ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"30" березня 2026 р. м. Київ Справа № 911/2289/25

Господарський суд Київської області у складі судді Зайця Д.Г., розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Мотрича Руслана Івановича б/н від 23.03.2026 року (вх. №1522/26 від 26.03.2026) про видачу дубліката наказу Господарського суду Київської області від 01.12.2025 року у справі №911/2289/25

за позовом Фізичної особи-підприємця Мотрича Руслана Івановича, Полтавська обл., Оржицький р-н., с. Лазірки

до Товариства з обмеженою відповідальністю КРЕСТЕФ, Київська обл., Вишгородський р-н., м. Вишгород

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 27.10.2025 року у справі №911/2289/25 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю КРЕСТЕФ (07300, Київська область, Вишгородський р-н., м. Вишгород, вул. Набережна, 7/1, ) на користь Фізичної особи-підприємця Мотрича Руслана Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 485390 (чотириста вісімдесят п`ять тисяч триста дев`яносто) грн. 86 коп. заборгованості та 7280 (сім тисяч двісті вісімдесят) грн. 86 коп. витрат зі сплати судового збору.

01.12.2025 року на примусове виконання зазначеного рішення Господарським судом Київської області видано відповідний наказ.

До суду від позивача (стягувача) надійшла заява б/н від 23.03.2026 року (вх. №1522/26 від 26.03.2026) про видачу дубліката наказу Господарського суду Київської області від 01.12.2025 року у справі №911/2289/25, у зв`язку з втратою оригіналу.

Розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Мотрича Руслана Івановича б/н від 23.03.2026 року (вх. №1522/26 від 26.03.2026) про видачу дубліката наказу Господарського суду Київської області від 01.12.2025 року у справі №911/2289/25, судом встановлено наступне.

В обґрунтування поданої заяви позивач (стягувач) посилається на те, що ним був втрачений наказ Господарського суду Київської області від 01.12.2025 року на примусове виконання рішення у справі №911/2289/25. Вищевказаний наказ жодного разу до органів примусового виконання рішень не пред`являвся, у зв`язку з чим його не виконано. Наказ втрачено, проте строк пред`явлення його до примусового виконання не закінчився.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно ст. 18 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно п. 19.4 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Тобто, обов`язковою умовою видачі дубліката наказу є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання.

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу ("Бурдов проти Росії", комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

У п. 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Таким чином, виконання рішення є обов`язковим елементом права на справедливий суд, та сума заборгованості, яка присуджена судом, є підґрунтям для "законного сподівання" позивача на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи.

Господарський процесуальний кодекс України не надає суду права відмовити у задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати наказу. Після встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки, дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, у тому числі містити й дату його видачі. Натомість, відсутність наказу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права (аналогічна позиція Верховного Суду викладена у постановах від 19.01.2019 у справі №916/215/15-г та від 23.05.2019 у справі №5023/1702/12).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява Фізичної особи-підприємця Мотрича Руслана Івановича б/н від 23.03.2026 року (вх. №1522/26 від 26.03.2026) про видачу дубліката наказу Господарського суду Київської області від 01.12.2025 року у справі №911/2289/25 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 234, п. 19.4. Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Фізичної особи-підприємця Мотрича Руслана Івановича б/н від 23.03.2026 року (вх. №1522/26 від 26.03.2026) про видачу дубліката наказу Господарського суду Київської області від 01.12.2025 року у справі №911/2289/25 задовольнити.

2. Видати дублікат наказу Господарського суду Київської області від 01.12.2025 року у справі №911/2289/25.

3. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст.ст. 255-257 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням пп.17.5 п. 17 ч. 1 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Д.Г. Заєць