ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/17887/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С.В. - головуючий, Кібенко О.Р., Кролевець О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Мороз Руслани Олександрівни

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 (головуючий суддя - Михальська Ю.Б., судді: Мальченко А.О., Тищенко А.І.) та ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.09.2025 (суддя Лиськов М.О.)

у справі №910/17887/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Адвокатська фірма "Лавринович і партнери" (далі також ТОВ "АФ "Лавринович і партнери")

до фізичної особи-підприємця Мороз Руслани Олександрівни (далі також ФОП Мороз Р.О.)

про стягнення 906 713,95 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст обставин справи та оскаржуваного судового рішення.

1. Господарським судом міста Києва розглядалася справа №910/17887/23 за позовом ТОВ "АФ "Лавринович і партнери" до ФОП Мороз Р.О. про стягнення 906 713,95 грн.

2. Господарський суд міста Києва рішенням від 10.07.2024 у справі №910/17887/23, яке Північний апеляційний господарський суд постановою від 21.11.2024 залишив без змін, позов задовольнив повністю; стягнув з відповідачки на користь позивача 733 718,56 грн заборгованості та 11 005,78 грн судового збору.

3. 13.01.2025 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2024 у справі №910/17887/23 видано накази.

4. 29.01.2025 до Господарського суду міста Києва від ФОП Мороз Р.О. надійшла заява про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2024 у справі №910/17887/23.

5. В обґрунтування заяви від 29.01.2025 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2024, ФОП Мороз Р.О. посилалася на те, що 12.12.2024 ФОП Мороз Р.О. із спілкування зі своїм адвокатом Алієвим В.В. стало відомо, що ним із інформації мобільного телефону відповідачки у справі №910/18282/23 - ФОП Зимньої В.В. виявлено ряд матеріально-правових фактів, які є нововиявленими обставинами у справі за позовом ТОВ "АФ "Лавринович і партнери" до ФОП Мороз Р.О. Заявниця зазначала, що із повідомлення керівника ТОВ "АФ "Лавринович і партнери" Поліщук В.І. на адресу суборендаря ФОП Зимньої В.В. від 25.03.2022 стало відомо, що між орендарем ТОВ "АФ "Лавринович і партнери" та суборендарями ФОП Зимньою В.В. та ФОП Мороз Р.О., було прийнято рішення про призупинення дії договору суборенди №СО-17 від 27.11.2013 групи приміщень №24 (в літері А), що розташовані на першому поверсі будинку №21 по вулиці Лютеранській у місті Києві, та консервування об`єкту, вжиття заходів його охорони та збереження цілісності силами суборендаря. Дані факти ТОВ "АФ "Лавринович і партнери" приховало від суду.

6. Господарський суд міста Києва ухвалою від 19.03.2025 у справі №910/17887/23 в задоволенні заяви ФОП Мороз Р.О. про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2024 у справі №910/17887/23 відмовив. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2024 у справі № 910/17887/23 залишив в силі.

7. 21.04.2025 до Господарського суду міста Києва від ФОП Мороз Р.О. надійшла друга заява про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2024 у справі №910/17887/23.

8. Указана заява мотивована тим, що в період часу із 12.12.2024 по 19.03.2025 включно, відповідачкою ФОП Мороз Р.О. виявлено ряд матеріально-правових фактів, які вимагають перегляду і скасування зазначеного рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2024, та які є нововиявленими обставинами у справі №910/17887/23.

9. Господарський суд міста Києва ухвалою від 21.05.2025 відкрив провадження у справі №910/17887/23 за нововиявленими обставинами. Справу вирішив розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Судове засідання призначив на 28.05.2025.

10. Господарський суд міста Києва ухвалою від 23.05.2025 зупинив провадження у справі №910/17887/23 на підставі пункту 17.12 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) до повернення матеріалів справи №910/17887/23 до Господарського суду міста Києва.

11. 23.05.2025 матеріали справи №910/17887/23 направлено до Північного апеляційного господарського суду.

