ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.03.2026р. Справа №905/169/25 (905/1262/23)

Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В.,

при секретарі судового засідання Кравець А.Є., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» ()

до відповідача: Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» ()

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Міністерства енергетики України ()

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці ()

про стягнення 3.012.493.937,92 грн, -

в межах справи № 905/169/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», -

представники участі не приймали, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», м.Київ, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», м.Покровськ, м.Родинське про стягнення ,92 грн вартості безпідставно набутого вугілля в обсязі 411287 тон.

Аргументи позивача:

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач без будь-якого дозволу та правових підстав у період з серпня 2020 року по березень 2021 року здійснив видобуток вугілля на 1 південній лаві уклону № 1 заскидової частини пласта І3, спеціальний дозвіл на користування надрами на який надано саме позивачу, та в подальшому відповідач розпорядився ним на власний розсуд шляхом реалізації за договорами поставки третім особам, чим завдав ТОВ «Краснолиманське» матеріальної шкоди у вигляді вартості безпідставно набутого майна, яка має бути відшкодована відповідачем на підставі ст.ст. 1212, 1213 ЦК України.

На підтвердження вимог надано суду наступні документи: статутні (правовстановлюючі) документи підприємства, спеціальний дозвіл на користування надрами № 3316 від 19.12.2003, акт Держпромнагляду України від 24.12.2013 про надання гірничого відводу, договір підряду № 28-02/20 від 08.02.2020, лист Держпраці від 04.06.2020 № 06.4-13-1/9629/20, листування між ТОВ «Краснолиманське» та ДП ВК «Краснолиманська», акти ДП ВК «Краснолиманська» від 19.09.2020 про прийом в експлуатацію 1 південної лави уклону № 1 заскидової частини пласта І3 та механізованих комплексів, вугільного комбайну та скребкового конвеєру, акти контрольної звірки видобутку рядового вугілля (УПД-21) за період серпень 2020 року березень 2021 року, довідки головного маркшейдера про видобуток рядового вугілля за період з 01.07.2020 по 01.04.2021, договір комісії на продаж товару № 05/05-1 від 05.05.2020 та специфікацію № 1 до нього, висновок судового експерта Блажинської Тетяни Олександрівни від 11.08.2023 № 244 за результатами проведення судової економічної експертизи, акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 22.01.2024 щодо висновку за результатами проведення судової економічної експертизи № 244 від 11.08.023 та платіжну інструкції від 03.01.2024 № 2359 про оплату, супровідні листи та акти приймання-передачі вугільної продукції, копії залізничних накладних та посвідчення про якість рядового вугілля (продуктів збагачення), акти звірення по кількості та якості, акти здачі-прийому наданих послуг з розшифровками, звіти комісіонера та акти приймання-передачі результатів наданих послуг по договору комісії № 05/05-1 від 05.05.2020, розрахунок обсягу вугілля видобутого у період з 01.08.2020 по 01.04.2021 в південній лаві ухилу № 1 заскидової частини пласта 1з в межах ділянки шахтного поля ТОВ «Краснолиманське» та інформаційну довідку згідно договору № 28-02/20 від 28.02.2020 з 01.07.2020 по 01.04.2021.

Аргументи відповідача:

У поданому відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях ДП ВК «Краснолиманська» заперечує проти вимог позивача, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що мова йдеться не про вугілля, яке вже було видобуто позивачем та стало його власністю, а про вугілля, яке входило в склад надр, не перейшло у власність позивача, а було власністю народу України в особі Держави, у даному випадку відповідачем не порушено право власності позивачу і дії відповідача взагалі не могли спричинити збитки позивачу. Також відповідач зазначає, що обґрунтовуючи позовні вимоги та визначаючи суму збитків позивач безпідставно посилається на Методику визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами, затверджену наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 29.08.2011 № 303, оскільки позивач не входить до кола осіб, на яких така методика розповсюджується і які уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) за використанням і охороною надр. Крім того, відповідач стверджує, що позивач змішав деліктну та договірну відповідальність, та не зрозуміло, який спосіб захисту він обрав. На думку відповідача, позивач не довів порушення своїх прав.

На підтвердження аргументів надано правовстановлюючі документи підписанта, Інструкцію з обліку обсягів видобутку рядового вугілля і готової вугільної продукції на шахтах, розрізах та збагачувальних (брикетних) фабриках Мінвуглепрому, затверджену наказом Міністерства вугільної промисловості України від 17.09.1996 № 466, договір № 569/12 від 30.12.2003 на надання послуг виробничого характеру.

Аргументи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача (Міністерства енергетики України):

Міністерство енергетики України у своїх письмових поясненнях зазначає, що інформація щодо укладання між ДП «ВК «Краснолиманська» та ТОВ «Краснолиманське» договорів підряду від 28.02.2020 №28-02/20, комісії на продаж товару від 05.05.2020 № 05/05-1 або інших, а також щодо нібито безпідставно видобутого ДП «ВК «Краснолиманська» вугілля - в Міненерго відсутня; за даними щорічної геолого-маркшейдерської звітності за 2020 рік, наданої до Міненерго зазначеними вугледобувними підприємствами, а саме форм геологічної звітності 5ГР (вугілля), за 2020 рік видобуток вугілля склав: ДП «ВК «Краснолиманська» - 0 тонн (зміни балансових запасів вугілля протягом 2020 року не відбувалось); ТОВ «Краснолиманське» - 276,0 тис. тонн по ЧВП, у т.ч. 184,0 тис. тонн вугілля коксівних марок; згідно відомостей щорічної геолого-маркшейдерської звітності (форм 5-ГР) за 2021 рік, наданою до Департаменту вугільно-промислового комплексу Міненерго, згідно форм 5-ГР, видобуток вугілля склав: ДП «ВК «Краснолиманська» - 8,0 тис. тонн по ЧВП; ТОВ «Краснолиманське» - 303,0 тис. тонн по ЧВП, у т.ч. 272,0 тис. тонн вугілля коксівних марок; згідно даних оперативної інформації, наданої ДП «Укрвугілля», (додається) за березень 2021 року ДП «ВК «Краснолиманська» було видобуто всього 3,405 тис. тонн рядового вугілля, а ТОВ «Краснолиманське» - 10,965 тис. тонн рядового вугілля. Позивач не довів обставин того, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи, і тільки неправомірні дії ДП ВК «Краснолиманська» стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила позивача можливості отримати прибуток. Протиправна поведінка ДП ВК «Краснолиманська» могла проявлятись лише у випадку незаконного видобутку надр, чим могло завдати шкоду навколишньому середовищу, а не позивачу. Тобто права та інтереси позивача цими діями відповідача не могли бути порушені.

Також, на думку третьої особи, використання позивачем при визначенні суми вимог Методики № 303, є безпідставним, оскільки така методика визначає порядок розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами, до того ж ця Методика втратила чинність на підставі наказу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів № 366 від 15.09.2022. Вказує, що наданий висновок експерта від 11.08.2023 № 244 є сумнівним і містить суперечливі дані, тому не може вважатись належним доказом у справі.

Зауважує, що предмет та підстави позову визначаються лише позивачем та можуть в установленому порядку змінюватися лише позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу. Невірно обраний позивачем спосіб захисту є самостійною підставою для відмови в задоволенні вимог позивача.

На підтвердження аргументів надано суду наступні документи: правовстановлюючі документи підписанта, копію картки атестованого судового експерта щодо ОСОБА_1 , копії звітів видобутку рядового вугілля за період з вересня 2020 року по березень 2021 року.

Аргументи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача (Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці):

Східне міжрегіональне управління Державної служби України з питань праці у своїх письмових поясненнях заперечує проти задоволення позовних вимог. Посилається на те, що листом від 04.06.2020 за № 06.4-13-1/3629/20 Головне управління Держпраці у Донецькій області повідомило ТОВ «Краснолиманське» та ДП ВК «Краснолиманська» про те, що через порушення, встановлені командним складм 10 ВГРЗ у ході аналізу технічної проектної документації виробки 1 південної лави уклону № 1 заскидової частини пласта І3, з 12 год. 00 хв. 29.05.2020 командиром 10 ГВРЗ Голубом С.М. розузгоджені позиції ПЛА: № 314, № 315 по ДП ВК «Краснолиманська». Також вказаним листом проінформовано, що станом на 03.06.2020 проекти планів розвитку гірничих робіт на 2020 рік по ДП ВК «Краснолиманська» та ТОВ «Краснолиманське» в частині їх безпечного ведення робіт не погоджені з Головним управлінням Держпраці у Донецькій області. За відсутності затвердженого ПЛА, а також у випадку скасування ДАРС (ДВГРС) узгодження ПЛА в цілому або його окремих позицій ведення робіт у виробках, що відповідають цим позиціям, не дозволяється, крім робіт щодо усунення причин, через які неможливе виконання ПЛА.

До пояснень додано: правовстановлюючі документи підписанта, лист Головного управління Держпраці у Донецькій області від 04.06.2020 за № 06.4-13-1/3629/20

ХІД СПРАВИ:

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2023 справу №905/1262/23 передано на розгляд судді Курило Г.Є.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 25.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1262/23; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання; встановлено сторонам строк для подачі суду заяв по суті та документів, вирішені інші процедурні питання.

Підготовче засідання неодноразово відкладалось та встановлювалися строки для вчинення процесуальних дій учасниками справи, про що постановлені відповідні ухвали суду.

Ухвалою суду від 30.01.2024 залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Міністерство енергетики України, м.Київ.

Ухвалою 11.03.2024 залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Східне міжрегіональне управління Державної служби України з питань праці.

Згідно з ухвалою суду від 11.07.2024 було задоволено частково клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про призначення судової економічної експертизи; призначено у справі №905/1262/23 судову економічну експертизу; визначено перелік питань на вирішення експертизи; проведення судової експертизи доручено Національному науковому центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса»; постановлено для проведення судової експертизи матеріали справи №905/1262/23 надіслати до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса»; провадження у справі №905/1262/23 на час проведення судової експертизи зупинено.

29.08.2024 на адресу суду від Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» надійшов лист №2397/16-15/24 від 23.08.2024 про надсилання клопотання про надання додаткових матеріалів (вихідних даних), необхідних для проведення експертизи №6367/6368 разом зі справою в 6-ти томах, до якого додано клопотання експертів б/н від 22.08.2024 про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової економічної експертизи №6367/6368.

04.09.2024 на адресу суду від Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» надійшов лист №4017/16/4934-16-24-15/24 від 23.08.2024 за змістом якого останній просить суд погодити строк проведення експертизи понад 90 календарних днів.

