ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 908/157/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Губенко Н. М. - головуючий, Кібенко О. Р., Кролевець О. А.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НАДРА ПРИАЗОВ`Я"

на рішення Господарського суду Запорізької області

у складі судді Науменка А. О.

від 12.04.2024 та

на постанову Центрального апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Кощеєв І. М., Дармін М. О., Чус О. В.

від 22.07.2024

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НАДРА ПРИАЗОВ`Я"

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз"

про стягнення 86 176,46 грн,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "НАДРА ПРИАЗОВ`Я" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" про стягнення 86 176,46 грн передоплати за розподіл природного газу за березень 2022 року.

Позов мотивовано тим, що у вказаний період відповідні послуги розподілу природного газу не надавалися, оскільки об`єкт, підключений до газорозподільної системи оператора ГРМ (система газопостачання за адресою місто Пологи Запорізької області, вулиця Кар`єрна, 28-А), в цей період знаходився на тимчасово окупованій території, не контролювався Товариством з обмеженою відповідальністю "НАДРА ПРИАЗОВ`Я", тож, ані передавати природний газ на цей об`єкт, ані приймати послугу з розподілу природного газу сторони об`єктивно не могли.

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "НАДРА ПРИАЗОВ`Я" (споживачем) та Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" (оператором ГРМ) було укладено договір розподілу природного газу № 09420z07GVEP016. Укладення договору відбулося шляхом приєднання Товариства з обмеженою відповідальністю "НАДРА ПРИАЗОВ`Я" до типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП), від 30.09.2015 № 2498 з наступними змінами та доповненнями, умови якого розміщені на сайті НКРЕКП та сайті Оператора ГРМ в мережі Інтернет.

Відповідно до розділу І умов типового договору договір розподілу природного газу є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ (обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Пунктом 1.2 договору визначено, що його умови однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494 (далі - Кодекс газорозподільних систем).

Згідно із пунктом 1.3 договору він є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Відповідно до розділу ІІ за цим договором оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором (пункт 2.1 договору).

Обов`язковою умовою надання споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи оператора ГРМ (пункт 2.2 договору).

Об`єктом, підключеним в установленому порядку до газорозподільної системи оператора ГРМ, є система газопосточання позивача за адресою: м. Пологи Запорізької області, вул. Кар`єрна, буд.28, корпус А (далі - об`єкт).

Згідно із пунктом 1 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності. Аналогічні умови закріплено в пункті 6.3 договору.

Відповідно до пункту 6.4 договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Пунктом 6.6 договору встановлено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

На виконання умов договору та на підставі рахунку відповідача № 62002129 від 14.02.2022 платіжною інструкцією № 2808 від 22.02.2022 позивач сплатив відповідачеві 86 176,46 грн передплати за розподіл природного газу за березень місяць 2022 року.

У зв`язку із активними воєнними діями на території розташування позивача, ще до її остаточної окупації, наказом № 0299 від 24.02.2022 його виробничу діяльність, зокрема, й експлуатацію розташованих на об`єкті ліній подрібнення мінералів, ліній помелу та ліній фасування, було зупинено. Тим самим наказом позивач, з міркувань безпеки та з метою запобігання аварійних ситуацій, розпорядився від`єднати промислове обладнання від загальних електромереж, припинити споживання природного газу та перекрити крани на кордоні балансової належності. Після захоплення міста Пологи російськими військами будь-яка виробнича діяльність в місті стала неможливою фізично, в тому числі, через втрату суб`єктами господарювання доступу до їхнього майна та реальний острах за життя та здоров`я персоналу. З іншого боку, і постачання непобутовим споживачам, що опинилися на окупованій території, природного газу, таким специфічним способом як трубопровід, також стало неможливим через окупацію.

Листами № 0621 від 21.06.2022, № 0203 від 03.02.2023 та № 0203 від 01.12.2023 позивач звертався до відповідача з вимогою, через наведені вище форс-мажорні обставини, що фактично унеможливили виконання договору обома сторонами, повернути позивачеві плату за послугу, яку надано не було.