12. Північний апеляційний господарський суд постановою від 16.06.2025 апеляційну скаргу ФОП Мороз Р.О. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2025 у справі №910/17887/23 залишив без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2025 у справі №910/17887/23 залишив без змін.

13. 24.07.2025 до Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/17887/23.

14. Господарський суд міста Києва ухвалою від 28.07.2025 поновив провадження у справі №910/17887/23, розгляд заяви у судовому засіданні призначив на 03.09.2025.

15. 07.08.2025 через систему "Електронний суд" від ФОП Мороз Р.О. надійшла третя заява про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2024 у справі №910/17887/23. Як на підставу наявності нововиявлених обставин заявниця посилається на неврахування судом обставини оголошення 25.07.2022 у кримінальному провадженні підозри Лавриновичу О.В. у державній зраді, з огляду на що єдиним законним отримувачем орендної плати за договорами суборенди від 27.11.2013 №№СО-17 та СО-18 між ТОВ "АФ "Лавринович і партнери" і ФОП Мороз Р.О. та ФОП Зимньою В.В. могло виступати тільки Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - АРМА).

16. Господарський суд міста Києва ухвалою від 09.09.2025 у справі №910/17887/23 визнав дії ФОП Мороз Р.О. щодо подання заяви, сформованої в підсистемі "Електронний суд" 07.08.2025, про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2024 у справі №910/17887/23 зловживанням процесуальними правами. Заяву ФОП Мороз Р.О., сформовану в підсистемі "Електронний суд" 07.08.2025, про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2024 у справі №910/17887/23 залишив без розгляду. Постановив попередити ФОП Мороз Р.О., що при подальшому зловживанні своїми процесуальними правами, судом можуть бути застосовані заходи процесуального впливу у вигляді стягнення штрафу, передбаченого статтею 135 Господарського процесуального кодексу України.

17. Північний апеляційний господарський суд постановою від 09.12.2025 ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.09.2025 у справі №910/17887/23 залишив без змін.

18. Суди зазначили, що заявниця втретє звернулася до суду в даній справі про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а саме одразу після завершення апеляційного перегляду ухвали Господарського суду міста Києва від 19.03.2025, постановленої за результатами розгляду попередньої заяви від 29.01.2025 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2024 у справі №910/17887/23 та після поновлення ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2025 провадження з перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2024 у справі №910/17887/23 за нововиявленими обставинами за заявою ФОП Мороз Р.О. від 21.04.2025.

19. Апеляційний суд також вказав, що заява відповідачки від 06.08.2025 обґрунтована доводами (оголошення 25.07.2022 у кримінальному провадженні підозри Лавриновичу О.В. у державній зраді), які не є нововиявленими для даної справи обставинами у розумінні статті 320 ГПК.

Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

20. ФОП Мороз Р.О. звернулася 13.01.2026 через підсистему "Електронний суд" засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційними скаргами (вх.№259/2026, вх.№259/2026Д1), в яких просить, зокрема, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.09.2025, якою визнано дії ФОП Мороз Р.О. щодо подання заяви, сформованої в підсистемі "Електронний суд" 07.08.2025, про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2024 у справі №910/17887/23 зловживанням процесуальними правами, та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 у справі №910/17887/23, якою залишено без змін ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.09.2025, якою визнано дії ФОП Мороз Р.О. щодо подання заяви, сформованої в підсистемі "Електронний суд" 07.08.2025, про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2024 у справі №910/17887/23, зловживанням процесуальними правами. Ухвалити нове рішення, яким скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2024 у справі №910/17887/23 та закрити провадження у справі №910/17887/23 за позовом ТОВ "АФ "Лавринович і партнери" до ФОП Мороз Р.О. про стягнення грошових коштів у зв`язку із відсутністю предмету спору. Також ФОП Мороз Р.О. просить відповідно до статті 5 Закону "Про санкції" постановити окрему ухвалу та направити на адресу Президента України для вирішення питання щодо формування пропозицій щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) та внесення відповідного питання на розгляд Ради національної безпеки та оборони України Верховною Радою України, відносно наступних осіб: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, АДРЕСА_1 ; судді Господарського суду міста Києва Лиськова М.О.