Ухвалою суду від 09.09.2024 провадження у справі №905/1262/23 поновлено; клопотання експертів Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» б/н від 22.08.2024 про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової економічної експертизи №6367/6368 у даній справі в частині щодо надання учасниками справи необхідних первинних документів для проведення судової експертизи задоволено; зобов`язано сторін надати до Господарського суду Донецької області документи (оригінали або належним чином завірені якісні копії); призначено розгляд клопотань експертів у судовому засіданні на 01.10.2024; запропоновано учасникам справи письмово висловити правову позицію щодо клопотання експертів б/н від 22.08.2024 та щодо клопотання викладеного у листі №4017/16/4934-16-24-15/24 від 23.08.2024 з доказами направлення правової позиції іншим учасникам справи у строк до 25.09.2024.

10.09.2024 на адресу суду від Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» надійшов лист №2394/16-15/24 від 23.08.2024 з копією рахунку вартості робіт по проведенню судової економічної експертизи №6367/6368 по справі №905/1262/23.

Ухвалою від 17.12.2024 долучено до матеріалів справи надані позивачем документи (з подальшим їх направленням до експертної установи); клопотання експертів б/н від 22.08.2024 в частині уточнення питань №1 та №2 поставлених на вирішення економічної експертизи ухвалою суду від 11.07.2024 та щодо призначення товарознавчої експертизи для вирішення 6-го питання вказаної ухвали задоволено; питання №1 та №2 викладене в ухвалі Господарського суду Донецької області від 11.07.2024 по справі №905/1262/23 викладено у інший редакції; на вирішення питання №6 визначеного ухвалою Господарського суду Донецької області від 11.07.2024 по справі №905/1262/23 призначено судову товарознавчу експертизу; постановлено проводити у справі №905/1262/23 комплексну судову економічну та товарознавчу експертизу на підставі ухвали Господарського суду Донецької області від 11.07.2024 та цієї ухвали; проведення судової експертизи доручено Національному науковому центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса»; для подальшого проведення судової експертизи матеріали справи №905/1262/23 постановлено надіслати до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса»; провадження у справі №905/1262/23 на час проведення судової експертизи зупинено.

06.01.2025 означену ухвалу суду та матеріали справи №905/1262/23 направлено до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» (вих. 01-26/3).

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 26.03.2025 у справі №905/169/25 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», вирішені інші процедурні питання. На офіційній сторінці Верховного суду веб-порталу Судова влада України опубліковано оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (№75623 від 26.03.2025).

Ухвалою від 12.05.2025 поновлено провадження у справі №905/1262/23; постановлено справу №905/1262/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення ,92 грн передати за підсудністю до Господарського суду Донецької області для розгляду в межах справи №905/169/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», провадження у справі №905/1262/23 зупинити.

За результатом повторного автоматичного розподілу справи матеріалам присвоєно єдиний унікальний номер справи № 905/169/25 (905/1262/23) та на підставі ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства за протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.05.2025 передано на розгляд судді Величко Н.В.

01.09.2025 за супровідним листом Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» від 27.08.2029 № 5835/16/4934-16-24-15/25 матеріали справи № 905/1262/23 повернулись до господарського суду без висновку експерта з причин несплати за рахунком вартості проведення експертизи (вх.№ 5551/25).

Ухвалою суду від 23.09.2025 прийнято справу № 905/1262/23 до свого провадження для розгляду в межах справи № 905/169/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське»; поновлено провадження у справі №905/169/25 (905/1262/23), розгляд справи почато спочатку та призначено підготовче засідання на 07.10.2025.

Детальний хід підготовчого провадження викладений у відповідних ухвалах суду, що наявні в матеріалах справи.

Подані учасниками справи письмові пояснення та документи прийняті судом, долучені до матеріалів справи.

Ухвалою від 20.01.2026 суд закрив підготовче провадження у справі № 905/169/25 (905/1262/23) та призначив розгляд справи по суті на 03.02.2026, визнав явку представників сторін не обов`язковою, вирішив інші процедурні питання.

Судове засідання, призначене на 03.02.2026, не відбулося з причини оголошення на території м. Харкова повітряної тривоги (повідомлення з сайту Офіційна карта повітряних тривог України https://map.ukrainealarm.com, що інформує про повітряну тривогу), що унеможливило проведення судового засідання в режимі відеоконференції у приміщенні суду у зв`язку із загрозою безпеці життю та здоров`ю працівників суду, які забезпечують організацію проведення судових засідань в режимі відеоконференції, тому розгляд справи відкладено судом на 17.02.2026, про що постановлено відповідну ухвалу.

Судове засідання, призначене на 17.02.2026, не відбулося з причини оголошення на території м. Харкова повітряної тривоги (повідомлення з сайту Офіційна карта повітряних тривог України https://map.ukrainealarm.com, що інформує про повітряну тривогу), що унеможливило проведення судового засідання в режимі відеоконференції у приміщенні суду у зв`язку із загрозою безпеці життю та здоров`ю працівників суду, які забезпечують організацію проведення судових засідань в режимі відеоконференції, тому було відкладено судом на 10.03.2026, про що постановлено відповідну ухвалу.

Судове засідання, призначене на 10.03.2026, не відбулося з причини оголошення на території м. Харкова повітряної тривоги (повідомлення з сайту Офіційна карта повітряних тривог України https://map.ukrainealarm.com, що інформує про повітряну тривогу), що унеможливило проведення судового засідання в режимі відеоконференції у приміщенні суду у зв`язку із загрозою безпеці життю та здоров`ю працівників суду, які забезпечують організацію проведення судових засідань в режимі відеоконференції, тому було відкладено судом на 17.03.2026, про що постановлено відповідну ухвалу.

Про дату, час та місце розгляду справи позивач, відповідач та треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, повідомлені шляхом доставки процесуальних рішень суду (ухвал) у їх зареєстровані електронні кабінети в системі Електронний суд, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Також, всі процесуальні акти суду у цій справі оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень веб-порталу Судова влада України в мережі Інтернет, відомості якого є офіційними та загальнодоступними для безоплатного перегляду згідно Закону України "Про доступ до судових рішень".

З огляду на приписи статей 6, 120, 242 ГПК України, учасники справи повідомлені про хід справи належним чином.

Станом на 17.03.2026 в Україні триває воєнний стан, відповідно продовжено особливий режим роботи Господарського суду Донецької області.

Одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку «розумності строку» розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття «розумного строку» не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» роз`яснив, що строк, який можна визначити «розумним», не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків.

На підставі Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» починаючи з 24.02.2022 на території України діє режим воєнного стану.

У зв`язку із введенням на території України воєнного стану, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів і працівників суду, у відповідності до розпорядження голови суду, доступ до приміщення суду тимчасово обмежений, а наразі запроваджено роботу суду в змішаному режимі (в приміщенні суду та дистанційно).

Судом в рамках цієї справи призначалася судова експертиза та неодноразово витребовувались документи задля забезпечення об`єктивного розгляду справи, після закриття підготовчого провадження з метою дотримання розумних строків розгляду спору та забезпечення безпеки учасників процесу, суд рекомендував сторонам скористатися процесуальним правом на подання заяв про розгляд справи за їх відсутності за наявними матеріалами (в порядку ч. 3 ст. 196 ГПК України), всі пояснення надавати у письмовій формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи з дотриманням вимог ст. 42 ГПК України.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S. A. v. Spain) заява №11681/85).

Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, сторони не приймали участь в судовому засіданні 17.03.2026, про розгляд справи за їх відсутності за наявними матеріалами позивач, відповідач та треті особи не клопотали, але під час підключення до системи відеоконференцзв`язку виявлені технічні несправності серверів підсистеми "ВКЗ", що унеможливило проведення судового засідання у даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за участю представників позивача, відповідача та третіх осіб, які подавали відповідні заяви, про що судом складено відповідний акт від 17.03.2026, проте, за умовами частини 5 статті 197 та частини 1 статті 202 ГПК України такі обставини не перешкоджають проведенню судового засідання з розгляду справи по суті.

Частиною 5 статті 197 ГПК України унормовано, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву.

В умовах триваючого воєнного стану суд не припинив відправлення правосуддя, явка учасників справи не визнавалась судом обов`язковою, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 ГПК України, зважаючи на загальну тривалість провадження у даній справі та необхідність дотримання розумності строку розгляду справи, господарський суд вважає, що в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених процесуальним законодавством, та враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання, висловлення своєї правової позиції у спорі в заявах по суті і письмових поясненнях та надання відповідних доказів на підтвердження аргументів, кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд вважає можливим розглянути справу у цьому засіданні за наявними матеріалами у відсутність представників сторін.

Суд зазначає, що з огляду на обставини, пов`язані з військовою агресією Російської Федерації проти України, продовженням особливого режиму роботи Господарського суду Донецької області, запровадженого розпорядчими актами керівництва суду (наказ від 28.02.2022 № 20, розпорядження від 15.04.2022 № 9-р та рішення зборів суддів Господарського суду Донецької області № 2 від 13.06.2022, розпорядження від 25.05.2023 № 6-р Про організацію роботи Господарського суду Донецької області, розпорядження № 4-р від 28.05.2024 Про визначення алгоритму дій під час повітряної тривоги), загостренням поточної ситуації у місті Харків (місцезнаходження господарського суду) та небезпеку для життя, здоров`я суддів та працівників апарату суду при перебуванні у приміщенні суду, справу розглянуто у розумний строк.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ, ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ

ВИХОДИТЬ СУД ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ:

19.12.2003 Державною службою геології та надр України надано Товариству з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (позивачу) спеціальний дозвіл на користування надрами №3316 від 19.12.2003, зі змінами внесеними у відповідності до наказу Держгеокадастру України №174 від 28.04.2012 та №440 від 30.08.2013, згідно якого визначено:

- вид користування надрами: видобування;

- мета користування надрами: продовження видобування кам`яного вугілля та супутніх корисних копалин;

- назва родовища: технічні межі шахтного поля ТОВ «Краснолиманське» на полі діючої шахти «Краснолиманська», пласти m42, Із, k5+ k5B;

- географічні координати;

- місцезнаходження: Донецька область, Красноармійський район;

- площа: 19,09 кв.км.;

- вид корисної копалини: кам`яне вугілля; супутні германій, газ (метан) вугільних родовищ;

- загальний обсяг запасів на час надання дозволу: вугілля (тис.т): балансові кат.В+С1-43336 (В-29216, С1-14120); позабалансові кат.С1-811 (у тому числі за потужністю С1-262, за ГТУ- С1-549); у тому числі коксівне балансові кат.В+С1-33238; германій балансові кат.С2 -77,0; газ- С1-385 млн.куб.м., С2-53 млн.куб.м.;

- джерело фінансування робіт, які планує виконати надрокористувач: недержавні кошти;

- особливі умови: виконання рекомендацій ДКЗ України, протокол 04.04.2013р. №2883; виконання умов Мінприроди України, Держуправління охорони навколишнього природного середовища, Держгірпромнагляду, Мінпаливенерго, своєчасна і у повному обсязі сплата обов`язкових платежів до Державного бюджету, щорічна звітність перед Держгеонадрами України про стан запасів корисних копалин за формою 5-гр, 6-гр тощо;

- строк дії дозволу 19 років, до 19.12.2032р.;

- угода про умови користування ділянкою надр: від 13.11.2013р. №3316.