Відповідач, листами .№ 690-Сл-7781-722 від 04.07.2022, № 69001-Ав-3193- 0323 від 10.03.2023 та № 690-Сл-15493-1223 від 14.12.2023 відмовив позивачеві в задоволенні його вимоги.

Листом № 690-Сл-16192-1223 від 27.12.2023 відповідач запропонував позивачеві підписати акти наданих послуг, зокрема, за березень, квітень і травень 2022 року та акти приймання-передачі природного газу, зокрема, за березень і квітень 2022 року. Також до листа додані рахунки на оплату розподілу природного газу № 62006234 від 01.03.2022 та № 62006235 від 01.04.2022.

Листом № 0104 від 04.01.2024 позивач повідомив відповідача про відмову від підписання актів за вказані вище періоди з причин, що вже називалися, відсутність факту надання послуги, про яку йдеться.

Неповернення 86 176,46 грн передоплати за розподіл природного газу за березень 2022 року стало підставою для звернення позивача з позовом у даній справі.

3. Короткий зміст судових рішень

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.04.2024 у справі № 908/157/24 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою від 22.07.2024 Центральний апеляційний господарський суд залишив без змін рішення Господарського суду Запорізької області від 12.04.2024 у справі № 908/157/24.

Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції мотивовані тим, що:

- в матеріалах справи відсутня письмова заява про розірвання договору укладеного з Оператором ГРМ та виключення потужностей об`єкту споживача;

- за відсутності заяви від позивача про розірвання договору, мережі його об`єкту вважаються підключеними, на його об`єкт виділено обсяги природного газу (які могли би бути розподілені на інших споживачів), газові мережі перебувають під постійним тиском, тобто фактичне підключення об`єкту споживача в такому випадку не буде потребувати витрати грошових коштів (на відміну від нового підключення), а лише відкриття запірних кранів, які на межі балансової належності самостійно перекрив позивач;

- враховуючи виконання відповідачем зобов`язань за типовим договором розподілу природного газу у спірний період, відсутні підстави для повернення відповідачем суми попередньої оплати, сплаченої позивачем за послугу з розподілу природного газу, надану у березні 2022 року;

- доводи скарги про те, що згідно із пунктом 10.2 договору строк виконання зобов`язань, що ним передбачені, відкладаються на строк дії форс-мажорних обставин ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником умов договору. Так, позов у даній справі не містить вимог про застосування до споживача за договором господарських санкцій, форс-мажорні обставини не є підставою для звільнення боржника від виконання основного зобов`язання. Крім того, відповідно до пункту 10.3 договору сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом чотирнадцяти днів з дня виникнення надати підтвердні документи щодо їх настання відповідно до законодавства. Однак позивач не виконав обов`язку, встановленого договором та не повідомляв відповідача про настання для нього форс-мажорних обставин і не надавав підтверджуючих документів.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи касаційної скарги. Доводи інших учасників справи

Товариство з обмеженою відповідальністю "НАДРА ПРИАЗОВ`Я" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.04.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.07.2024 у справі № 908/157/24, в якій просило скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Товариство з обмеженою відповідальністю "НАДРА ПРИАЗОВ`Я" в своїй касаційній скарзі зазначило, що підставою касаційного оскарження рішення Господарського суду Запорізької області від 12.04.2024 та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 22.07.2024 у справі № 908/157/24 є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права за наявністю виключного випадку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Скаржник зауважує, що оскаржувані судові рішення ухвалені без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.03.2024 у справі № 910/9680/23 щодо застосування статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території", а також з порушенням статей 74, 79, 86 та 236 Господарського процесуального кодексу України.

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні.

5. Позиція Верховного Суду

Статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним (частина 2 статті 40 Закону України "Про ринок природного газу").

Згідно із пунктом 4 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС) договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.

