ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

24.03.2026 м. Дніпро Справа № 904/1281/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Демчини Т.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Кошлі А.О., Стефанів Т.В.,

з участю секретаря судового засідання Старини А.С.,

представника позивача за первісним позовом -

відповідача за зустрічним позовом Тулінова І.І.,

представника відповідача за первісним позовом -

позивача за зустрічним позовом Сиромятникова Е.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2024 (головуючий в першій інстанції Васильєв О.Ю., повний текст складений та підписаний 24.06.2024)

у справі за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «АГРОАЛЬЯНС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРО-БІЛОГІР`Я», ОСОБА_2 про стягнення коштів,

зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «АГРОАЛЬЯНС», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРО-БІЛОГІР`Я» про визнання договорів недійсними,

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «АГРОАЛЬЯНС» (надалі - ТОВ «ТД «Агроальянс») звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРО-БІЛОГІР`Я» (надалі - ТОВ «Дніпро-Білогір`я», відповідач-1) та ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2 , відповідач-2) про солідарне стягнення 4847995,60 грн, з яких 3589491,70 грн - основний борг та 1258503,90 грн - 70% річних від простроченої суми, за договором лізингу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем-1 взятих на себе зобов`язань за договором фінансового лізингу № 24АА-20 від 11.03.2020 в частині повного та своєчасного внесення лізингових платежів. Враховуючи, що відповідач-2 за договором поруки № 1П/24АА-20 від 12.03.2020 поручився за виконання відповідачем-1 зобов`язань за договором фінансового лізингу № 24АА-20 від 11.03.2020, позивач просив стягнути заборгованість з відповідачів-1,2 солідарно.

Під час розгляду судом вказаної справи, ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із зустрічним позовом до ТОВ «ТД «Агроальянс» та ТОВ «Дніпро-Білогір`я» про визнання недійсними договору фінансового лізингу № 26AA-20 від 06.03.2020, укладеного між ТОВ «ТД «Агроальянс» та ТОВ «Дніпро-Білогір`я», а також договору поруки № 1П/26AA-20 від 07.03.2020, укладеного між ТОВ «ТД «Агроальянс», ОСОБА_2 та ТОВ «Дніпро-Білогір`я».

Зустрічний позов обґрунтований тим, що договір фінансового лізингу укладений з перевищенням повноважень з боку директора товариства - ОСОБА_2 , за відсутності оформленої відповідним рішенням загальних зборів попередньої згоди на це учасників товариства. Оскільки договір поруки укладений з метою забезпечення виконання договору лізингу, заявлено вимогу також про визнання його недійсним як похідної вимоги від вимоги щодо основного правочину.

Ухвалою суду від 09.05.2024 зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду з первісним позовом та справи об`єднані в одне провадження № 904/1281/24.

Рішенням Господарського суд Дніпропетровської області від 20.06.2024 первісний позов задоволено, стягнуто солідарно з ТОВ «Дніпро-Білогір`я» та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ТД «Агроальянс» 4920715,53 грн. Цим же рішенням у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів відмовлено.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2024 апеляційні скарги ОСОБА_2 та ТОВ «Дніпро-Білогір`я» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2024 залишені без задоволення, а вказане рішення господарського суду - без змін.