24.12.2013 Державною службою гірничого нагляду та промислової безпеки позивачу видано Акт про надання гірничого відводу (внесено до реєстру Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки 24.12.2013 №2724) з метою розробки родовища кам`яного вугілля в технічних межах шахтного поля ТОВ "Краснолиманське" на полі діючої шахти "Краснолиманська", пласти m42, Із, k5+ k5B у Красноармійському районі Донецької області площею 2883,0 га до 19.12.2032.

Позивач у поясненнях по суті справи наголошував, що враховуючи отримання ним спеціального дозволу на користування надрами № 3316 від 19 грудня 2003 року та Акту про надання гірничого відводу від 24.12.2013, саме позивачеві належить, зокрема, право видобутку та розпорядження корисними копалинами кам`яним вугілля, в технічних межах шахтного поля ТОВ «Краснолиманське» на полі діючої шахти «Краснолиманська».

З метою забезпечення видобутку вугілля, 28.02.2020 між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (замовник) та відповідачем, Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» (підрядник), укладено договір підряду №28-02/20 (договір підряду), згідно п. 1.1. якого підрядник зобов`язався виконати роботи з видобутку вугілля, а також монтажно-демонтажні та ремонтні роботи (підривка, зачистка, доставка і видача матеріалів і обладнання) в межах гірничого відводу замовника, а саме: в південній лаві ухилу №1 заскидової частини пласта lз, а замовник зобов`язується приймати і оплачувати належним чином виконані роботи.

Відповідно до п. 1.2. договору підряду, узгоджені сторонами найменування, склад та обсяг робіт, передбачених п. 1.1. договору, зазначаються в затверджених сторонами щомісячних графіках виробничих робіт і видобутку вугілля, які складаються сторонами договору підряду №28-02/20 за результатами проведення Програми розвитку гірничих робіт на поточний місяць і є невід`ємною частиною договору.

Вартість, склад, обсяг і терміни виконання робіт, не обумовлених договором підряду №28-02/20, необхідність здійснення яких з`явилася в процесі виконання договору, узгоджуються сторонами шляхом укладення додаткових угод до договору підряду № 28- 02/2 (п. 1.4. договору підряду).

Згідно з п. 1.5. договору підряду, вугілля (вугільна продукція), видобуте в процесі виконання робіт, є власністю замовника і підлягає передачі замовнику без права її утримання підрядником.

Пунктом 2.2.2. договору підряду, сторони погодили, що замовник має право щомісяця не пізніше 3-го робочого дня місяця, наступного за звітним, отримувати від підрядника інформацію щодо кількості (обсягу) та якості видобутого вугілля, в тому числі оригінали первинних документів (форми УПД-21, акти маршейдерських замірів, іншу геолого-маркшейдерську документацію, а також документацію ВТК).

Підрядник зобов`язаний належним чином (з дотриманням всіх умов цього договору та вимог законодавства України) виконувати роботи, передбачені цим договором (п.2.3.1.договору).

Підрядник зобов`язаний сприяти замовнику в розробці та погодженні з контролюючими органами планів розвитку гірничих робіт, а також в подальшому сприяти в підтримці актуальності даних документів на весь термін на дії даного договору (п. 2.3.3 договору підряду).

Пунктом 2.3.4. договору підряду встановлено, що підрядник зобов`язаний отримати дозвільну документацію на виконання робіт, обумовлених п.1.1. цього договору, відповідно до Закону України «Про охорону праці», вимогами «Правил безпеки у вугільних шахтах», а також іншими нормативно-правовими документами, що регламентують порядок і правила роботи вуглевидобувних підприємств.

Термін виконання робіт за Договором встановлено з 01 березня 2020 року по 31 грудня 2020 року (п. 3.1. договору підряду).

Згідно з п.3.2. договору підряду, терміни та порядок виконання окремих робіт, передбачених цим договором, визначаються графіками виробничих робіт і видобутку вугілля, узгодженими сторонами і є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.3.3. договору підряду, факт належного виконання робіт за цим договором, підтверджується підписаними сторонами актами здачі-прийому виконаних робіт (з додатками) відповідно до умов цього договору.

Не пізніше 8 (восьмого) робочого дня кожного календарного місяця наступного за звітним підрядник зобов`язується складати і надавати замовнику по два примірники підписаних з його боку актів здачі-прийому виконаних робіт (з додатками), що містять інформацію про склад, обсяг і вартість робіт, виконаних в попередньому календарному місяці, з доданням відповідних вимірювальних актів, актів приймання-бракування виконаних робіт, розшифровку фонду зарплати за видами оплат, розрахунок заробітної плати згідно фактичного обсягу і вільного (щомісячного) акту прийому-передачі вугілля (вугільної продукції). Акти здачі-прийому наданих пологу (з додатками) формуються на підставі технічної документації, зазначеної в п.п.2.2.2, 2.3.2 цього договору, і повинні їй відповідати.

Вартість виконаних робіт визначається на підставі актів здачі прийому виконаних робіт (при цьому в розрахунок вартості даних робіт не включається розмір амортизаційних відрахувань за основними засобами обладнання (в т.ч. машин і механізмів), переданим замовником для виконання робіт підряднику) (п.4.1. договору підряду).

Цей договір набуває чинності з моменту підписання та діє з « 01» березня 2020 року і діє по « 31» грудня 2020 року. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від зобов`язань, які повинні бути виконані в період його дії і від відповідальності за порушення, які мали місце в період дії договору (п.7.1. договору підряду).

Цей договір може бути достроково припинений за згодою сторін (п. 7.2. договору підряду).

Договір підряду підписано повноважними представниками сторін та скріплено їх печатками.

Поряд з цим, 05.05.2020 між відповідачем, Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» (комісіонер) та позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (позивач, комітент) укладено договір №05/05-1 комісії на продаж товару (договір комісії), згідно п.1.1. якого, комісіонер зобов`язується за дорученням та за рахунок комітента укласти від свого імені одну або декілька угод щодо продажу товару в асортименті та на умовах, викладених у Специфікації до цього договору.

Належним виконанням комісіонером своїх безпосередніх зобов`язань за цим договором вважається продаж комісіонером товару за цінами, що вказані в Специфікаціях до даного договору (п. 1.2. договору комісії).

Відповідно до п. 1.4. договору комісії, виступаючи від свого імені, комісіонер самостійно укладає договір (договори) поставки вугілля з третьою особою (покупцем).

Товар, що надійшов до комісіонера від комітента є власністю комітента (п. 1.8. договору комісії).

Згідно з п. 2.1.2 договору комісії, комісіонер зобов`язаний прийняти у комітента продукцію, призначену для продажу відповідно до умов цього договору, та вжити всіх необхідних заходів для її збереження від втрати, нестачі або пошкодження (псування).

Відповідно до п.10.1. договору комісії, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2020 р., а в частині розрахунків до їх повного виконання.

Договір підписано повноважними представниками сторін та скріплено їх печатками.

Специфікацією №1 до договору комісії сторони визначили, що на виконання умов договору комітент передає комісіонеру на продаж вугілля марки Г(Г2) 0-100. Базова ціна 1 тони вугілля повинна бути не менше 1950,00 грн. Кількість вугілля для передачі на продаж по договору комісії вказується в актах прийому-передачі.

Як наголошує позивач, на виконання договору комісії відповідач уклав від свого імені за дорученням позивача договір поставки вугілля №111/6 від 15.05.2020 року з ПАТ «Центренерго». В період з 16.05.2020 по 31.05.2020 відповідачем було видобуто за договором підряду № 28-02/20 від 28.02.2020 та, на виконання договору комісії № 05/05-1, поставлено за договором поставки вугілля №111/6 на адресу ПАТ «Центренерго» 30 117 тон вугілля на суму 63034129,39 грн, що було погоджено з позивачем.

Як зазначає позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, то вказаний обсяг поставленого вугілля в обсязі 30117 тон вугілля на суму 63034129,39 грн був єдиною узгодженою відповідачем з позивачем поставкою вугілля за вказаним договором комісії. У подальшому, всі роботи з видобування вугілля за договором підряду № 28-02/20 від 28.02.2020 та поставка вугілля відповідачем за договором комісії були здійснені відповідачем незаконно, без належних правових підстав.

В матеріалах справи наявний лист ГУ Держпраці у Донецькій області від 04.06.2020 №06.4-13-1/9629/20, адресований сторонам у справі, за змістом якого вимагалося негайно зупинити ведення гірничих робіт у виробках де розузгоджені позиції плану ліквідації аварії та усунути порушення, які призвели до скасування вищезазначених позицій плану ліквідації аварій.

Як наголошує позивач, за відсутності затвердженого (погодженого) Плану ліквідації аварії (ПЛА), а також у випадку скасування ДАРС (ДВГРС) узгодження ПЛА у цілому або його окремих позицій ведення робіт у виробках, що відповідають цим позиціям, не дозволяється, крім робіт щодо усунення причин, через які неможливе виконання ПЛА.

За доводами позивача, з огляду на норми чинного законодавств Державна служба з питань праці наділена повноваженнями на зупинення діяльності підприємства пов`язаного з об`єктами підвищеної небезпеки у випадку наявності підстав, що створюють загрозу для життя та здоров`я працівників підприємства.

Позивач вказує, що доводив до відома відповідача інформацію листом №106/7 від 10.08.2020 щодо вимоги про зупинення робіт в південній лаві ухилу №1 заскидової частини пласта lз та що проведення таких робіт є прямим порушенням договору підряду №28-02/20 від 28.02.2020 (докази направлення листа відповідачу наявні в матеріалах справи).

Водночас, позивач листом №116/2 від 25.08.2020 звернувся до відповідача з повідомленням про тимчасову призупинку дії договору підряду №28-02/20 від 28.02.2020 до усунення порушень визначених листом ГУ Держпраці у Донецькій області від 04.06.2020 №06.4-13-1/9629/20 (докази направлення наявні в матеріалах справи).

Також, позивач звернувся до відповідача з вимогою №130/2 від 14.09.2020 про припинення ведення робіт та заборону використання майна щодо південної лави ухилу №1 заскидової частини пласта lз.