Фактичний розподіл природного газу для потреб споживача здійснюється Оператором ГРМ у загальному потоці природного газу від точок його надходження в ГРМ до пунктів призначення споживача (пункт 2 глави 5 розділу VI Кодексу ГРС).

Пунктом 1 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС передбачено, що розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Періодом для здійснення розрахунків за договором розподілу природного газу є календарний місяць (пункт 6 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС).

Оплата вартості послуг за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунка Оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу з моменту його укладання (пункт 7 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС).

Умовами договору (пункт 6.6), укладеного між сторонами передбачено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

На виконання умов договору та на підставі рахунку відповідача № 62002129 від 14.02.2022 платіжною інструкцією № 2808 від 22.02.2022 позивач сплатив відповідачеві 86 176,46 грн передплати за розподіл природного газу за березень місяць 2022 року.

Пунктом 10 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС передбачено, що надання Оператором ГРМ послуги споживачу, що не є побутовим, за договором розподілу природного газу підтверджується підписаним між ними актом наданих послуг. Оператор ГРМ до п`ятого числа місяця, наступного за звітним, надсилає споживачу два примірники оригіналу акта наданих послуг за звітний період, підписані уповноваженим представником Оператором ГРМ. Споживач протягом двох днів з дня одержання акта наданих послуг зобов`язаний повернути Оператору ГРМ один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню в порядку, встановленому законодавством. До вирішення спірних питань сума до сплати за надані послуги з розподілу природного газу ГРМ установлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.

Звертаючись із даним позовом про повернення попередньої оплати за розподіл природного газу за березень 2022 року позивач зазначив, що ним природній газ у зазначений період не використовувався, а відповідно і не споживалась послуга щодо розподілу природного газу, оскільки об`єкт позивача, підключений до газорозподільної системи оператора ГРМ знаходиться за адресою місто Пологи Запорізької області, вулиця Кар`єрна, 28-А, а місто Пологи Запорізької області перебуває в окупації Російської Федерації з 03.03.2022.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що за відсутності заяви від позивача про розірвання договору, мережі його об`єкту вважаються підключеними, на його об`єкт виділено обсяги природного газу (які могли би бути розподілені на інших споживачів), газові мережі перебувають під постійним тиском, тобто фактичне підключення об`єкту споживача в такому випадку не буде потребувати витрати грошових коштів (на відміну від нового підключення), а лише відкриття запірних кранів, які на межі балансової належності самостійно перекрив позивач.

При цьому, суди попередніх інстанцій зазначили, що відповідач придбав природний газ та здійснив його розподіл через ГРС м. Пологи. Вартість послуги розподілу природного газу, зокрема за березень 2022 року, є розрахунковою і не залежить від фактичного споживання позивачем природного газу в поточному місяці 2022 року.

Відтак, за висновками судів попередніх інстанцій, враховуючи виконання відповідачем зобов`язань за типовим договором розподілу природного газу у спірний період, відсутні підстави для повернення відповідачем суми попередньої оплати, сплаченої позивачем за послугу з розподілу природного газу, надану у березні 2022 року.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено.

Скаржник у касаційній скарзі зазначив, що оскаржувані судові рішення ухвалені без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.03.2024 у справі № 910/9680/23 щодо застосування статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території".

Так, Верховний Суд у постанові від 07.03.2024 у справі № 910/9680/23 дійшов висновку, що, враховуючи положення статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", позивач з лютого по серпень 2022 року знаходився на окупованій території та не мав права здійснювати господарську діяльність з виробництва електричної енергії та передавати її лініями електропередач відповідачу, оскільки факт тимчасової окупації міста Мелітополь з 26.02.2022 є загальновідомим фактом, що не потребує окремого доказування у даному судовому провадженні.

Після подання скаржником касаційних скарг у справі № 916/1946/23 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду переглянув у касаційному порядку постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2023 у справі № 908/1162/23 про стягнення боргу за спожитий у листопаді-грудні 2022 року обсяг електроенергії на об`єкті, який знаходиться у місті Мелітополі. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що до закінчення перегляду судового рішення Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 908/1162/23 зупинялося касаційне провадження у справі, що переглядається.