21. Оскільки подані касаційні скарги ФОП Мороз Р.О. однакові за змістом та вимогами, Верховний Суд вирішив розглядати їх як одну.

22. У касаційній скарзі відповідачка зазначає, зокрема, таке:

- системним предметом даного перегляду за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду м. Києва від 10.07.2024 є антидержавний прецедент судового заперечення факту повномасштабного вторгнення військ російської федерації в Україну з метою знищення її суверенітету і територіальної цілісності та повернення до влади сил проросійського політичного режиму, започаткованого/створеного завідомо неправосудними фальшованими рішеннями Господарського суду міста Києва у справі №910/18282/23 від 15.04.2024 (суддя Балац С.В.) та у справі №910/17887/23 від 10.07.2024 (суддя Лиськов М.О.), які прийняті на підставі та з використанням симулятивних фальшованих позовів ТОВ "АФ "Лавринович і партнери" про стягнення неіснуючої заборгованості з орендної плати із бізнес-партнерів фізичних осіб-підприємців Мороз Руслани Олександрівни та ОСОБА_4 , результатами яких стали фінансове забезпечення видного діяча режиму януковича ОСОБА_3 , який знаходиться поза межами України та перебуває у розшуку як підозрюваний у державній зраді, спроба легалізації російської агресії, окупації Криму, Донбасу, тимчасово захоплених у 2022 році територій нашої держави, публічна демонстрація існування в Україні значної кількості впливових державних службовців, які прагнуть встановлення/повернення до влади сил проросійського політичного режиму і консолідації останніх, що, відповідно, також спонукало вищу військово-політичну владу російської федерації до продовження агресії та окупації Криму, Донбасу і тимчасово захоплених у 2022 році територій України;

- за своїми характеристиками антидержавний прецедент судового заперечення факту повномасштабного вторгнення військ російської федерації в Україну фактично являє інформаційно психологічну спеціальну операцію (ІПСО), спрямовану впливати на думки, емоції та поведінку державних службовців, зокрема суддів та осіб, чия діяльність пов`язана із судовою системою, громадян України, а також на державні інституції держав-партнерів України, в цілях виправдання російською пропагандою здійснюваної агресії як всередині України, так і на міжнародній арені, під приводом проведення так званої "спеціальної воєнної операції" від нібито загроз з боку України, яка дискредитує наші Збройні Сили, підриває національну та морально-політичну основу української оборони, заперечує офіційну позицію Держави, закріплену у численних національних і міжнародних документах, посилює спроби деморалізації та руйнування єдності українського суспільства в умовах воєнного стану;

- за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 від 23.09.2022 розміщено наступну інформацію: "Печерський районний суд Києва дав дозвіл на арешт ексміністра юстиції ОСОБА_5 й ексміністра закордонних справ ОСОБА_6 , підозрюваних у держзраді у справі про погодження " ІНФОРМАЦІЯ_4 ". "Наразі підозрювані переховуються від органів досудового розслідування за межами території України та оголошені у розшук. Вказане рішення суду надає можливість стороні обвинувачення ініціювати процедуру їх екстрадиції", - зазначають у Офісі генпрокурора. Колишні міністри це рішення наразі не коментували. 26 липня у Державному бюро розслідувань повідомили, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебувають за кордоном. За даними ДБР, ексміністр МЗС виїхав з України у січні 2022 року, а ексміністр юстиції - у травні. 25 липня колишньому міністру закордонних справ України та колишньому міністру юстиції України повідомили про підозру у державній зраді (частина друга статті 28, частина перша статті 111 КК України).". Санкція статті 111 КК України "Державна зрада" передбачає вид покарання як конфіскацію майна, і відтак, у межах кримінального провадження мало бути виявлено все майно ОСОБА_3 та накладено арешт на нього, у тому числі на нежитлове приміщення групи приміщень №24 (в літ. А), що розташовані на першому поверсі будинку АДРЕСА_3 ;