Позивачем надано до матеріалів справи акти здачі прийому наданих послуг за договором № 28-02/20 від 28.02.2020, з додатками (розшифровки нарахувань), з липня 2020 року по грудень 2020 року, що підписанні тільки зі сторони відповідача.

При цьому, листом №115/4 від 21.08.2020 ТОВ «Краснолиманське» повідомлено відповідача, про відмову від підписання оригіналів акту здачі-прийому надання послуг за липень 2020 року, згідно договору №28-02/20 від 28.02.2020 та відповідних додатків, у зв`язку з тим, що сторони не погоджували відповідно до умов договору підряду №28-02/20 від 28.02.2020 «Виробничу програму розвитку гірничих робіт», на період який вказаний в акті виконання послуг та графік виробничих робіт на липень 2020 року.

Листом №169/1 від 01.12.2020 та листом №16/5 від 29.01.2021 ТОВ «Краснолиманське» повідомлено відповідача, про відмову від підписання оригіналів актів здачі-прийому надання послуг за серпень-жовтень, грудень 2020 року, згідно договору №28-02/20 від 28.02.2020 та відповідних додатків, у зв`язку з тим, що всі дії які вчинялися відповідачем з видобутку вугілля в південній лаві ухилу №1 заскидової частини пласта lз, є незаконними та такими що вчиняються не в інтересах ТОВ «Краснолиманське» (доказ направлення означених листів наявні в матеріалах справи).

Також, ТОВ «Краснолиманське» листом №181/1 від 22.12.2020 повідомило відповідача про те, що не має наміру продовжувати дію договору підряду №28-02/20 від 28.02.2020 після його закінчення з 01.01.2021, а листом №08/4 від 15.01.2025 повідомило відповідача про необхідність забезпечення передання на склад позивача товарно-матеріальних цінностей які підлягають демонтажу у виробках 1 південної лави похилу №1 заскидової частини пласту lз.

Також позивачем надано до матеріалів справи акти приймання передачі вугільної продукції та посвідчення про якість вугільної продукції, за договором від 05.05.2020 №05/05-1, з додатками (акти звіряння по кількості та якості, товарно-транспортні накладні), що підписанні тільки зі сторони відповідача, а саме: за липень 2020 року, за серпень 2020 року, за вересень 2020 року, жовтень 2020 року, листопад 2020 року, грудень 2020 року, січень 2021 року.

Згідно змісту листів позивача №103/1 від 05.08.2020, №112/3 від 18.08.2020, №119/1 від 31.08.2020, №141/2 від 01.10.2020, №151/1 від 19.10.2020, №167/1 від 27.11.2020, №183/3 від 29.12.2020, №16/2 від 29.01.2021, №25/1 від 12.02.2021, які адресовані відповідачу, позивач фактично відмовився від затвердження (підписання) актів приймання передачі вугільної продукції та посвідчень про якість вугільної продукції за договором комісії №05/05-1 від 05.05.2020 за період з липня 2020 року по січень 2021 року та зазначив, що за період з 16.05.2020 по 31.05.2020 позивачем було передано за актами приймання передачі вугільної продукції 30117 тон вугілля на суму 63034129,39 грн, водночас позивач не передавав відповідачу вугільну продукцію, відображену в надісланих актах за період з липня 2020 року по січень 2021 року.

Поряд з цим, позивачем до матеріалів справи додано копії документів за формою УПД-21, а саме: видобуток рядового вугілля ДП «ВП «Краснолиманська» за період серпень 2020 року по січень 2021 року та березень 2021 року, що підписані представниками сторін та видобуток рядового вугілля ДП «ВП «Краснолиманська» за лютий 2021 року, що підписано відповідачем.

Також, до матеріалів справи позивачем надано довідку про видобуток рядового вугілля на ліцензійній площі ТОВ «Краснолиманське» за період з 01.07.2020 по 01.04.2021 підписану головним маркшейдером та інформацію щодо обсягів видобування рядового вугілля в технічних межах ТОВ «Краснолиманське» за період з 01.07.2020 по 01.04.2021 (включно) згідно форми УПД-21.

При цьому, наказом Державної служби геології та надр України від 19.02.2021 №178 «Про зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами №3316 від 19.12.2003 року» було зупинено дію спеціального дозволу на користування надрами №3316 від 19.12.2003.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2021, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2021 зупинено дію наказу Державної служби геології та надр України від 19.02.2021 № 178 «Про зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами №3316 від 19.12.2003 року» до набрання рішенням законної сили.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.08.2022 касаційну скаргу Державної служби геології та надр України задоволено, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2021 у справі № 640/7493/21 скасовано.

Разом з тим, листом №01/11-161/2 від 21.09.2020 відповідач направив позивачу оригінали акту прийому в експлуатацію 1 південної лави похилу №1 заскидової частини пласту lз і акту прийому в експлуатацію конвеєрних установок в штреку похилу №1 заскидової частини пласту lз, що складені та підписані комісією.

Відповідач наголошує, що відповідно до п.2 ст.18 гл.І розділу ІV «Правил безпеки у вугільних шахтах» на діючих шахтах прийом до експлуатації нових об`єктів, виїмкових дільниць, очисних вибоїв (у тому числі після повторної нарізки та тривалої зупинки) і підготовчих виробок здійснюється комісією, призначеною директором шахти, за участю представників Держгірпромнагляду України, санітарно-епідеміологічної та гірничорятувальної служб і профспілок, тому на виконання цієї норми на ДП «ВК «Краснолиманська» було видано наказ від 11.09.2020 № 494 про створенні відповідної комісії, до складу якої, окрім інженерно-технічних працівників підприємства, увійшли представники: ДВГРС (Державна воєнізована гірничо-рятувальна служба) Голубенко Р.В.; ФССНВ та ПЗ (Фонд соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань) Новіков О.А.; ПРВП (профспілка робітників вугільної промисловості) Сиротюк Р.П.

Позивач не погоджуючись з доводами відповідача відзначає, що саме надрокористувач, в особі директора ТОВ «Краснолиманське» мав та має право на ведення робіт по зазначеному пласту і право вводити його в експлуатацію, а директор ТОВ «Краснолиманське», як і головний інженер ТОВ не призначав комісію на введення лави в експлуатацію.

Як зазначає позивач, весь обсяг видобутого вугілля з 1 південної лави уклону №1 заскидової частини пласта lз за період з серпня 2020 року по березень 2021 року відповідач самовільно, без погодження з позивачем, відвантажував та реалізовував третім особам.

Також, позивачем вказується, що під час розгляду Господарським судом Донецької області справи №905/1769/20 за позовом ТОВ «Краснолиманське» до ДП «ВК «Краснолиманська» про переведення прав та обов`язків постачальника, встановлено, що відповідач за договором поставки вугілля № 111/6, укладеного між відповідачем та ПАТ «Центренерго», за період з травня 2020 по січень 2021 здійснив поставку на адресу ПАТ «Центренерго» вугільної продукції в обсязі 204986,083 тон загальну суму 373557723,01 грн. При цьому, за договором комісії № 05/05-1, на підставі якого було укладено договір поставки вугілля №111/6, позивач відповідачу передав лише 30117 тон вугілля (як зазначалось вище), який було поставлено до червня 2020 року. Більше позивач не передавав відповідачу вугілля для виконання договору комісії №05/05-1, а власний видобуток вугілля відповідач не здійснює.

Поряд з цим, в матеріалах справи наявний, долучений позивачем та складений на його замовлення, висновок №244 від 11.08.2023 за результатами проведення судової економічної експертизи, що проведена судовим експертом Блажинською Тетяною Олександрівною (свідоцтво №1590 від 28 вересня 2012 року).

За змістом означено висновку експерта попереджено про кримінальну відповідальність за ст.384 Кримінального кодексу України за надання завідомо неправдивого висновку та ст.385 Кримінального кодексу України за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

На вирішення судового експерта в рамках вказаної економічної експертизи були поставлені наступні питання: чи підтверджуються документально обсяги видобутого вугілля у період з 03.07.2020 по 01.04.2021 в межах ділянки шахтного поля Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», , на полі діючої шахти «Краснолиманське», пласти m42,13, k5+ k5B за даними первинного обліку Державного підприємства «Вугільна Компанія «Краснолиманська» під час самовільного користування Державним підприємством «Вугільна Компанія «Краснолиманська» , місцезнаходження: 85310, Донецька обл., м.Родинське, вул.Перемоги, 9) за період з 03.07.2020 по 01.04.2021 надрами, які надані Товариству з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» в користування на підставі спеціального дозволу №3316 від 19.13.2003 року та акту про надання гірничого відводу, внесеного до реєстру Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки 24.12.2013 року за №2724? Чи підтверджуються документально збитки, спричинені самовільним користуванням Державним підприємством «Вугільна Компанія «Краснолиманська» в 2020, 2021 роках надрами, які надані Товариству з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» в користування на підставі спеціального дозволу №3316 від 19.13.2003 року та акту про надання гірничого відводу, внесеного до реєстру Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки 24.12.2013 року за №2724?

За результатами проведення судової економічної експертизи №244 від 11.08.2023 судовим експертом надано наступні висновки:

1. Обсяги видобутого вугілля у період з 03.07.2020 по 01.04.2021 в межах в межах ділянки шахтного поля Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», , на полі діючої шахти «Краснолиманське», пласти m42,13, k5+ k5B за даними первинного обліку Державного підприємства «Вугільна Компанія «Краснолиманська» під час самовільного користування Державним підприємством «Вугільна Компанія «Краснолиманська» , місцезнаходження: 85310, Донецька обл., м.Родинське, вул. Перемоги, 9) за період з 03.07.2020 по 01.04.2021 надрами, які надані Товариству з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» в користування на підставі спеціального дозволу №3316 від 19.13.2003 року та акту про надання гірничого відводу, внесеного до реєстру Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки 24.12.2013 року за №2724 в кількості 411287 тон підтверджуються документально.

2. Розмір збитків (втрачених активів), спричинених самовільним користуванням Державним підприємством «Вугільна Компанія «Краснолиманська» в 2020, 2021 роках надрами, які надані Товариству з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» в користування на підставі спеціального дозволу №3316 від 19.13.2003 року та акту про надання гірничого відводу, внесеного до реєстру Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки 24.12.2013 року за №2724 на суму ,92 грн підтверджується документально.

В матеріалах справи наявний акт приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) від 22.01.2024 щодо отримання висновку за результатами проведення судово-економічної експертизи та відповідна платіжна інструкція.