Предметом розгляду Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду було питання застосування частини другої статті 13 та частини другої статті 13-1 Закону № 1207-VII до правовідносин, які виникли у період із лютого 2022 року по грудень 2022 року, тобто до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 06.12.2022 № 1364 "Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" та затвердження Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказу від 22.12.2022 № 309 "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією".

Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 3 Закону № 1207-VII для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях (пункт 1); інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку (пункт 3).

Так, у справі № 908/1162/23 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, залишаючи постанову суду апеляційної інстанції про відмову в позові без змін, зокрема, виснував, що Законом України від 16.11.2022 № 2764-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" щодо деяких питань визначення правового статусу тимчасово окупованих територій України в умовах воєнного стану" (далі - Закон № 2764-ІХ) частину третю статті 1 Закону № 1207-VII було викладено в редакції, відповідно до якої дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, передбачених пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Діюча редакція цієї норми (згідно зі змінами, внесеними Законом України від 11.04.2023 № 3050-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно") вказує, що дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, які передбачені у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Як зазначив Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, із 07.05.2022 ані пункт 7 частини першої статті 1-1, ані пункт 1 частини третьої статті 3 Закону № 1207-VII не містили (і зараз також не містять) жодних посилань на те, що статус тимчасово окупованих вказані у них території набувають залежно від наявності чи відсутності (а так само і дати ухвалення) будь-якого рішення того чи іншого повноважного органу державної влади України - РНБО, Кабінету Міністрів України чи іншого органу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України 06.12.2022 затвердив постанову № 1364 "Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією", відповідно до якої перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони України з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004, датою окупації Мелітопольської міської територіальної громади визначено 25.02.2022.

Однак відповідно до регулювання, запровадженого Законом України від 21.04.2022 № 2217-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України", правовий статус тимчасово окупованої Російською Федерацією території в розумінні пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1207-VII не залежить від того, чи ухвалив (і якщо ухвалив - то коли саме) той чи інший повноважний орган державної влади України (РНБО, Кабінет Міністрів України чи інший орган в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України) рішення про визнання певної частини території України тимчасово окупованою. Таке рішення повноважного органу державної влади України (зокрема - і Кабінету Міністрів України) для територій, визначених у пункті 1 частини першої статті 3 Закону № 1207-VII, має не конститутивне, а лише інформативне значення, з публічною достовірністю підтверджуючи конкретну дату, з якої фактична окупація певної частини території України почалася чи припинилася.

З огляду на викладене у постанові від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 07.03.2024 у справі № 910/9680/23, про поширення положень статті 13-1 Закону № 1207-VII на території, тимчасово окуповані в період воєнного стану, лише з огляду на загальновідомий факт окупації таких територій за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції у справі № 908/1162/23 про відмову в позові, зазначив про те, що: "… підставою для відмови в позові у цій справі, враховуючи положення статті 13-1 Закону № 1207-VII, є заборона передачі електроенергії відповідачу, оскільки факт тимчасової окупації міста Мелітополь є загальновідомим фактом, що не потребує окремого доказування у даному судовому провадженні".

Так, у цій справі № 908/157/24 господарськими судами встановлено, що територія Пологівської міської територіальної громади, на якій розташований об`єкт позивача та до якого, за висновками судів, здійснювалось постачання природного газу, як у спірний період так і на даний час перебуває в окупації. Зокрема, у розділі ІІ Переліку тимчасово окупованих територій Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій №309 від 22.12.2022 зазначено, що Пологівська міська територіальна громада перебуває в окупації Російської Федерації з 03.03.2022.

Отже, враховуючи наведені висновки Верховного Суду та положення статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" з 03.03.2022 існувала заборона на постачання позивачу природного газу.