- ТОВ "АФ "Лавринович і партнери" як орендар за договором оренди нежитлових приміщень групи приміщень №24 (в літ. А), площею 113,7 м кв., з точки зору матеріального та процесуального права, не мав законного права розпоряджатися, зокрема, здавати в оренду за договором від 26.11.2013 нежитлові приміщення групи приміщень №24 (в літ. А), що розташовані на першому поверсі будинку АДРЕСА_3 , отримувати кошти від здавання зазначеної нерухомості в оренду, та нараховувати стягнення неіснуючої заборгованості з орендної плати із бізнес-партнерів фізичних осіб-підприємців Мороз Руслани Олександрівни та ОСОБА_4 , за договорами суборенди №№СО-17, СО-18 від 27.11.2013;

- вся система процесуальних заяв/дій/ рішень, починаючи із подання до суду зазначених позовів, та закінчуючи винесенням рішень Господарського суду міста Києва у справі №910/18282/23 від 15.04.2024 (суддя Балац С.В.) та у справі №910/17887/23 від 10.07.2024 (суддя Лиськов М.О.), перебуває поза межами закону і права;

- після оголошення підозри у кримінальному провадженні єдиним законним отримувачем орендної плати могло виступати тільки АРМА, а не фігурант кримінального правопорушення/провадження та/або суб`єкти, які повністю контрольовані останнім;

- є очевидним, що у разі, якби при винесенні рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2024 у справі №910/17887/23 суд врахував, що після оголошення у кримінальному провадженні підозри Лавриновичу О.В. у державній зраді, єдиним законним отримувачем орендної плати за договорами суборенди від 27.11.2013 №№СО-17, СО-18 між ТОВ "АФ "Лавринович і партнери" і ФОП Мороз Р.О. та ФОП Зимньою В.В. могло виступати тільки АРМА, а не фігурант кримінального правопорушення/провадження та/або суб`єкти, які повністю контрольовані та діють в інтересах останнього, то рішення від 10.07.2024 про незаконне отримання коштів в цілях та з метою наступного фінансового забезпечення видного діяча режиму януковича - ОСОБА_3 , який перебуває у розшуку, як підозрюваний у державній зраді та знаходиться поза межами України, не було б ухвалене;

- Верховним Судом не визначено межі судової дискреції при застосуванні норм права про закриття провадження у справі у ситуації, яка описана у цій скарзі, що свідчить про відсутність практики у подібних правовідносинах, зокрема щодо критеріїв, за якими суд може або зобов`язаний прийняти відповідне процесуальне рішення;

- на момент винесення рішення у справі про задоволення позову і стягнення орендної плати, судді були дуже добре та у повній мірі проінформовані та обізнані про факт оголошення підозри Лавриновичу О.В. у державній зраді, про те, що санкція статті КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за вчинення такого злочину, містить додатковий вид кримінального покарання у вигляді конфіскації майна, і що така можлива конфіскація повинна бути забезпечена шляхом накладання арешту на все рухоме та нерухоме майно і грошові кошти підозрюваного (обвинуваченого/підсудного) і таке майно (рухоме та нерухома майно і грошові кошти) повинні перебувати у віданні та управлінні АРМА;

- відповідачка не знала на момент розгляду справи господарським судом про оголошення 25.07.2022 у кримінальному провадженні підозри Лавриновичу О.В. у державній зраді, адже відповідачка, на відміну від позивача, його довірених осіб (директора компанії позивача та адвокатів, які представляли інтереси позивача), не знала і не повинна була знати про вказані факти, у силу своєї діяльності, на відміну від позивача та його керівників/представників. Господарський суд, на відміну від відповідачки, має повний доступ до всіх судових рішень, які містяться у єдиному державному реєстрі судових рішень, у тому числі із відповідними анкетними даними осіб, які є учасниками тієї чи іншої справи. Принцип повноти, всебічності та об`єктивності дослідження обставин справи включає у себе і опції щодо аналізу судових рішень із ЄДРСР та відображених у них фактичних обставин, які мають значення для розгляду справи;