З огляду на зазначене, на думку позивача, ДП «ВК «Краснолиманська» без будь-якого дозволу та правових підстав протягом серпня 2020 року - березня 2021 року здійснило видобуток вугілля в обсязі 411287 тон з вугільного пласта lз, Спеціальний дозвіл на користування надрами на який надано ТОВ «Краснолиманське», та в подальшому розпорядилось ним на власний розсуд шляхом реалізації за договорами поставки третім особам, чим завдало ТОВ «Краснолиманське» матеріальної шкоди у розмірі ,00 грн, а оскільки повернення позивачу безпідставно набутого відповідачем вугілля неможливе, а тому з останнього в порядку ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України підлягає стягненню вартість 411287 тон вугілля, що відповідно до розрахунку згідно з Методикою визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами, затвердженого Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 29.08.2011 № 303, становить ,92 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та наданим сторонами доказам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 3 Кодексу України про надра, гірничі відносини в Україні регулюються Конституцією України, Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», цим Кодексом та іншими актами законодавства України, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. Законодавством України громадянам гарантується право загального використання природних ресурсів для задоволення життєво необхідних потреб (естетичних, оздоровчих, рекреаційних, матеріальних тощо) безоплатно, без закріплення цих ресурсів за окремими особами і надання відповідних дозволів, за винятком обмежень, передбачених законодавством України. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Так, ст. 16 Кодексу України про надра (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) унормовано, що право користування надрами надається шляхом надання спеціального дозволу на користування надрами. Власник спеціального дозволу на користування надрами не може дарувати, продавати або в інший спосіб відчужувати права, надані йому спеціальним дозволом на користування надрами, іншій юридичній чи фізичній особі, в тому числі передавати їх до статутних капіталів створюваних за його участю суб`єктів господарювання, а також вноситись як вклад у спільну діяльність.

Стаття 56 Кодексу України про надра визначає основні вимоги в галузі охорони надр, до яких серед іншого належить додержання встановленого законодавством порядку надання надр у користування і недопущення самовільного користування надрами.

Відповідно до статті 24 Кодексу України про надра користувачі надр мають право: 1) здійснювати на наданій їм ділянці надр геологічне вивчення, комплексну розробку родовищ корисних копалин та інші роботи згідно з умовами спеціального дозволу або угоди про розподіл продукції; 2) розпоряджатися видобутими корисними копалинами, якщо інше не передбачено законодавством або умовами спеціального дозволу; 3) здійснювати на умовах спеціального дозволу консервацію наданого в користування родовища корисних копалин або його частини; 4) на першочергове продовження строку тимчасового користування надрами; 5) користуватися додатковими правами, передбаченими угодою про розподіл продукції.

Одночасно, користувачі надр зобов`язані: 1) використовувати надра відповідно до цілей, для яких їх було надано; 2) забезпечувати повноту геологічного вивчення, раціональне, комплексне використання та охорону надр; 3) забезпечувати безпеку людей, майна та навколишнього природного середовища; 4) приводити земельні ділянки, порушені при користуванні надрами, в стан, придатний для подальшого їх використання у суспільному виробництві; 5) виконувати інші вимоги щодо користування надрами, встановлені законодавством України та угодою про розподіл продукції.

Права та обов`язки користувача надр виникають з моменту отримання спеціального дозволу на користування надрами, а в разі надання права користування надрами на умовах угод про розподіл продукції - з моменту набрання чинності такою угодою, якщо інше не передбачено цією угодою.

Користувач надр (інвестор), який отримав спеціальний дозвіл на користування надрами та гірничий відвід або уклав угоду про розподіл продукції, має виключне право здійснювати в його межах користування надрами відповідно до цього спеціального дозволу та угоди про розподіл продукції. Будь-яка діяльність, пов`язана з користуванням надрами в межах гірничого відводу, може здійснюватися тільки за згодою користувача надр (інвестора), якому він наданий. Така згода або відмова в її наданні має бути надана протягом двадцяти календарних днів після отримання відповідного письмового запиту. У разі ненадання жодної відповіді протягом зазначеного часу така згода вважається наданою.

Таким чином, враховуючи отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Краснолиманське" спеціального дозволу на користування надрами від 19.12.2003 № 3316 та Акту про надання гірничого відводу від 24.12.2013, за висновками суду, саме позивачеві належить, зокрема, право видобутку та розпорядження корисними копалинами кам`яним вугілля, в технічних межах шахтного поля ТОВ «Краснолиманське» на полі діючої шахти «Краснолиманська», пласти m42,13, k5+ k5B .

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України, виникають, зокрема, з договору.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Як встановлено судом, між позивачем і відповідачем виникли взаємні права та обов`язки на підставі договору підряду №28-02/20 від 28.02.2020.

За цим договором позивачем не передавалося будь-яке майнове право, яке було надано спеціальним дозволом позивачу, оскільки відповідач за договором взяв на себе зобов`язання на платній основі надавати позивачу послуги виробничого характеру, які необхідні для здійснення ним всіх процесів виробництва. Тобто, право власності на видобуті корисні копалини відповідачу відчужене не було, про що свідчать умови договору підряду №28-02/20 від 28.02.2020.

Крім того, в законодавстві, що регулює порядок отримання спеціальних дозволів відсутня імперативна норма, яка прямо забороняє передоручати та/або залучати третіх осіб для виконання робіт, спрямованих на реалізацію набутих прав щодо видобутку корисних копалин. Відтак, судом не встановлено порушення обмежень, визначених ст. 16 Кодексу України про надра (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

До матеріалів справи не надано доказів визнання повністю чи частково вказаного договору недійсним, зокрема в судовому порядку, тому суд виходить з принципу правомірності цього правочину та обов`язковості його умов для сторін, як то визначено ст. 202 Цивільного кодексу України та ст. 629 цього Кодексу.

На виконання умов вищевказаного договору підряду з березня 2020 року по червень 2020 року відповідачем виконувались погоджені сторонами роботи, а позивачем виплачено відповідачу оплату згідно погоджених актів здачі-прийому наданих послуг, що не заперечується сторонами.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Водночас, позивач наполягає, що договір не виконувався належним чином сторонами, адже починаючи з серпня 2020 року позивач не погоджував з відповідачем роботи у відповідності до п. 1.2. договору підряду №28-02/20 від 28.02.2020 та роботи з видобутку вугілля згідно вимог чинного законодавства взагалі було заборонено проводити, про що неодноразово було проінформовано відповідача, а тому останній, починаючи з серпня 2020 року по березень 2021 року, видобував вугілля в південній лаві ухилу №1 заскидової частини пласта lз в межах ділянки шахтного поля ТОВ «Краснолиманське» на полі діючої шахти «Краснолиманське» без дозволу та належної правової підстави.

В обґрунтування своїх доводів позивач посилається, зокрема, на лист №106/7 від 10.08.2020 з вимогою про зупинення робіт в південній лаві ухилу №1 заскидової частини пласта lз та вимогу №130/2 від 14.09.2020 про припинення ведення робіт та заборону використання майна щодо південної лави ухилу №1 заскидової частини пласта lз, у зв`язку з наявністю порушень законодавства в сфері безпечного ведення робіт ДП «ВК «Краснолиманська».

Так, листом від 04.06.2020 за №06.4-13-1/3629/20 Головне управління Держпраці у Донецькій області повідомило ТОВ «Краснолиманське» та ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» про те, що через порушення, встановлені командним складом 10 ВГРЗ у ході аналізу технічної проєктної документації відробки 1 південної лави уклону №1 заскидової частини пласта lз, з 12 год. 00 хв. 29.05.2020 командиром 10 ОСОБА_2 розузгоджені позиції ПЛА: №314, №315 по ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська».

Також вказаним листом проінформовано, що станом на 03.06.2020 проєкти планів розвитку гірничих робіт на 2020 рік по ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» та ТОВ «Краснолиманське» в частині їх безпечного ведення робіт не погоджені з Головним управлінням Держпраці у Донецькій області.

Таким чином, означеним листом ГУ Держпраці у Донецькій області запропонувало ТОВ «Краснолиманське» та ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» негайно зупинити ведення гірничих робіт у виробках де розузгоджені позиції ПЛА та усунути порушення, які призвели до скасування вищезазначених позицій ПЛА.

Порядок безпечного ведення гірничих робіт і використання гірничошахтного, транспортного та електротехнічного обладнання, провітрювання та протиаварійного захисту гірничих виробок, забезпечення пило газового режиму, виробничої санітарії та охорони праці, встановлено Правилами безпеки у вугільних шахтах, затвердженими наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 22.03.2010 №62, зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 17.06.2010 за №398/17693 (далі - НПАОП 10.0-1.01-10 «Правила безпеки у вугільних шахтах» - втратив чинність 05.09.2025, діяв на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до вимог пункту 12 глави 1 розділу IV НПАОП 10.0-1.01-10 «Правила безпеки у вугільних шахтах» проєкти планів розвитку гірничих робіт в частині їх безпечного ведення, а також зміни до них погоджуються територіальними органами Держгірпромнагляду України (Держпраці). Ведення робіт, не передбачених планами розвитку гірничих робіт, не дозволяється.

Відповідно до вимог пункту 6 глави 3 розділу IV НПАОП 10.0-1.01-10 «Правила безпеки у вугільних шахтах» для кожної шахти згідно з чинним законодавством має бути складений план ліквідації аварії (далі ПЛА). ПЛА розробляється кожні 6 місяців головним інженером шахти і командиром гірничорятувального взводу, погоджується з командиром загону ДАРС (ДВГРС) і затверджується технічним керівником гірничого підприємства (шахти). Всі особи, які опускаються у шахту, мають бути ознайомлені з ПЛА у тій його частині, що стосується їх місця роботи, шляхів пересування та запасних виходів із шахти.

За відсутності затвердженого ПЛА, а також у випадку скасування ДАРС (ДВГРС) узгодження ПЛА у цілому або його окремих позицій ведення робіт у виробках, що відповідають цим позиціям, не дозволяється, крім робіт щодо усунення причин, через які неможливе виконання ПЛА.

За приписами частини п`ятої статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання можуть бути зупинені повністю або частково виключно за рішенням суду. Відновлення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання після призупинення можливе з моменту отримання органом державного нагляду (контролю), який ініціював призупинення, повідомлення суб`єкта господарювання про усунення ним усіх встановлених судом порушень.

Частиною першою статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено підстави для здійснення позапланових заходів.

Частиною сьомою статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» закріплено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду.

У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Відповідно до п. 1 Положення «Про Державну службу України з питань праці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра економіки, довкілля та сільського господарства, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно підпункту 52 пункту 44 Положення «Про Державну службу України з питань праці» Державна служба України з питань праці відповідно до покладених на неї завдань зупиняє, припиняє, обмежує експлуатацію підприємств, окремих виробництв, цехів, дільниць, робочих місць, будівель, споруд, приміщень та інших виробничих об`єктів, виготовлення та експлуатацію машин, механізмів, устаткування, транспортних та інших засобів виробництва, виконання певних робіт, у тому числі пов`язаних із користуванням надрами, застосуванням нових небезпечних речовин, реалізацію продукції шляхом видачі відповідного розпорядчого документа у передбачених законодавством випадках, а також анулює видані дозволи і ліцензії до усунення порушень, які створюють загрозу життю та здоров`ю працівників.