Разом з тим, Верховний Суд, у постановах від 26.06.2024 у справі № 905/1465/23, від 02.07.2024 у справі № 910/2871/23, від 24.04.2025 у справі № 910/12815/22, виснував, що як забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи так і розподіл належного споживачу природного газу здійснюється з однією метою - фізичною доставкою природного газу до межі балансової належності об`єкта споживача. При цьому, відсутність газопостачання, що виключає можливість надання послуги розподілу в частині безпосередньо переміщення належного споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача. Відтак, відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем, споживач зобов`язаний здійснити повну оплату послуг розподілу, отримуючи тільки послугу з забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи, необхідність у якій відпала за відсутності переміщення природного газу.

Таким чином, оскільки згідно із статтею 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" з 03.03.2022 існувала заборона на постачання позивачу природного газу, відповідно відповідач не міг надавати послугу розподілу в частині безпосередньо переміщення належного позивачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта позивача.

Наведеним спростовуються висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивач отримав від відповідача у березні 2022 року послугу з розподілу природного газу.

Водночас Суд, враховує, що вимоги Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" розповсюджуються на спірні правовідносини саме з дати тимчасової окупації відповідної території.

Як вже було зазначено, Пологівська міська територіальна громада перебуває в окупації з 03.03.2022.

Однак, судами не встановлювалась, з урахуванням умов договору та Кодексу ГРС, наявність/відсутність можливості визначення розміру вартості послуги з розподілу природного газу за період березня місяця коли місто Пологи ще не було в окупації.

З викладеного вбачається, що судами попередніх інстанцій не було надано належної правової оцінки усім доводам та поданим сторонами доказам, як окремо кожному так і у їх сукупності, а саме в частині наявності/відсутності підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення попередньої оплати за березень 2022 року.

Крім того, заперечуючи проти доводів касаційної скарги відповідач послався на положення статті 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", та зазначив, що Законом встановлено заборону на здійснення суб`єктами господарювання діяльності, якщо їхньою юридичною адресою було визначено тимчасово окуповану територію України, а доказів про зміну податкової адреси позивача матеріали справи не містять.

Так, частиною 2 статті 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" переказ коштів між тимчасово окупованою територією та іншою територією України забороняється.

Верховний Суд у постанові від 06.11.2025 у справі № 911/3091/23 виснував, що відповідно до положень частини 2 статті 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" зміна податкової адреси позивача, місцезнаходженням якого є тимчасово окупована територія, на іншу територію України є обов`язковою умовою для стягнення в судовому порядку на його користь коштів передплати за договором, оскільки перерахування коштів з рахунку відповідача на рахунок позивача є господарською операцією, що є частиною господарської діяльності позивача, яка заборонена в силу закону до зміни його податкової адреси.

Однак, суди першої та апеляційної інстанцій не встановили, чи була здійснена і коли саме перереєстрація податкової адреси позивача на іншу територію України.

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

За наведених обставин у Суду відсутні правові підстави для висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень у цій справі, в розумінні положень статей 86 і 236 Господарського процесуального кодексу України.

Суд зазначає, що допущені судами першої та апеляційної інстанції порушення не можуть бути усунуті Верховним Судом в силу меж розгляду справи в суді касаційної інстанції (стаття 300 Господарського процесуального кодексу України). Тому, дана справа підлягає передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Отже, враховуючи, що судами не було повно і всебічно з`ясовано обставини, які входили до предмету доказування у цій справі, належним чином не досліджено зібраних у справі доказів щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, виходячи із предмета і підстав позову, не надано належну оцінку всім обставинам і доводам сторін по суті заявлених вимог, справу, що розглядається, слід направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Пунктом 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

З огляду на наведене, Суд вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

7. Судові витрати

Оскільки суд касаційної інстанції не змінює і не ухвалює нове рішення (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України), розподіл судових витрат Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НАДРА ПРИАЗОВ`Я" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Запорізької області від 12.04.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.07.2024 у справі № 908/157/24 скасувати.

3. Справу № 908/157/24 передати на новий розгляд до Господарського суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. М. Губенко

Судді О. Р. Кібенко

О. А. Кролевець