з ПДВ;

- відповідно до Акту купівлі-продажу електричної енергії від 31.07.2021 № ТОВ «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ» поставлено ДП «ІЗМ МТП» електричної енергії у кількості 564 670,00 кВт*год на суму 1 321 327,80 грн з ПДВ.

- відповідно до Акту купівлі-продажу електричної енергії від 31.08.2021 № ТОВ «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ» поставлено ДП «ІЗМ МТП» електричної енергії у кількості 588 561,00 кВт*год на суму 1 512 601,76 грн з ПДВ.

- відповідно до актів купівлі-продажу електричної енергії від 30.09.2021 № , від 31.10.2021 № , від 30.1 1.2021 № , від 31.12.2021 № , від 31.01.2022 № та від 12.02.2022 № протягом періоду з вересня 2021 року по лютий 2022 року ТОВ «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ» поставлено ДП «ІЗМ МТП» електричної енергії у загальній кількості 3 941 517 кВт*год, у тому числі: у вересні 2021 року 479 480 кВт*год по ціні 2,75 грн/кВт*год; у жовтні 2021 року 617 887 кВт*год по ціні 3,09 грн/кВт*год, у листопаді 2021 року 723 039 кВт*год по ціні 3,36 грн/кВт*год та протягом періоду з грудня 2021 року по лютий 2022 року у кількості 2 121 111 кВт*год по ціні 3,69 грн за 1 кВт*годину.

За усіма вказаними актами позивач повністю розрахувався за поставлену електричну енергію, що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями та інструкціями.

Згідно з підписаним повноважними представниками сторін станом на 24.02.2022 Актом звіряння взаємних розрахунків за договором № 6 від 22.03.2021, на момент закінчення строку дії Договору взаєморозрахунки між сторонами здійснені в повному обсязі на загальну суму 20 673 691,52 грн, дебіторська та кредиторська заборгованості відсутні.

За результатами перевірки, проведеної Південним офісом Держаудитслужби, було складено Акт планової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» за період 01.01.2019 по 31.12.2024 від 12.06.2025 за № 151505-11/95, яким установлено порушення вимог ч. 2 ст.632 Цивільного кодексу України, п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», п.5.3. підп. 5.3.1 розділу 5 Договору № 6 від 22.03.2021 через перевищення гранично допустимого розміру підвищення ціни за одиницю товару безпідставно збільшено ціну за 1 кВт*год електричної енергії до 3,69 грн (з ПДВ), що призвело до завищення вартості спожитої електричної енергії за період з вересня 2021 року по лютий 2022 року на загальну суму 3 354 452,77 грн з ПДВ.

На підставі Акту № 151505-11/95 від 12.06.2025 Південним офісом Держаудитслужби пред`явлено ДП «ІЗМ МТП» вимогу від 25.06.2025 за № 151505-14/2402-2025 щодо усунення виявлених порушень законодавства під час виконання Договору № 6 про постачання електричної енергії від 22.03.2021, яка є обов`язковою для виконання ДП «ІЗМ МТП». Відтак, п. 5 вимоги передбачено зобов`язання забезпечити відшкодування ТОВ «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ» на користь ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт», втрат внаслідок перевищення гранично допустимого розміру за одиницю товару на загальну суму 3 354 452,77 грн.

Отже, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що при укладенні спірних додаткових угод до договору порушено ч.5 ст.41 Закону «Про публічні закупівлі», а саме змінено ціну за одиницю товару у бік збільшення за відсутності відповідного коливання ціни такого товару на ринку, а також визначену пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» неможливість збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Відтак, правовою підставою для визнання таких додаткових угод недійсними є те, що вказані правочини суперечать нормам Цивільного кодексу України та Закону України «Про публічні закупівлі», а безпідставно одержані відповідачем кошти підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та вказує про те, що з аналізу положень статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» можна дійти висновку, що сторони договору про закупівлю, у даному випадку, електричної енергії, могли збільшити ціну за одиницю товару не більше ніж 10% за один раз такого збільшення (без застосування строків 90 днів), тобто ціна могла збільшуватися не більше 10% відсотків кожною додатковою угодою. Вказана норма не встановлює, що збільшення ціни не більше ніж 10% можливе лише за весь час дії договору та від ціни, яка була визначена при укладенні договору. Іншого розуміння та тлумачення норми пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» станом на час існування спірних правовідносин не існувало. Наведене також підтверджується роз`ясненнями уповноважених органів, а саме: листом Мінекономрозвитку України №3304-04/33869-06 від 14.08.2019, листом Мінекономіки № 3304-04/69987-06 від 24.11.2020, листом Мінекономрозвитку №3302- 06/34307-06 від 27.10.2016, роз`ясненнями Департаменту державних закупівель та державного замовлення №3302-05/11961-07 від 16.04.2014. При цьому, укладаючи спірні угоди, сторони кожного разу дотримувались дозволеної пропорційності та не перевищували встановлений одноразовий ліміт в 10 %.