- таким чином, приймаючи рішення про задоволення позову в частині стягнення заборгованості за договором суборенди, суд створив антидержавний прецедент, який спрямований на легалізацію положення власника нерухомого майна, якому інкримінуються вчинення кримінального правопорушення у формі державної зради, за яке передбачена конфіскація усього його майна. Натомість, розуміючи вказані вище факти, як те, що нежитлове приміщення групи приміщень №24 (в літ. А), що розташоване на першому поверсі будинку АДРЕСА_3 , як нерухоме майно ОСОБА_3 , яке через договір оренди від 26.11.2013 із ТОВ "АФ "Лавринович і партнери" було передано та перебувало за договорами від 27.11.2013 у суборенді у ФОП Зимньої В.В. та ФОП Мороз Р.О., і орендна плата за зазначеними договорами після оголошення підозри у кримінальному провадженні і накладання арешту на майно фігуранта кримінального провадження, підлягли стягненню в дохід Держави Україна.

23. Від ТОВ "АФ "Лавринович і партнери" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивач, зазначаючи про безпідставність викладених у скарзі доводів, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін, як такі, що прийняті у відповідності з нормами процесуального права. Позивач вважає, що оскільки скаржниця не спростувала висновків судів попередніх інстанцій щодо зловживання відповідачем своїми процесуальними правами, не довела неправильності застосування норм процесуального права, як необхідної передумови для скасування/зміни ухвали суду від 09.09.2025 та постанови суду апеляційної інстанції від 09.12.2025, - у Верховного Суду наявні всі правові підстави для залишення її касаційної скарги без задоволення.

Позиція Верховного Суду

Щодо висновків судів про зловживання відповідачем процесуальними правами.

24. Відповідно до пункту 11, частини третьої статті 2 ГПК однією з засад господарського судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

25. У частині другій статті 42 ГГПК наведено перелік обов`язків учасників справи, серед яких, зокрема: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

26. Як зазначено у пункті 5 частини п`ятої статті 13 ГПК суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їх обов`язків.

27. Відповідно до частини першої статті 43 ГПК учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

28. Частиною другою статті 43 ГПК визначено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

29. Чинний ГПК не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій сторони у справі щодо подання скарги, заяви, клопотання як зловживання, однак очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію стороною своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для залишення без розгляду або повернення скарги, заяви, клопотання.

30. Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

31. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (постанова Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/1873/17).

32. Процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

33. Процесуальні та матеріальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду при розгляді справ, для сприяння їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

34. Згідно зі статтею 17 Закону "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

35. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (CASE OF UNIУN ALIMENTARIA SANDERS S.A. v. SPAIN) зробив висновок про те, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

36. Суд вважає за необхідне зауважити, що право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, крім того, має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (рішення Європейського Суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України").

37. Приписами статті 2 Закону "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

38. Як встановлено судами, заявниця втретє звернулася до суду в цій справі із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Остання заява була подана заявницею одразу після завершення апеляційного перегляду ухвали Господарського суду міста Києва від 19.03.2025, постановленої за результатами апеляційного перегляду ухвали суду щодо першої заяви відповідача (від 29.01.2025) про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2024 у справі №910/17887/23 та після поновлення ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2025 провадження з перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2024 у справі №910/17887/23 за нововиявленими обставинами за другою заявою представника ФОП Мороз Р.О. від 21.04.2025.

39. Як слушно зауважив апеляційний суд, наведені заявницею обставини очевидно не є для неї нововиявленими, адже як на доказ, з якого заявниця дізналася про оголошення 25.07.2022 у кримінальному провадженні підозри Лавриновичу О.В. у державній зраді, вона посилається на публікації в мережі інтернет щодо вказаних обставин, які датовані вереснем 2022 року.