До Центрального апеляційного господарського суду звернулась ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 ) в порядку ч.1 ст.254 ГПК України як особа, яка не брала участі у справі, питання про права, інтереси та (або) обов`язки якої вирішив господарський суд, з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2024 у справі № 904/1281/24, в порядку ст.272 ГПК України, з одночасним поданням клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що на підставі ч.ч.1, 3 ст.254 ГПК України вона має право апеляційного оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2024, з яким не погоджується, вважаючи, що даним рішенням порушуються її права. ОСОБА_1 зазначає, що перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Дніпро-Білогір`я», працюючи на посаді економіста, при цьому ТОВ «Дніпро-Білогір`я» має значну заборгованість із заробітної плати перед працівниками, зокрема, й перед ОСОБА_1 , про стягнення якої судами загальної юрисдикції видані судові накази на суми 109746,52 грн та 319015,40 грн, які набрали законної сили. Апелянт зазначає, що оскаржуваним рішенням стягнуто з товариства 4920715,53 грн, що фактично унеможливить виплату заборгованої заробітної плати працівникам, порушує конституційне право апелянта на своєчасне отримання винагороди за працю та ставить виплату заробітної плати в залежність від інших платежів, що прямо заборонено законом. Отже, на переконання апелянта, дане рішення безпосередньо впливає на її майнові права, хоча її не було залучено до участі у справі. Апелянт зазначає, що, на її переконання, суд першої інстанції, крім основного боргу, стягнув пеню у явно надмірному та непропорційному розмірі, не розглянувши при цьому питання щодо її зменшення, а також не врахувавши катастрофічний фінансовий стан підприємства через окупацію Херсонської області. Також апелянт вказує, що суд першої інстанції не врахував втрату підприємством майна через окупацію Херсонської області, відповідно, не врахував неможливість використання предмета лізингу з незалежних від боржника причин, що в силу положень ст.762 ЦК України звільняє його від плати за користування майном.

Щодо зустрічного позову апелянт вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам щодо недійсності договору лізингу, вважає, що протокол загальних зборів не містить істотних умов договору, не охоплює фактичні умови укладеного договору, не підтверджує належного корпоративного схвалення зазначеного правочину, а тому його не можна вважати належним та достатнім доказом згоди. При цьому, на переконання апелянта, судом першої інстанції не було в повному обсязі досліджено наявність чи відсутність підстав для визнання оспорюваних у зустрічному позові правочинів недійсними, що безумовно впливає і на можливість задоволення первісного позову.

Крім того, апелянт вказує однією з підстав для скасування рішення відмову у задоволенні заявленого ОСОБА_2 відводу головуючому судді, попри наявність вагомих, на думку апелянта, підстав для цього.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.11.2024 ОСОБА_1 поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за її апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2024 у справі № 904/1281/24.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.03.2025 апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2024 зупинено до розгляду Верховним Судом касаційної скарги ОСОБА_2 на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2024 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2024 у справі № 904/1281/24, і повернення матеріалів справи до Центрального апеляційного господарського суду.

Матеріали справи № 904/1281/24 направлені до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду у складі колегії судді Касаційного господарського суду від 24.06.2025 частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2 , постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2024 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2024 в частині задоволення первісного позову скасовано, справу № 904/1281/24 у цій частині направлено на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області, постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2024 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2024 в частині відмови у задоволенні зустрічного позову залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2025 провадження у справі за позовом ТОВ «ТД «Агроальянс» до ТОВ «Дніпро-Білогір`я», ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за договором лізингу зупинене до повернення матеріалів справи, витребуваних Центральним апеляційним господарським судом, до Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.08.2025 поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2024, а ухвалою цього ж суду від 25.12.2025 задоволено заяви суддів Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А., Іванова О.Г. про самовідвід. Справу передано для визначення складу суду в порядку, встановленому ст.32 ГПК України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2026, для розгляду даної апеляційної скарги визначено колегію суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Демчини Т.Ю. (доповідач), суддів Стефанів Т.В., Кошлі А.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.01.2026 прийнято апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2024 у справі № 904/1281/24 до свого провадження; розгляд справи призначено у судовому засіданні на 03.03.2026 о 14:30 год.

В судове засідання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не з`явились, належним чином повідомлялись про дату та час проведення засідання. Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Представник ОСОБА_2 Сиромятников Е.О. в судовому засіданні повністю підтримав вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , вважаючи, що оскаржуваним рішенням опосередковано порушуються її права на отримання заробітної плати, підтверджені судовими рішеннями, що набрали законної сили. З цих підстав він просив суд задовольнити апеляцйійну скаргу ОСОБА_1 та скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2024 у частині, що залишилась нескасованою - щодо вирішення первісного позову.

Представник ТОВ «ТД «Агроальянс» Тулінов І.І. у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , вважаючи спільні дії її та ОСОБА_2 такими, що спрямовані на затягування вирішення первісного позову.

