ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"27" березня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/195/26
Господарський суд Рівненської області у складі судді О. Андрійчук, за участю секретаря судового засідання О. Гуменюк, розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ТОВ "Торговельно - виробнича фірма "ДІМОЛ" про ухвалення додаткового рішення у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельно - виробнича фірма "ДІМОЛ"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "ПРОМБУДОВА"
про стягнення 273 600,00 грн,
за участю представників:
від позивача: В. Красовський, ордер серія ВК №1212115 від 16.02.2026,
від відповідача: В. Мороз, дов. від 11.03.2026,
У лютому 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговельно - виробнича фірма "ДІМОЛ" (позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "ПРОМБУДОВА" (відповідач) про стягнення 273 600,00 грн.
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 16.03.2026 у справі № 918/195/26 позов задоволено, стягнуто з ТОВ "БК "ПРОМБУДОВА" на користь ТОВ "Торговельно - виробнича фірма "ДІМОЛ" 273 600,00 грн основного боргу та 3 293,20 грн судового збору.

18.03.2026 від ТОВ "Торговельно - виробнича фірма "ДІМОЛ" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, у якій останній просить відшкодувати витрати на професійну правову допомогу.

Ухвалою суду від 23.03.2026 розгляд вказаної заяви призначено на 27.03.2026.

25.03.2026 від ТОВ "БК "ПРОМБУДОВА" надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якій останній просить зменшити розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу до 6 000,00 грн. Відповідач зазначає, що у переліку видів правової допомоги міститься: "підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення, подання заяви до суду з використанням ЄСІТС". Водночас, подання стороною клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (яке є по суті заявою про стягнення судових витрат) не може бути ототожнено з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи. Фактично заява про стягнення/розподіл судових витрат є заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню. Окрім того, у позовній заяві відсутній аналіз правових позицій Верховного Суду, а розгляд справи відбувся без участі представника позивача. Відтак позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, що свідчить про необґрунтованість вимог про покладення таких витрат на відповідача.

У судове засідання 27.03.2026 представники сторін не з`явилися.

Суд, розглянувши заяву представника ТОВ "Торговельно - виробнича фірма "ДІМОЛ", вважає за необхідне зазначити таке.

Частинами першою, другою статті 244 ГПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (частина перша статті 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем заявлено про стягнення 28 000,00 грн судових витрат за надання правової допомоги.

На підтвердження витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, позивачем надано договір про надання правової допомоги від 12.02.2026 (договір), укладений між ТОВ "Торговельно - виробнича фірма "ДІМОЛ" (клієнт) та Адвокатським бюро "Миколи Бляшина" (АБ, адвокат), рахунок № INV-004439 від 12.02.2026 на суму 28 000,00 грн, платіжна інструкція від 13.02.2026 № 4464 на суму 28 000,00 грн, ордер серія ВК №1212115 від 16.02.2026, звіт про надану правову допомогу від18.03.2026.

Судом установлено, що правничу допомогу позивачу за цим договором надавав адвокат Віталій Красовський, який діє на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 398 від 02.09.2005.

За пунктом 1.1. договору адвокатське бюро (захисник) зобов`язалося надати правову (правничу) допомогу клієнту щодо представництва його інтересів в суді у справі за позовом до ТОВ БК ПРОМБУДОВА про стягнення заборгованості за договором на виготовлення металовиробів (судова справа), що включає в себе аналіз документів та обставин щодо вказаного предмету договору; збір і аналіз доказів, отримання та збирання відомостей про факти, які можуть бути використані, як джерело відомостей та докази у судовій справі; складання та підготовку процесуальних документів (документів по суті справи, клопотання, тощо) та документів правового характеру для подачі до суду в судовій справі залежно від потреби; представництво в суді першої та апеляційної інстанцій під час всього розгляду судової справи за потреби; отримання будь-яких документів та здійснення необхідних дій для забезпечення виконання рішення суду, прийнятого на користь клієнта (в тому числі представлення інтересів перед державними і приватними виконавцями, органами казначейства та іншими особами з усім обсягом повноважень), а клієнт зобов`язується оплатити гонорар та всі фактичні витрати, необхідні для виконання договору відповідно до умов договору.