Також відповідач зазначає, що наявність договірних відносин між позивачем і відповідачем, виконання обома сторонами зобов`язань у повній відповідності із умовами спірних додаткових угод виключає можливість стягнення коштів за цими додатковими угодами на підставі ст.1212 ЦК України. Оскільки грошові кошти відповідачем отримані не безпідставно, а відповідно до умов додаткових угод, які були погоджені між сторонами. Отже, в разі визнання оскаржуваних угод недійсними, необхідно застосовувати двосторонню реституцію.

Крім того, відповідачем у відзиві заявлено про застосування строків позовної давності.

Третя особа у своїх поясненнях підтримала доводи та обґрунтування позивача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 207 ГК України, господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

При цьому, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При цьому суд виходить з того, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов).

Відповідно до ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст.712 ЦК України).

Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Одночасно, правові та економічні засади закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає Закон України "Про публічні закупівлі".

Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

У статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції на дату укладання договору між сторонами) зазначено, що договір про закупівлю - це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі").

Частиною 1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

За загальним правилом істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі (частина п`ята статті 41 Закону України Про публічні закупівлі).

Однак, вказана норма передбачає випадки, за яких допускається зміна істотних умов договору про закупівлю.

Так, пункт 2 частини п`ятої статті 41 Закону України Про публічні закупівлі (у редакції станом на час укладення додаткових угоди) таким випадком визначає збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Тобто, пункт 2 частини п`ятої статті 41 Закону України Про публічні закупівлі прямо передбачав коливання цін на ринку щодо відповідного товару обов`язковою умовою для збільшення ціни договору про закупівлю.

Істотні умови Договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі.

В абзаці 2 частини 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, Закон України "Про публічні закупівлі" встановлював імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених частиною 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема, за пунктом 2 частини 5 наведеної норми - у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Отже, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися (позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 року у справі № 924/674/21).

Метою регулювання, передбаченого статтею 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Стаття 652 ЦК України передбачає, що в разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону України "Про публічні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд вважає, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 07.09.2022 року у справі № 927/1058/21.

Також Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.06.2021 року у справі № 927/491/19 висловив правову позицію, що передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону "Про публічні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначену в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Таким чином, у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку.

Водночас, внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

При цьому передбачено, що у випадку коливання ціни електричної енергії на ринку у бік збільшення, постачальник має право письмово звернутись до споживача з відповідною пропозицією, при цьому, така пропозиція в кожному окремому випадку, коли на ринку відбувається об`єктивне коливання ціни за одиницю товару в бік збільшення, повинна бути обґрунтована і документально підтверджена. Постачальник разом з письмовою пропозицією щодо внесення змін до Договору надає документ/документи (або інформацію), що підтверджує збільшення середньозваженої ціни за одиницю товару за повний попередній місяць в тих межах/розмірах, на які Постачальник пропонує змінити ціну товару. Документ/документи (або інформація), що підтверджує збільшення ціни товару, повинен бути наданий у формі належним чином оформленої довідки/інформацїї (або в іншій документальній формі), виданої торгово-промисловою палатою, органами державної статистики, ДП Держзовнішінформ, біржами та іншими уповноваженими органами та організаціями згідно із ч.6 ст.67 Закону України Про ринок електричної енергії з урахуванням листа Мінекономрозвитку України від 14.08.2019р. № 3304-04/33869-06 «Щодо зміни у договорах постачання електричної енергії».

Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища як коливання ціни на ринку.

Виходячи із викладеного, внесення змін до договору є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди.

При цьому, існування обставин, які є підставою для зміни ціни товару, повинні бути доведені належними та допустимими доказами та такі коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.

Суд зазначає, що чинне законодавство про публічні закупівлі не визначає, які органи, установи чи організації мають право надавати інформацію щодо коливання цін на ринку і які документи можуть підтверджувати таке коливання.

Разом з тим, судом ураховується, що у документах, які видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників такого коливання, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 13.10.2020 року у справі № 912/1580/18).

Висновки торгово-промислової палати можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку, але вказані довідки не відповідають вищезазначеним вимогам та не містять точної інформації про коливання цін на електроенергію станом як на момент звернення товариства з листами-пропозиціями про внесення змін до договору, так і на момент підписання спірних додаткових угод. Разом з тим, вони не відображають об`єктивну картину щодо зміни цін на електроенергія на ринку на добу наперед та внутрішньодобовому ринку.

Одночасно постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції) (правова позиція викладена Верховним Судому складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.06.2021 року у справі № 927/491/19).

Надані до матеріалів справи довідки ДП «Держзовнішінформ», які стали підставою для збільшення вартості електричної енергії за догвором, не підтверджують коливання ціни, оскільки містять констатування діапазону цін на електричну енергію, за відсутності підтвердження ринкової вартості електричної енергії на момент укладення договору, що позбавляє можливості порівняти рівень цін та дійти висновку про зменшення або збільшення ціни в період з дати укладення договору і до внесення до нього змін останньою додатковою угодою.

Отже, вказані довідки за своїм змістом та суттю є лише документами довідково-інформаційного характеру та фактично дублюють дані із сайту ДП «Оператор ринку», в якому не міститься точної інформації про коливання цін на електричну енергію станом, як на момент звернення відповідача про внесення змін до договору, так і на момент підписання спірних додаткових угод. Разом з тим, вони не відображають об`єктивну картину щодо зміни ціни на електроенергію на «ринку на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку.

Таким чином довідки не містять відомостей щодо динаміки ціни на електричну енергію, у них відсутній аналіз вартості ціни електричної енергії за період з дати укладання договору у порівнянні з аналогічним наступним періодом, чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни на ринку до дати укладання додаткової угоди або набрання нею чинності, у зв`язку з чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов Договору на підставі ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

З огляду на викладене, надані документи не відображають інформацію, яка надає можливість стверджувати про коливання, оскільки не відображено дослідження динаміки цін, а отже встановити її рух у бік збільшення чи зменшення та підтвердити факт наявності коливання ціни.

При цьому, судом ураховується, що будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

З іншого боку, будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки (позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 13.07.2021 року у справі № 927/550/20).

Так, позивач, який мав беззаперечне право на отримання електричної енергії за ціною, визначеною в укладеному між сторонами договорі, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо збільшення ціни товару підписав оспорені додаткові угоди, внаслідок чого ціна за одиницю товару збільшилась, а обсяг поставки, що передбачався за договором, фактично, зменшився.

Крім того, суд погоджується з доводами позивача про те, що збільшення ціни електричної енергії у додаткових угодах по відношенню до погодженої у договорі ціни здійснено з порушенням ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема, п.2 ч.5 ст. 41 цього Закону, яким встановлена не лише вимога пропорційного збільшення ціни за одиницю товару по відношенню до збільшення ціни товару на ринку, а й 10-відсоткове обмеження такого збільшення.

При цьому, судом звертається увага на те, що сторони не могли не розуміти особливості функціонування ринку електричної енергії; враховуючи діяльність відповідача, на момент підписання основного договору відповідач знав (не міг не знати) про ціни, які склалися на ринку на електричну енергію, постачання якої він мав намір здійснювати, та гарантував її поставку замовнику за цінами відповідно до договору.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про публічні закупівлі" закупівлі здійснюються за принципом 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.

