ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

23.03.2026 Справа № 917/418/26

Суддя Кльопов І.Г. , розглянувши матеріали

за позовною заявою ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області, вул. Перемоги, 1, м.Лохвиця, Миргородський район, Полтавська область, 37200

про визнання протиправним та скасування рішення, визнати укладеною додаткову угоду

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області про визнання протиправним та скасувати Рішення Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області №51 від 25.09.2025 року, яке прийнято на вісімдесят другій сесії восьмого скликання та визнання укладеною додаткову угоду про поновлення Договору оренди землі від 06.11.2018 року, у доданій редакції.

В обґрунтування позову позивач зазначає наступне

06 листопада 2018 року між Головним управлінням Держгеокадастру в Полтавській області (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар) укладено договір оренди землі (надалі-Договір оренди землі), згідно якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку площею 2,5600 га. (рілля) для ведення фермерського господарства з кадастровим номером :00:003:0105, що розташована за межами населених пунктів на території Свиридівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області. Сторони домовилися, що договір укладено на 7 років та він може бути укладений на новий строк, а орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі, в розмірі 9 303,08 грн. в рік.

Так, Орендар ОСОБА_1 належно виконував обов`язки за умовами договору та мав переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Проте, Рішенням Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області №51 від 25.09.2025 року, яке прийнято на вісімдесят другій сесії восьмого скликання, позивачу безпідставно відмовлено у поновленні Договору оренди землі від 06.11.2018 року на земельну ділянку з кадастровим номером :00:003:0105, площею 2,5600 га., що розташована за межами населених пунктів на території Свиридівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області.

Дослідивши матеріали позовної заяви та доданих до неї документів, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з огляду на таке.

Частиною третьою статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Подання позовної заяви за правилами ГПК України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до статті 20 ГПК України.

Згідно зі ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Виходячи з викладених норм, спір підвідомчий господарському суду, якщо склад його учасників відповідає нормам ст. 4, 45 ГПК України, а спірне правовідношення носить господарський характер.

Згідно з правовою позицією Верховного суду, викладеною в п. 42-44 постанови від 03.08.2023 у справі №910/13049/22, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності. Аналогічна правова позиція щодо розмежування господарської та цивільної юрисдикції наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18.

Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання та від визначення цих правовідносин як господарських. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 916/1261/18.

Судом встановлено, що позов поданий ОСОБА_1 , як фізичною особою. Фермерське господарство Орошан Валерієм Георгійовичем не зареєстровано.

Позивач у позові посилається на те що спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами, мають розглядатися господарськими судами незалежно від того, чи отримувала фізична особа раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства і того, чи створила вона це фермерське господарство». Отже, даний спір підлягає розгляду у судах господарської юрисдикції, адже позивач отримав спірну земельну ділянку для ведення фермерського господарства.

Так, згідно правовим позиціям Верховного Суду (постанова від 21.11.2018 справа № 272/1652/14-ц) відповідно до Закону України «Про фермерське господарство» земельні ділянки, які використовуються фермерським господарством на умовах оренди, входять до складу земель фермерського господарства.

За змістом статей 1, 5, 7, 8 і 12 Закону України «Про фермерське господарство» після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов`язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, зокрема з органом державної влади, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 березня 2018 року в справі № 348/992/16-ц.

Тобто, якщо на момент відкриття провадження у справі щодо спору між органом державної влади чи місцевого самоврядування та, зокрема, фізичною особою, якій із земель державної або комунальної власності надана земельна ділянка для ведення фермерського господарства, фермерське господарство вже було зареєстрованим, то така справа має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Якщо ж на час відкриття провадження у справі щодо такого спору про користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, фермерське господарство не зареєстровано, то стороною таких спорів є громадянин, якому надавалась земельна ділянка, а спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 606/2032/16-ц.

З огляду на це Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір у справі стосується земельної ділянки, наданої громадянину для подальшого створення, реєстрації та ведення фермерського господарства і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства,

Частиною 1 ст. 2 ГПК України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що спір між сторонами виник не із господарських правовідносин, а отже, позовна заява не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Частиною 6 ст. 175 ГПК України передбачено, що відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Згідно ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, розглядаються судом у порядку цивільного судочинства

Згідно ч. 1 ст. 23 Цивільного процесуального кодексу України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.

Отже, даний спір не підлягає розгляду в господарському суді, а підлягає розгляду загальним судом у порядку цивільного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 175, ст. 232, 234, 235 ГПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі.

У зв`язку з поданням позовної заяви в електронній формі через систему "Електронний суд", суд не вбачає доцільним фактично повертати заявнику роздрукований примірник позовної заяви з додатками.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею 23.03.2026 та може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її підписання (ст.175, 235,255 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кльопов І.Г.