Під час здійснення діяльності за цим договором захисник/та або залучені ним особи/ має право вчиняти всі дії та користуватися всіма професійними правами адвоката, вказаними в Законі України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, без обмежень, у тому числі збирати докази та інформацію, звертатися з адвокатськими запитами до всіх осіб, користуватися всіма правами представника, вказаними у процесуальних кодексах, підписувати та подавати всі види процесуальних документів та інших документів, представляти клієнта у відносинах з усіма особами з усіма правами клієнта/захисника та вчиняти будь-які інші дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та цим договором, необхідні для належного виконання цього договору, в тому числі, якщо інше не зазначено сторонами додатково, АБ та/або залучені ним адвокати та інші особи мають право на вчинення всіх процесуальних дій відповідно до закону в кримінальному, цивільному, адміністративному, господарському та всіх інших процесах і у відносинах з усіма судами, в тому числі третейськими, реалізовувати всі права та обов`язки клієнта під час виконання рішення, його оскарження чи перегляду, та всіма іншими правами без встановлення обмежень (пункт 1.2. договору).

За умовами пункту 2.2.3 договору захисник зобов`язався надавати правову допомогу в обсязі, вказаному в цьому договорі, відповідно до строків, визначених законодавством.

У пункті 3.1. договору сторонами, з урахуванням принципу свободи договору, погоджено, зокрема, що розмір гонорару за цим договором визначено у фіксованому розмірі за представництво в суді першої інстанції, фіксована сума в розмірі 28 000,00 грн.

При встановленні розміру гонорару враховано складність справи, кваліфікація і досвід захисника, важливість справи для клієнта та інші істотні обставини. Гонорар визначений за цим договором сторонами є розумним і співмірним та враховує витрачений адвокатом час (пункт 3.2. договору).

Відповідно до пункту 3.3. договору гонорар за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включає підготовку до її розгляду, збір доказів, підготовку процесуальних документів у справі, при потребі, участь в судових засіданнях, при потребі, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, інших витрат захисника.

За умовами пункту 3.6. договору оплата гонорару здійснюється на умовах часткової попередньої оплати та часткової післяплати протягом 30 календарних днів з дати виставлення рахунку на відповідну частину оплати. Виконання своїх обов`язків захисником за цим договором обумовлене виконанням клієнтом свого обов`язку щодо передоплати. Захисник вправі не розпочинати виконання жодних зобов`язань за цим договором та/або не вчиняти жодних дій до отримання попередньої оплати та/або розірвати договір (відмовитися). Повернення сплаченого гонорару та відшкодування фактичних витрат не здійснюється.

Надання правової допомоги засвідчується Звітом, який складається захисником (пункт 3.8. договору).

Пунктами 5.1.- 5.2., 5.6. договору передбачено, що він набуває чинності з дати, вказаної у верхньому куті першої сторінки тексту договору, і діє до повного виконання. Датою укладення цього договору є дата, вказана у верхньому правому куті першої сторінки договору. Цей договір може бути укладено як електронний договір з використанням засобу електронного підпису сторонами. Обмін електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань за цим договором може бути здійснено з використанням засобів зв`язку та/або відомих адрес електронної пошти осіб та/або представників сторін.

Із фактичних обставин справи судом установлено, що у звіті про надану правову допомогу у справі № 918/195/26 зазначено вид/опис правової допомоги, а саме: збір документів, аналіз договору на виготовлення металовиробів щодо умов та строків виконання зобов`язань сторонами - 02:00 год., узгодження із ТОВ ТВФ ДІМОЛ правових підстав позову та стратегії ведення судової справи, підготовка позову, забезпечено подання позову до суду з використанням ЄСІТС- 06:00 год., підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення, подання заяви до суду з використанням ЄСІТС - 02:00 год. Загальний обсяг часу, витраченого станом на 18.03.2026 на надання правової допомоги ТОВ Торговельно-виробнича фірма ДІМОЛ у справі № 918/195/25 за цим звітом складає 10 год. 00 хв.

13.02.2026 за представництво, захист прав та інтересів ТОВ "Торговельно - виробнича фірма "ДІМОЛ" в якості позивача у Господарському суді Рівненської області у справі № 918/195/26 ТОВ "Торговельно - виробнича фірма "ДІМОЛ" сплатило на користь АБ "Миколи Бляшина" 28 000,00 грн, що підтверджується рахунком від 12.02.2026 № INV-004439 та платіжною інструкцією від 13.02.2026 № 4464.