40. З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що такі дії відповідачки мають ознаки зловживання процесуальними правами, та, відповідно, про наявність підстав для залишення без розгляду її заяви, сформованої в підсистемі "Електронний суд" 07.08.2025, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

41. Водночас у касаційній скарзі відповідачка не навела жодних доводів на спростування висновків судів першої та апеляційної інстанцій про наявність в її діях ознак зловживання процесуальними правами, натомість касаційна скарга подана відповідачем з тих самих мотивів, що і заява про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2024 у справі №910/17887/23, сформованої в підсистемі "Електронний суд" 07.08.2025, й зводиться до відтворення змісту останньої.

Щодо клопотання скаржника про ухвалення Судом окремої ухвали.

42. Як визначено в частинах першій, третій та шостій статті 246 ГПК, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких входить притягнення вказаних осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність у діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення. Окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню.

43. Окрема ухвала суду у розумінні положень статті 246 ГПК є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду. Тобто за своєю суттю окрема ухвала є формою реагування суду на виявлені порушення вимог законодавства та інструментом для їх усунення шляхом надання відповідних звернень особі/особам, до компетенції та/або обов`язку яких відноситься усунення виявлених порушень.

44. Постановлення окремої ухвали є правом суду, яке він може реалізувати у випадку виявлення при вирішенні спору по суті порушення певним органом чи особою вимог законодавства. Наведене неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах (наприклад, постанови від 13.11.2019 у справі №171/2124/18 та від 18.05.2018 у справі №521/18287/15-ц).

45. Колегія суддів вважає, що оскільки у зв`язку зі здійсненням касаційного перегляду справи №910/17887/23 перед Судом постало виключно питання щодо того чи мало місце зловживання процесуальними правами відповідачкою та чи правильно суди попередніх інстанцій дійшли висновку про залишення без розгляду її заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, у Суду відсутні підстави аналізувати по суті доводи скаржниці щодо того чи порушували вимоги законодавства особи, відносно яких скаржник просить постановити окрему ухвалу ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ).

46. Щодо постановлення окремої ухвали відносно судді Господарського суду міста Києва Лиськова М.О., колегія суддів зазначає таке.

47. Права учасників справи визначені у статті 42 ГПК і серед них такого права як вимагати від суду постановити окрему ухвалу відносно судді, не передбачено (постанова Верховного Суду від 01.04.2022 у справі №905/1926/18).

48. Положення ГПК (зокрема, частина перша статті 17) наділяють учасника справи правом на апеляційний перегляд справи та на касаційне оскарження судового рішення.

49. Отже, відповідно до норм ГПК порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права при ухваленні судових рішень можуть бути усунені у спосіб, передбачений цим кодексом: шляхом оскарження ухваленого зазначеним суддею судового рішення до суду вищої інстанції, що й було реалізовано заявницею.

50. Також, підстави дисциплінарної відповідальності судді закріплені у статті 106 Закону "Про судоустрій і статус суддів".

51. У випадку, якщо відповідачка вважає, що поведінка судді суперечить встановленим професійним стандартам, що, на її думку, є підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, заявниця не позбавлена можливості реалізувати своє право на ініціювання відповідних дисциплінарних проваджень у встановленому законом порядку.

52. З огляду на зазначене та враховуючи те, що постановлення окремої ухвали відповідно до частини десятої статті 246 ГПК є правом, а не обов`язком суду, Верховний Суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали, з огляду на що клопотання відповідачки про постановлення окремої ухвали задоволенню не підлягає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та розподіл судових витрат.

53. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

54. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 309 ГПК).

55. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

56. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Мороз Руслани Олександрівни залишити без задоволення.

2.Постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.09.2025 у справі №910/17887/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Бакуліна

Судді О.Р. Кібенко

О.А. Кролевець