Верховний Суд у постанові від 12.09.2019 року у справі № 915/1868/18 наголосив, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі".

Отже, сторонами договору не підтверджено правомірності дій щодо зміни істотних умов договору про закупівлю після його підписання та до виконання сторонами в повному обсязі.

За таких обставин зміна ціни згідно з оспорюваними додатковими угодами є безпідставною, суперечить принципам максимальної економії та ефективності, встановлених ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі", з огляду на що суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання оспорених додаткових угод недійсними відповідно до ст. 203, 215 ЦК України.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 3 354 452,77 грн грн безпідставно сплачених коштів, суд зазначає таке.

Статтею 714 ЦК України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Зокрема, положеннями ст. 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Згідно з ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Отже, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений позивачу, врегульований нормами глави 54 ЦК України "Купівля-продаж".

Правова позиція щодо застосування наведених правових норм у аналогічних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 року у справі № 927/491/19.

Згідно з приписами ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. 75-79, 86 ГПК України, судом встановлено, що оспорювані додаткові угоди №2-7 до Договору № 6 від 22.03.2021 на постачання електричної енергії укладено з порушенням законодавства, а відтак, суд вважає обґрунтованими та правомірними позовні вимоги про визнання недійсними таких додаткових угод.

Крім того, оскільки судом установлено, що внаслідок неправомірного збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладання оспорюваних додаткових угод з порушенням законодавства мала місце переплата позивачем коштів за поставлену електричну енергію, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог щодо стягнення 3 354 452,77 грн надмірно сплачених коштів, а відтак, позовні вимоги у цій частині також визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідач не спростував та не підтвердив належними та допустимими доказами наявність підстав та дотримання порядку укладення додаткових угод 2-7 до Договору №6 від 22.03.2021, якими зменшено обсяги електричної енергії з урахуванням збільшення її ціни.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.ст. 257, 261 ЦК України).

За змістом ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові, але за умови, що про її застосування заявлено стороною у спорі до ухвалення судом рішення.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом ст.ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу), яка в силу приписів ст. 257 цього Кодексу встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №907/50/16, це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це особою позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", відповідно до якого розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п. 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Так, Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" набрав чинності 02.04.2020.

За наслідками розгляду справи №910/18489/20 Велика Палата Верховного Суду у п.100 постанови від 06.09.2023 зробила висновок, що саме з 02.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", а тому початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме із моментом набрання чинності 02.04.2020 цим законом (п. 79 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2024 у справі №167/1058/20).

Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Разом з тим, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який у подальшому продовжувався.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 №2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, п. 19 такого змісту: "У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".

Враховуючи вищевикладене, а також правові висновку Верховного Суду з даного питання, суд вважає, що оскільки з 02.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", згідно з яким в Україні запроваджений з 12.03.2020 загальнодержавний карантин, який тривав до 30.06.2023, а з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан і відповідно станом на 18.08.2025 (дата подання позовної заяви) діяв на усій території України, прокурор звернувся з вимогами до суду в межах строку позовної давності.

При цьому, Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 № 4434-IX набрав чинності тільки 4 вересня 2025 року.

Частина 4 ст. 236 ГПК України зобов`язує суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суд зазначає, що за приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі Проніна проти України , в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 123, 126, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати недійсними додаткові угоди № 2 від 23.09.2021, № 3 від 13.10.2021, № 4 від 29.10.2021, № 5 від 16.11.2021, № 6 від 23.11.2021, № 7 від 24.12.2021 до Договору № 6 про постачання електричної енергії від 22.03.2021, укладеного між Державним підприємством Ізмаїльський морський торговельний порт та Товариством з обмеженою відповідальністю ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ.

3 Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ» (вул. Харківське шосе, буд. 201-203, корпус 2-А, нежитлове приміщення № 4, м. Київ, 02121; ) на користь Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» (вул. Портова, 7, м. Ізмаїл, Одеська область; ) безпідставно отримані кошти в розмірі 3 354 452,77 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 52 365 грн 44 коп.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 20.03.2026.

Суддя А.І. Привалов