Даючи правову оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, суд вважає за необхідне зазначити таке.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частина третя стаття 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

У частині третій статті 123 ГПК України унормовано, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами першою, другою статті 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).

Водночас за змістом частини червертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

За змістом положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Верховний Суд, застосовуючи частину шосту статті 126 ГПК України, неодноразово зазначав, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, постанови Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №826/2689/15; від 03.10.2019 у справі №922/445/19).

Проте слід розділяти поняття "зменшення судових витрат" та "розподіл судових витрат".

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частинами шостою, сьомою, дев`ятою статті 129 цього Кодексу.

Отже, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 129 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20).

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, постанови Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №826/2689/15, від 03.10.2019 у справі №922/445/19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" заява № 19336/04). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно зі статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Отже, з врахуванням викладеного, виходячи зі змісту норм статтей 3, 11, 15 ГПК України, питання про співмірність заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.

Як установлено судом із фактичних обставин справи, у цій справі проведено одне судове засідання, у якому представник позивача участі не брав, підготовлено одну заяву по суті спору - позовну заяву (2 стор.), справа про стягнення основного боргу за договором поставки є справою незначної складності, судова практика у такій категорії справ усталена.

При цьому такі послуги, як: збір документів, аналіз договору на виготовлення металовиробів щодо умов та строків виконання зобов`язань сторонами, узгодження із замовником правових підстав позову та стратегії ведення судової справи охоплюються поняттям підготовка позовної заяви, а подання позову чи заяви до суду з використанням ЄСІТС є технічною роботою, яка не потребує спеціальних юридичних знань, а сама реєстрація в ЄСІТС як для адвокатів, так і юридичних осіб є обов`язковою.

Окрім того, подання стороною клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (яке є по суті заявою про стягнення судових витрат) не може бути ототожнено з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи. Фактично заява про стягнення/розподіл судових витрат є заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню (постанова Верховного Суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22).

Слід зазначити, що не існує єдиного арифметичного алгоритму для визначення (обчислення) витрат на професійну правничу допомогу, а тому суд повинен у кожному конкретному випадку, керуючись положеннями статтей 126, 129 ГПК України, визначати розмір таких витрат та їх розподіляти, наводячи відповідні мотиви прийнятих рішень стосовно цих витрат.

Також варто зазначити, що вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, суд реалізує свої дискреційні повноваження, які жодним чином не порушують принципу свободи договору, оскільки такий принцип стосується лише його сторін, у цьому випадку позивача та адвоката (АБ). Право позивача на вибір адвоката є безумовним та ніким не заперечується. Заразом відповідач не є стороною правочину та участі у досягненні домовленостей, у тому числі щодо розміру гонорару, не брав, а тому такий розмір підлягає оцінці та контролю з боку суду.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. При цьому не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність.

Ураховуючи наведене, оцінивши доводи заяви представника ТОВ "Торговельно - виробнича фірма "ДІМОЛ" про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на складність справи, кількість підготовлених процесуальних документів і судових засідань, тривалість розгляду справи, виходячи з наведених критеріїв їх оцінки, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, які відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критеріям пропорційності, справедливості, необхідності та розумності їхнього розміру, і ці витрати є співрозмірні з виконаною роботою у суді першої інстанції. В іншій частині заяви суд покладає такі витрати на позивача.

У статті 126 ГПК України установлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 221, 244 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельно - виробнича фірма "ДІМОЛ" про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "ПРОМБУДОВА" (33027, м. Рівне, вул. Гайдамацька, 21, офіс 9, ідентифікаційний код 44908073) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельно - виробнича фірма "ДІМОЛ" (33020, м. Рівне, вул. Старицького, 50-А, ідентифікаційний код 39656554) 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговельно - виробнича фірма "ДІМОЛ" (33020, м. Рівне, вул. Старицького, 50-А, ідентифікаційний код 39656554).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "БК "ПРОМБУДОВА" (33027, м. Рівне, вул. Гайдамацька, 21, офіс 9, ідентифікаційний код 44908073).

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частина перша, друга статті 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 256 ГПК України).

Інформацію у справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складене та підписане 27.03.2026.

Суддя О.Андрійчук