Суд відзначає, що в матеріалах справи відсутні складені та видані у встановленому законом порядку уповноваженими органами документи, що свідчать про необхідність зупинення робіт такі як акт за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства (припис, розпорядження, інший розпорядчий документ) чи рішення адміністративного суду за яким встановлено підстави для повного чи часткового зупинення виконання робіт на підприємстві чи виробництві.

Водночас, відповідач заперечуючи доводи позивача щодо вимоги про зупинення ведення робіт в південній лаві ухилу №1 заскидової частини пласта lз зазначав, що листом №01/11-161/2 від 21.09.2020 він направив позивачу оригінали акту прийому в експлуатацію 1-ої південної лави похилу №1 заскидової частини пласту lз і акту прийому в експлуатацію конвеєрних установок в1-у південному конвеєрному похилу №1 заскидової частини пласту lз, що складені та підписані комісією.

Відповідач наголошує, що відповідно до п.2 ст.18 гл.І розділу ІV «Правил безпеки у вугільних шахтах» на діючих шахтах прийом до експлуатації нових об`єктів, виїмкових дільниць, очисних вибоїв (у тому числі після повторної нарізки та тривалої зупинки) і підготовчих виробок здійснюється комісією, призначеною директором шахти, за участю представників Держгірпромнагляду України, санітарно-епідеміологічної та гірничорятувальної служб і профспілок, тому на виконання цієї норми на ДП «ВК «Краснолиманська» було видано наказ від 11.09.2020 № 494 про створенні відповідної комісії, до складу якої, окрім інженерно-технічних працівників підприємства, увійшли представники: ДВГРС (Державна воєнізована гірничо-рятувальна служба) Голубенко Р.В.; ФССНВ та ПЗ (Фонд соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань) Новіков О.А.; ПРВП (профспілка робітників вугільної промисловості) Сиротюк Р.П.

Позивач не погоджуючись з доводами відповідача відзначає, що саме надрокористувач, в особі директора ТОВ «Краснолиманське» мав та має право на ведення робіт по зазначеному пласту і право вводити його в експлуатацію, а директор ТОВ «Краснолиманське», як і головний інженер ТОВ не призначав комісію на введення лави в експлуатацію.

Разом з тим, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутня копія плану ПЛА та листа 10 ВГРЗ №03/1-7-741 від 29.05.2020, яким повідомлено ГУ Держпраці у Донецькій області про розузгодження позицій №314, №315 плану ліквідації аварій, чи будь-які докази погодження ПЛА з ГУ Держпраці у Донецькій області.

Таким чином, матеріали справи не містять достовірних та належних доказів щодо факту усунення порушень встановлених 10 ВГРЗ, протилежного сторонами не доведено.

Водночас, щодо доводів позивача про те, що ним листом №116/2 від 25.08.2020 було доведено до відома відповідача про тимчасову призупинку дії договору підряду №28-02/20 від 28.02.2020 до усунення порушень визначених листом ГУ Держпраці у Донецькій області від 04.06.2020 №06.4-13-1/9629/20, суд зазначає наступне.

Чинні положення Цивільного кодексу України не містять такої правової конструкції як «призупинення» дії договору, однак на думку суду, така «призупинка» може мати місце у разі погодження її сторонами договору на підставі, зокрема, ст.3 Цивільного кодексу України.

Однак, зміст договору підряду №28-02/20 від 28.02.2020 не містить положень про можливість в односторонньому порядку тимчасово призупинити дію договору підряду, та в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про домовленість (згоду) обох сторін про тимчасове призупинення дії договору підряду оформлене належним чином.

З огляду на зазначене, суд відхиляє доводи позивача в цій частині.

Водночас, відповідно до п. 1.2. договору підряду, узгоджені сторонами найменування, склад та обсяг робіт, передбачених п. 1.1. договору, зазначаються в затверджених сторонами щомісячних графіках виробничих робіт і видобутку вугілля, які складаються сторонами договору підряду №28-02/20 за результатами проведення Програми розвитку гірничих робіт на поточний місяць і є невід`ємною частиною договору. Вартість, склад, обсяг і терміни виконання робіт, не обумовлених договором підряду №28-02/20, необхідність здійснення яких з`явилася в процесі виконання договору, узгоджуються сторонами шляхом укладення додаткових угод до договору підряду №28-02/20 (п. 1.4. договору підряду).

Суд наголошує, що матеріали справи не містять доказів погодження сторонами договору підряду щомісячних графіків виробничих робіт і видобутку вугілля чи погоджених сторонами додаткових угод до договору підряду №28-02/20, сторонами не надавались.

При цьому, з огляду на матеріали справи та пояснення учасників справи, відповідач не заперечує факт здійснення робіт в південній лаві ухилу №1 заскидової частини пласта lз з видобутку вугілля в період дії договору підряду.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, судом встановлено, що сторонами договору підряду №28-02/20 від 28.02.2020 фактично не виконувались його умови в спірний період.

Поряд з цим, відповідно до ст. 1011 Цивільного кодексу України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Як встановлено судом, між сторонами також виникли взаємні права та обов`язки на підставі договору комісії на продаж товару №05/05-1 від 05.05.2020.

Згідно з ч.3 ст. 1012 Цивільного кодексу України, істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться (ст.1014 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.1.1. договору комісії, комісіонер зобов`язується за дорученням та за рахунок комітента укласти від свого імені одну або декілька угод щодо продажу товару в асортименті та на умовах, викладених у Специфікації до цього договору.

Належним виконанням комісіонером своїх безпосередніх зобов`язань за цим договором вважається продаж комісіонером товару за цінами, що вказані в Специфікаціях до даного договору (п. 1.2. договору комісії).

Специфікацією №1 до договору комісії сторони визначили, що на виконання умов договору комітент передає комісіонеру на продаж вугілля марки Г(Г2) 0-100. Базова ціна 1 тони вугілля повинна бути не менше 1950,00 грн. Кількість вугілля для передачі на продаж по договору комісії вказується в актах прийому-передачі.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, на виконання договору комісії відповідач уклав від свого імені за дорученням позивача договір поставки вугілля №111/6 від 15.05.2020 з ПАТ «Центренерго».

В матеріалах справи наявні акти приймання передачі та посвідчення про якість вугільної продукції, за договором від 05.05.2020 №05/05-1, з додатками (акти звіряння по кількості та якості, товарно-транспортні накладні укладені на виконання договору №111/6 від 15.05.2020), що підписанні тільки зі сторони відповідача, а саме: за липень 2020 року, за серпень 2020 року, за вересень 2020 року, жовтень 2020 року, листопад 2020 року, грудень 2020 року, січень 2021 року.

Під час розгляду Господарським судом Донецької області справи №905/1769/20 за позовом ТОВ «Краснолиманське» до ДП «ВК «Краснолиманська» про переведення прав та обов`язків постачальника, встановлено, що відповідач за договором поставки вугілля №111/6 від 15.05.2020, укладеного між відповідачем та ПАТ «Центренерго», здійснив поставку на адресу ПАТ «Центренерго» вугільної продукції за період з травня 2020 року по грудень 2020 року в обсязі 204986,083 тон загальну суму 373557723,01 грн, ПАТ «Центренерго» сплачено за поставлену вугільну продукцію 373557723,01 грн.

Позивач наголошує, що за договором комісії №05/05-1 від 05.05.2020, на підставі якого було укладено договір поставки вугілля №111/6 від 15.05.2020, позивач відповідачу передав лише 30117 тон вугілля, який було поставлено до червня 2020 року та більше позивач не передавав відповідачу вугілля для виконання договору комісії №05/05-1 від 05.05.2020, а власний видобуток вугілля відповідач не здійснює.

Наведене твердження позивача не заперечується відповідачем та не спростовується матеріалами справи. Також сторони підтвердили, що оплата за договором комісії №05/05-1 від 05.05.2020 була здійснена за поставлене вугілля (з порушенням строків) за травень-червень 2020 року.

Окрім того, суд відзначає, що в матеріалах справи наявні акти приймання-передачі вугільної продукції складені відповідачем на виконання договору комісії №05/05-1 від 05.05.2020 в яких визначена інша марка вугілля ніж та, що була погоджена сторонами договору комісії в специфікації №1 до договору комісії №05/05-1 від 05.05.2020, а саме: вугілля кам`яне Ж (клас 0-100).

Матеріали справи не містять доказів того, що позивачем та відповідачем погоджувались поставки вугілля кам`яного марки Ж (клас 0-100) (за специфікацією № 1 до договору №05/05-1 від 05.05.2020 сторони узгодили передачу на продаж вугілля марки Г(Г2), клас 0-100), та доказів того, що поставки вугілля видобутого після липня 2020 року були здійснені за саме за дорученням позивача на виконання договору комісії №05/05-1 від 05.05.2020.

Отже, з огляду на наведене, відповідачем та позивачем не виконувались належним чином умови договору комісії №05/05-1 від 05.05.2020.

Суд відзначає, що відповідач наполягає на тому, що зменшення ним обсягів балансових запасів вугілля (якщо цей факт буде встановлено судом), на видобуток якого має право позивач, не порушувало право власності позивача, оскільки мова йдеться не про вугілля, яке вже було видобуто позивачем, та стало його власністю, а про вугілля, яке входило в склад надр, не перейшло у власність позивача, а було власністю народу України в особі держави.

Позивач у поясненнях по суті справи наголошував, що враховуючи отримання ним спеціального дозволу на користування надрами № 3316 від 19 грудня 2003 року та Акту про надання гірничого відводу від 24.12.2013, саме позивачеві належить, зокрема, право видобутку та розпорядження корисними копалинами кам`яним вугілля, в технічних межах шахтного поля ТОВ «Краснолиманське» на полі діючої шахти «Краснолиманська».

Як свідчать матеріали справи, 24.12.2013 Державна служба гірничого нагляду та промислової безпеки видала позивачу Акт про надання гірничого відводу, який внесений до реєстру Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки 24.12.2013 за №2724, з метою розробки родовища кам`яного вугілля в технічних межах шахтного поля ТОВ «Краснолиманське» на полі діючої шахти «Краснолиманська», Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», пласти m42,13, k5+ k5B у Красноармійському районі Донецької області площею 2883,0 га до 19.12.2032.