Відповідно до ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думки учасників судового засідання (представників сторін), обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2024 підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Приписами ст.129 Конституції України встановлено основні засади судочинства, до яких, зокрема, віднесено забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Відповідно до ч.1 ст.17 ГПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Отже, вказана норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, проте судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо з судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її: 1) право, 2) інтерес, 3) обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Зазначеною правовою нормою визначено право особи подати апеляційну скаргу на рішення, яким розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або у якому міститься судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмету та підстав позову.

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку ст.ст.17, 254 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Доведення цих обставин покладено на скаржників, що також випливає із загального правила, встановленого ст.74 ГПК України.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в його мотивувальній частині наявні висновки суду про права та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині прямо зазначено про права та обов`язки цієї особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають зі сформульованого в п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору до уваги не приймається.

Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 921/730/13-г/3, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.05.2020 у справі № 904/897/19, Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 26.05.2020 у справі № 910/9016/16, від 21.07.2020 у справі № 914/1971/18, від 22.03.2023 у справі № 905/1397/21, від 20.03.2023 у справі № 914/3080/20, від 08.08.2025 у справі № 922/2050/23 тощо.

Якщо ж після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.264 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, у зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи прийнято оскаржуване судове рішення про права, інтереси та/або обов`язки скаржника, про які саме, в якій саме частині судового рішення прямо вказано про таке, та після встановлення цих обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права, інтереси та/або обов`язки заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права та/або обов`язки, та/або інтереси стосовно сторін у справі судом не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду. Такий правовий висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 910/22354/15, від 11.07.2018 у справі № 911/2635/17, від 29.11.2018 у справі № 918/115/16, від 16.04.2019 у справі № 12/91, тощо, позиція Верховного Суду у цьому питанні є незмінною.

Отже, конструкція вказаної правової норми процесуального закону не передбачає подвійного тлумачення, її правильне застосування є очевидним і не викликає розумних сумнівів, а практика застосування Верховним Судом положень ч.1 ст.264 ГПК України у системному зв`язку зі ст.ст.17, 254 ГПК України, є сталою та послідовною.

Слід зазначити, що основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи (п.8 ч.1 ст.129 Конституції України), водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення ЄСПЛ від 21.10.2010 у справі "Дія 97" проти України).

У рішенні ЄСПЛ від 06.12.2007 у справі "Воловік проти України" ЄСПЛ вказав, що відповідно до п.1 ст.6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, у межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених ст.6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду. "Право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Вирішуючи, чи стосується рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2024 у справі № 904/1281/24 прав, інтересів чи обов`язків ОСОБА_1 , апеляційний суд бере до уваги наступне.

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку ст.ст.254, 271 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки. Вона повинна не просто зазначити про це в апеляційній скарзі, а навести доводи та аргументи, що у мотивувальній або резолютивній частині оскаржуваного нею рішення містяться висновки суду про її правомочності, однак скаржником цього зроблено не було.

Слід зазначити, що на момент надходження до Центрального апеляційного господарського суду апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2024 набрало законної сили як у частині вимог первісного, так і у частині вимог зустрічного позову. У апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявлено вимоги також про скасування вказаного рішення повністю.

Проте на даний час, у зв`язку зі скасуванням зазначеного рішення постановою Верховного Суду від 24.06.2025 у частині задоволення первісного позову та направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2024 є таким, що набрало законної сили, лише у частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 до ТОВ «ТД «Агроальянс» та ТОВ «Дніпро-Білогір`я» про визнання недійсними договору фінансового лізингу № 26AA-20 від 06.03.2020, укладеного між ТОВ «ТД «Агроальянс» та ТОВ «Дніпро-Білогір`я», а також договору поруки № 1П/26AA-20 від 07.03.2020, укладеного між ТОВ «ТД «Агроальянс», ОСОБА_2 та ТОВ «Дніпро-Білогір`я».

Спір у даній справі у вищезазначеній частині стосується обставин укладення господарського договору між юридичними особами, а також договору у забезпечення виконання зобов`язань юридичної особи за цим господарським договором. Зміст зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 , а також зміст оскаржуваного ОСОБА_1 рішення (у частині, що залишається чинною) свідчать про те, що ОСОБА_2 оскаржувалось, а місцевим судом надавалась правова оцінка додержанню вимог ст.ст.203, 215 ЦК України при укладенні між ТОВ «ТД «Агроальянс» та ТОВ «Дніпро-Білогір`я» договору фінансового лізингу № 26AA-20 від 06.03.2020.

ОСОБА_1 учасником цих правовідносин не була, оскаржуваним рішенням, зокрема, у частині вирішення вимог зустрічного позову ОСОБА_2 , питання про будь-які її права, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалось. На переконання колегії суддів, будь-який правовий зв`язок між задоволеними судами загальної юрисдикції вимогами ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «Дніпро-Білогір`я» заборгованості по заробітній платі та обставинами укладення ТОВ «Дніпро-Білогір`я» договору лізингу з ТОВ «ТД «Агроальянс», відсутній. Ані мотивувальна, ані резолютивна частина оскаржуваного ОСОБА_1 рішення (у частині, що залишається чинною) не містить жодного посилання, яке б стосувалося прав, інтересів чи обов`язків ОСОБА_1 .

Аргументи апеляційної скарги про те, що стягнення оскаржуваним рішенням з ТОВ «Дніпро-Білогір`я» на користь ТОВ «ТД «Агроальянс» боргу за господарським договором, за одночасної наявності у ТОВ «Дніпро-Білогір`я» перед працівниками, у тому числі і перед апелянтом ОСОБА_1 , заборгованості із заробітної плати, прямо впливає на можливість реального виконання судових наказів зі стягнення заробітної плати, апеляційним судом відхиляються, оскільки, як вже зазначалось, у частині вимог первісного позову про стягнення з ТОВ «Дніпро-Білогір`я» на користь ТОВ «ТД «Агроальянс» заборгованості за договором лізингу, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2024 скасоване, і справа у цій частині на даний час Господарським судом Дніпропетровської області не вирішена. Таким чином, ОСОБА_1 , у випадку, якщо вважає, що судове рішення у даному спорі може стосуватись її прав, інтересів чи обов`язків, не позбавлена права звернутися до суду першої інстанції, яким на даний час розглядається справа у цій частині, з клопотанням про залучення її до участі у справі, та навести доводи щодо порушення своїх прав, інтересів чи обов`язків, зокрема, в аспекті стягнення з ТОВ «Дніпро-Білогір`я» коштів з договором фінансового лізингу.

Таким чином, апеляційний господарський суд доходить висновку, що спірним судовим рішенням (у частині, що залишається чинною) не вирішувались питання про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.264 ГПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалось.

Оскільки колегією суддів з`ясовано, що оскаржуваним рішенням не вирішувалось питання про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 , апеляційне провадження за її апеляційною скаргою підлягає закриттю.

Апеляційний господарський суд звертає увагу апелянта, що відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. У випадках, установлених п.1 ч.1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених ч.1 цієї статті, - повністю (ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір»).

Згідно з усталеною та послідовною практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 820/4918/16, ухвалах Верховного Суду від 01.07.2020 у справі № 756/12935/18, від 15.04.2021 у справі № 167/41/20, від 27.07.2021 у справі № 911/670/20, від 14.02.2022 у справі № 913/526/20, тощо, закриття провадження у справі та закриття апеляційного/касаційного провадження є різними, зовсім не тотожними інститутами, що регулюються різними нормами процесуального закону (у даному випадку - ст.231 ГПК України та ст.ст.264, 296 ГПК України відповідно).

Законом України «Про судовий збір» не передбачено повернення судового збору у разі закриття апеляційного провадження, відтак, підстави для повернення сплаченої суми судового збору за подання ОСОБА_1 апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.232-235, 264 ГПК України, апеляційний господарський суд

п о с т а н о в и в :

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2024 у справі № 904/1281/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст.286-289 ГПК України.

Повна ухвала складена 30.03.2026.

Головуючий суддя Т.Ю.Демчина

Судді А.О.Кошля

Т.В.Стефанів