Отже, видобуток кам`яного вугілля в технічних межах шахтного поля ТОВ «Краснолиманське» на полі діючої шахти «Краснолиманська» пласт 13 мав відбуватися надрокористувачем (позивачем) або ж відповідачем на виконання умов договору підряду №28-02/20 від 28.02.2020. Водночас, як встановлено судом ДП «ВК «Краснолиманська» діяло не на виконання зобов`язань за договором підряду №28-02/20 від 28.02.2020 та договору комісії №05/05-1 від 05.05.2020.

При цьому, наказом Державної служби геології та надр України від 19.02.2021 №178 «Про зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами №3316 від 19.12.2003 року» було зупинено дію спеціального дозволу на користування надрами №3316 від 19.12.2003.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2021 у справі №640/7493/21, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2021, заяву про забезпечення позову задоволено повністю: зупинено дію наказу Державної служби геології та надр України від 19.02.2021 № 178 «Про зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами №3316 від 19.12.2003» до набрання рішенням законної сили.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №640/7493/21 від 31.08.2022 ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2021 у справі № 640/7493/21 скасовано, у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Краснолиманське" про забезпечення позову відмовлено.

Згідно змісту ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року у справа №200/9425/21, заяву представника позивача про залишення позову без розгляду задоволено, адміністративний позов Державної служби геології та надр України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про анулювання спеціального дозволу на користування надрами №3316 від 19.12.2003 - повернуто без розгляду у зв`язку з усуненням порушень, які призвели до зупинення дії спецдозволу, наказом Держгеонадр №361 від 26.10.2022 поновлено дію спеціального дозволу на користування надрами №3316 від 19.12.2003.

Таким чином, дія спеціального дозволу на користування надрами №3316 від 19.12.2003 була зупинена під час спірного періоду з 19.02.2021 до 24.03.2021, а отже позивач не мав право в цій період здійснювати видобування кам`яного вугілля та супутніх корисних копалин.

Суд зазначає, що за положеннями ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4)відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1)повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4)відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4)відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 Цивільного кодексу України.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. Водночас, сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідно встановити факт їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору.

Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто в разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Виключенням є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку з зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов. Подібна правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 12 серпня 2021 року у справі №910/17567/19.

Матеріали справи містять Акти контрольної звірки за формою УПД-21 (видобуток рядового вугілля), які складені та підписані, зокрема, директором ДП «ВК «Краснолиманська» за період серпень 2020 року по березень 2021 року, за якими відповідач підтвердив факт видобутку вугілля з пластів m42,13 .

При цьому, відповідачем та матеріалами справи не спростовано факт того, що ДП «ВК «Краснолиманська» виконувалися роботи по видобутку кам`яного вугілля в межах пластів m42,13 у період серпень 2020 року березень 2021 року.

Водночас, матеріали справи не свідчать що такі роботи з видобутку вугілля здійснювалися відповідачем саме на виконання умов договору підряду №28-02/20 та договору комісії №05/05-1.

З огляду на вищевикладене, видобування вугілля відповідачем в технічних межах шахтного поля ТОВ «Краснолиманське» на полі діючої шахти «Краснолиманська» Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», зокрема, в пласті lз відбувалося поза межами договірних зобов`язань сторін за вищевказаними договорами підряду та комісії, не на підставі їх умов та не спрямоване на їх виконання.

Суд також враховує, що в матеріалах справи відсутні докази укладення сторонами будь-яких додаткових угод чи інших договорів щодо врегулювання питання видобування вугілля відповідачем в технічних межах шахтного поля ТОВ «Краснолиманське» на полі діючої шахти «Краснолиманська» Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», зокрема, в пласті lз.

Відповідно до ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

На думку позивача, ДП «ВК «Краснолиманська» без будь-якого дозволу та правових підстав протягом серпня 2020 року - березня 2021 року здійснило видобуток вугілля в обсязі 411287 тон з вугільного пласта lз, Спеціальний дозвіл на користування надрами на який надано ТОВ «Краснолиманське», та в подальшому розпорядилось ним на власний розсуд шляхом реалізації за договорами поставки третім особам, чим завдало ТОВ «Краснолиманське» матеріальної шкоди у розмірі ,00 грн, а оскільки повернення позивачу безпідставно набутого відповідачем вугілля неможливе, а тому з останнього в порядку ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України підлягає стягненню вартість 411287 тон вугілля, що відповідно до розрахунку згідно з Методикою визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами, затвердженого Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 29.08.2011 №303, становить ,92 грн.

Так, позивач обґрунтовуючи обсяги неправомірно видобутого вугілля в межах вугільного пласта lз посилався на акти контрольної звірки видобутку рядового вугілля УПД-21, довідку про видобуток рядового вугілля складену головним маркшейдером позивача, акти здачі прийому наданих послуг за договором № 28-02/20 від 28.02.2020, з додатками (розшифровки нарахувань), з липня 2020 року по грудень 2020 року включно за дільницею №5, зокрема, щодо 1 південної лави похилу №1 з.ч.пл. lз, акти приймання передачі та посвідчення про якість вугільної продукції, за договором від 05.05.2020 №05/05-1, з додатками (акти звіряння по кількості та якості, товарно-транспортні накладні), що підписанні тільки зі сторони відповідача.

Водночас, відповідно до чинного Положення про Міністерство енергетики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 507, Міненерго є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізацію державної політики у паливно-енергетичному комплексі (в тому числі у вугільно-промисловому).

На підставі зазначеного, міністерством щороку здійснюється приймання щорічних геолого-маркшейдерських звітів вугледобувних підприємств незалежно від форм власності (державної, недержавної, корпоративної тощо).

Форма звітності № 5-ГР (тверді горючі, металічні та неметалічні корисні копалини) (річна) «Звітний баланс запасів корисних копалин» затверджена наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 14.03.2016 № 97 «Про затвердження форм звітності щодо обліку запасів корисних копалин та інструкцій з їх заповнення» за погодженням з Держстатом та зареєстрованим в Мін`юсті 30.05.2016 за № 789/28919.

Відповідно Інструкції із заповнення форми звітності № 5-ГР (тверді горючі, металічні та неметалічні корисні копалини) (річна) «Звітний баланс запасів корисних копалин за 20__ рік» (в редакції станом на спірний період), затвердженої цим наказом, у звітній геологічній формі 5-ГР (вугілля) серед іншого, вказуються відомості про фактичний видобуток корисних копалин, видобутих підприємством, протягом звітного року. До видобутку відноситься вся кількість сировини, що видобута з надр на поверхню. Видобуток вугілля у формі формі 5-ГР зазначається по чистих вугільних пачках (ЧВП, тобто, без домішку породи).

Міністерство енергетики України в поясненнях по справі зазначив, що за даними щорічної геолого-маркшейдерської звітності за 2020 рік, наданої до Міненерго зазначеними вугледобувними підприємствами, а саме форм геологічної звітності 5ГР (вугілля), за 2020 рік видобуток вугілля склав: ДП «ВК «Краснолиманська» - 0 тонн (зміни балансових запасів вугілля протягом 2020 року не відбувалось); ТОВ «Краснолиманське» - 276,0 тис. тонн по ЧВП, у т.ч. 184,0 тис. тонн вугілля коксівних марок; згідно відомостей щорічної геолого-маркшейдерської звітності (форм 5-ГР) за 2021 рік, наданою до Департаменту вугільно-промислового комплексу Міненерго, згідно форм 5-ГР, видобуток вугілля склав: ДП «ВК «Краснолиманська» - 8,0 тис. тонн по ЧВП; ТОВ «Краснолиманське» - 303,0 тис. тонн по ЧВП, у т.ч. 272,0 тис. тонн вугілля коксівних марок; згідно даних оперативної інформації, наданої ДП «Укрвугілля», (додається) за березень 2021 року ДП «ВК «Краснолиманська» було видобуто всього 3,405 тис. тонн рядового вугілля, а ТОВ «Краснолиманське» - 10,965 тис. тонн рядового вугілля. Означена інформація щодо обсягів видобутого вугілля підприємствами помісячно наявна в матеріалах справи.

Згідно звітів видобутку рядового вугілля, що надані Міністерством енергетики України, з 05.09.2018 по 22.11.2020 позивач не надавав інформацію; згідно звіту про видобуток рядового вугілля за грудень 2020 р: з початку місяця видобуток 63700 тон, з початку року видобуток 122070 тон; згідно звіту про видобуток рядового вугілля за січень 2021 р: з початку місяця видобуток 65220 тон, з початку року видобуток 65220тон; згідно звіту про видобуток рядового вугілля за лютий 2021 р: з початку місяця видобуток 58800 тон, з початку року видобуток 124020 тон; згідно звіту про видобуток рядового вугілля за березень 2021 р: з початку місяця видобуток 10965 тон, з початку року видобуток 135502 тон. Водночас, в означених звітах зазначена марка видобутого вугілля Г(Г2).

Дослідивши матеріали справи, суд відзначає, що наведена Міністерством енергетики України інформація та надана звітність за 2020 рік та 2021 рік не узгоджується з інформацією, що наведена в довідці про видобуток рядового вугілля, що складена головним маркшейдером позивача та з Актами контрольної звірки видобутку рядового вугілля УПД-21.

Окрім того, згідно змісту Актів контрольної звірки видобутку рядового вугілля УПД-21, інформація що в них наведена зазначається щодо різних пластів з яких відбувався видобуток вугілля, а не тільки з пласта lз, щодо якого заявлені позовні вимоги (стосовно серпня, вересня 2020 року).

Водночас, з актів приймання передачі та посвідчень про якість вугільної продукції, що складені за договором від 05.05.2020 №05/05-1 (з додатками: акти звіряння по кількості та якості, товарно-транспортні накладні), не можливо встановити саме з якого пласту відбувалося видобування вугільної продукції.

При цьому, акти здачі прийому наданих послуг за договором №28-02/20 від 28.02.2020, з додатками (розшифровки нарахувань) на які посилався позивач в обґрунтування своїх вимог не підписані ним, тобто визначений в них обсяг вугілля не погоджувався та не приймався ТОВ «Краснолиманське».

Таким чином, докази, що надані до матеріалів справи на підтвердження видобутих обсягів вугілля є суперечливими та не узгоджуються з визначеним позивачем в позовній заяві обсягом видобутого вугілля.

З огляду на наведене, для того щоб підтвердити визначений позивачем обсяг видобутого вугілля в розмірі 411287 тон з пласту lз необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (ст.1 Закону України «Про судову експертизу»).

Таким чином судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

За таких обставин ухвалою суду від 11.07.2024 було задоволено частково клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про призначення судової економічної експертизи та призначено у справі №905/1262/23 судову економічну експертизу, а також ухвалою суду від 17.12.2024 клопотання експертів б/н від 22.08.2024 в частині уточнення питань №1 та №2 поставлених на вирішення економічної експертизи ухвалою суду від 11.07.2024 та щодо призначення товарознавчої експертизи для вирішення 6-го питання вказаної ухвали задоволено; питання №1 та №2 викладене в ухвалі Господарського суду Донецької області від 11.07.2024 по справі №905/1262/23 викладено у інший редакції; на вирішення питання №6 визначеного ухвалою Господарського суду Донецької області від 11.07.2024 по справі №905/1262/23 призначено судову товарознавчу експертизу; постановлено проводити у справі №905/1262/23 комплексну судову економічну та товарознавчу експертизу на підставі ухвали Господарського суду Донецької області від 11.07.2024 та цієї ухвали.

Однак, 01.09.2025 за супровідним листом Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» від 27.08.2029 № 5835/16/4934-16-24-15/25 матеріали справи № 905/1262/23 повернулись до господарського суду без висновку експерта з причин несплати за рахунком вартості проведення експертизи (вх.№ 5551/25).

Водночас, в матеріалах справи наявний, долучений позивачем, висновок №244 від 11.08.2023 за результатами проведення судової економічної експертизи, що проведена судовим експертом Блажинською Тетяною Олександрівною (свідоцтво №1590 від 28 вересня 2012 року).

За змістом означено висновку експерта попереджено про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України за надання завідомо неправдивого висновку та ст.385 КК України за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

За результатами проведення судової економічної експертизи №244 від 11.08.2023 судовим експертом надано наступні висновки:

1. Обсяги видобутого вугілля у період з 03.07.2020 по 01.04.2021 в межах в межах ділянки шахтного поля Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», , на полі діючої шахти «Краснолиманське», пласти m42,13, k5+ k5B за даними первинного обліку Державного підприємства «Вугільна Компанія «Краснолиманська» під час самовільного користування Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» , місцезнаходження: 85310, Донецька обл., м.Родинське, вул. Перемоги, 9) за період з 03.07.2020 по 01.04.2021 надрами, які надані Товариству з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» в користування на підставі спеціального дозволу №3316 від 19.13.2003 року та акту про надання гірничого відводу, внесеного до реєстру Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки 24.12.2013 року за №2724 в кількості 411287 тон підтверджуються документально.

2. Розмір збитків (втрачених активів), спричинених самовільним користуванням Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» в 2020, 2021 роках надрами, які надані Товариству з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» в користування на підставі спеціального дозволу №3316 від 19.13.2003 року та акту про надання гірничого відводу, внесеного до реєстру Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки 24.12.2013 року за №2724 на суму ,92 грн підтверджується документально.

Відповідно до ч. 1, 2, 5, 6 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Згідно ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

За змістом ст. 98 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Суд зазначає, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Дослідивши наданий до матеріалів справи висновок судового експерта Блажинської Т.О. №244 від 11.08.2023 за результатами проведення економічної експертизи, суд знаходить його таким, що викликає сумнів у його правильності, містить розбіжності і не відповідає вимогам чинного законодавства, в тому числі, стосовно критеріїв повноти, ясності, обґрунтованості.

Суд відзначає, що на сторінці 11 означеного висновку за результатами проведення судової економічної експертизи експертом при здійсненні розрахунку обсягу видобутого вугілля враховано показники за пластами m42 та 13, хоча позовні вимоги в цій справі заявлено лише щодо видобутку вугілля на пласті 1з.

Також, експертом у висновку зазначено, що ДП «ВК «Краснолиманська» здійснило видобуток на південній лаві уклону №1 заскидової частини пластів m42 та 13 вугілля, але частину зазначеного вугілля в кількості 411287 тон власнику товару позивачу передано не було, при тому, що у висновку за результатами дослідження експертом зазначено, що цей обсяг у розмірі 411287 тон підтверджується документально щодо всіх пластів на які надано позивачу спеціальний дозвіл №3316 та означений обсяг відноситься до періоду з 03.07.2021 по 01.04.2021, що не узгоджується з матеріалами справи та суперечить обґрунтуванням заявлених позовних вимог.

Також на сторінці 11 висновку за результатами проведення судової економічної експертизи від 11.08.2023 №244 експерт зазначає що: «визначені в первинних документах обліку за формою УПД-21 Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» та при зіставлені даних форм з довідкою про видобуток рядового вугілля на ліцензійній площі пластів ТОВ «Краснолиманське» головного маркшейдера Наумової Л.І. без номеру без дати за період з 1 липня 2020року по 1 квітня 2021 року встановлено».

Водночас, довідка про видобуток рядового вугілля на ліцензійній площі пластів ТОВ «Краснолиманське» головного маркшейдера Наумової Л.І. без номеру без дати не є первинним документом обліку.

Крім того, експерт на сторінці 11 висновку зазначає що в матеріалах справи містяться акти приймання-передачі вугілля по договору комісії №05/05-1 в кількості 411287 тон, що підписані та засвідчені печатками зі сторони ДП «Краснолиманська» із супровідними листами. Водночас, зі сторони ТОВ «Краснолиманське», як надрокористувача, зазначені акти не підписані і до уваги експертом не приймаються (сторінка 12 висновку).

Однак, на сторінці 13 висновку, експерт зазначає що: наказом № 27-о від 01.10.2021 ТОВ «Краснолиманське» зазначена дебіторська заборгованість нарахована на підставі актів приймання-передачі вугілля по договору комісії № 05/05-1 в кількості 411287 тон, що підписані та засвідчені печатками зі сторони ДП «Краснолиманська» із супровідними листами.

Враховуючи вищевикладене, експерт у Висновку суперечить своїм доводам щодо врахування чи не врахування актів приймання-передачі.

Також згідно висновку експерта, остання при дослідженні використовувала Методику визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 29.08.2011 № 303.

Водночас, згідно пункту 1 загальних положень вищезазначеної методики, ця Методика визначає порядок розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами.

Відповідно до п. 6 загальних положень вищезазначеної методики, збитки, заподіяні державі внаслідок самовільного користування надрами, підлягають відшкодуванню державі суб`єктами самовільного користування надрами.

Крім того, вищезазначена методика втратила чинність на підставі наказу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів № 366 від 15.09.2022, водночас відповідно до ст. 1213 Цивільного кодексу України у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на саме на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Позивач при розгляді справи заявляв клопотання про призначення та проведення судової економічної експертизи для визначення обсягу видобутого вугілля відповідачем та його вартості, отже протягом розгляду справи позивач своїми діями фактично ставив під сумнів висновок №244 від 11.08.2023 за результатами проведення судової економічної експертизи, що проведена судовим експертом Блажинською Тетяною Олександрівною на його замовлення, суд задовольнив означене клопотання позивача та призначив судову експертизу, водночас позивачем не сплачена вартість проведення експертизи, призначеної судом.

На підставі вищевикладеного, висновок №244 від 11.08.2023 за результатами проведення судової економічної експертизи, що проведена судовим експертом Блажинською Тетяною Олександрівною, не може бути прийнятий судом як належний та достовірний доказ, що підтверджує обсяг видобутого вугілля за період з 01.08.2020 по 01.04.2021 та її вартість.

Інших доказів, які б підтверджували визначний позивачем обсяг видобутого вугілля чи будь-який інший фіксований обсяг видобутого вугілля матеріали справи не містять.

Суд наголошує, що він не може і не повинен замінювати експерта в його ролі та перебирати на себе функції експерта при розгляді справи.

Таким чином, з огляду вищевикладене матеріалами справи не підтверджується обсяг видобутого вугілля у розмірі 411287 тон за період з 01.08.2020 по 01.04.2021 в південній лаві ухилу №1 заскидової частини пласта lз в межах ділянки шахтного поля ТОВ «Краснолиманське» на полі діючої шахти «Краснолиманське».

Отже, обсяг видобутого вугілля у розмірі 411287 тон за період з 01.08.2020 по 01.04.2021 в південній лаві ухилу №1 заскидової частини пласта lз в межах ділянки шахтного поля ТОВ «Краснолиманське» на полі діючої шахти «Краснолиманське» позивачем не доведено суду.

Як вже зазначалось, згідно зі ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Суд відзначає, що визначення розмірів відшкодування вартості безпідставно набутого майна визначається на момент розгляду справи судом.

Як вказує позивач, оскільки повернення позивачу безпідставно набутого відповідачем вугілля неможливе, то з останнього в порядку ст.ст. 1212, 1213 підлягає стягненню вартість 411287 тон вугілля, що відповідно до розрахунку згідно з Методикою визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами, затвердженого Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 29.08.2011 №303, становить ,92 грн.

Однак, застосована позивачем Методика для розрахунку вартості безпідставно набутого майна втратила чинність на підставі наказу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів № 366 від 15.09.2022, крім того означена Методика визначає порядок розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами, а збитки, заподіяні державі внаслідок самовільного користування надрами, підлягають відшкодуванню державі суб`єктами самовільного користування надрами, оскільки спір в цій справі розглядається між юридичними особами, суд не вбачає підстав для застосування Методики для визначення вартості безпідставно набутого майна у визначених правовідносинах.

Іншого розрахунку позивачем до матеріалів справи не надано.

Так, одним із основних засад (принципів) господарського судочинства є змагальність сторін (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 1-4 статті 13 Господарського процесуального кодексу судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Також, одним із принципів господарського судочинства є принцип диспозитивності, який відповідно до статті 14 Господарського процесуального кодексу полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №910/4055/18, від 16.04.2019 у справі №925/2301/14).

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Отже, недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Відповідно, тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.03.2021 у справі №922/2319/20, від 16.02.2021 у справі №913/502/19, від 13.08.2020 у справі №916/1168/17, від 16.03.2021 у справі №905/1232/19.

За статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.

У постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. також постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18).

Суд враховує, що у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставинам не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. За загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Отже, сторони судового процесу, зокрема позивач, повинні брати активну участь у збиранні доказової інформації з метою підтвердження обґрунтованості своєї позиції перед судом.

Обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх доводів, є ключовим аспектом принципу змагальності та рівності в судовому процесі.

Позивач не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, допоки інша сторона не надасть доказів на її спростування (концепція негативного доказу), оскільки такий підхід нівелює саму сутність принципу змагальності.

Отже, не допускається визнання судом певного твердження позивача лише через відсутність його спростування відповідачем.

З урахуванням наведеного, з огляду на встановлені обставини та норми чинного законодавства, оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, враховуючи надані пояснення учасників справи суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю.

Вирішуючи питання судових витрат у справі, суд відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати по сплаті судового збору на позивача.

Керуючись ст.ст. 73-86, 91, 123, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення підписано 25.03.2026.

Суддя Н.В. Величко