УХВАЛА

25 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 916/3602/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючої, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 та рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бериславський зерновий термінал"

про стягнення 499 765,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

05.03.2026 до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 (повний текст складено 23.02.2026) та рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 у справі № 916/3602/25.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, зважаючи на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічні положення закріплені і в частині 1 статті 17 Господарського процесуального кодексу України, за якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 15 цього Кодексу суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Так, за змістом пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 цього Кодексу не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно із частиною 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2024 встановлено в розмірі 3028,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову в цій справі є стягнення 499 765,00 грн, що є меншим, ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01.01.2025 - 1 514 000,00 грн).

Обґрунтовуючи необхідність відкриття касаційного провадження у справі із ціною позову менше п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" зазначає, що ця справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, має виняткове значення для скаржника, а також становить значний суспільний інтерес.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", обґрунтовуючи фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики, зазначає, що на теперішній час відсутня усталена правова позиція Верховного Суду щодо застосування положень статей 13 та 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" до правовідносин, що виникли у зв`язку із тимчасовою окупацією окремих територій України після 24.02.2022 (повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України та введення воєнного стану в Україні). На думку скаржника, відкриття касаційного провадження у справі № 916/3602/25 впливатиме на вирішення великої кількості спорів, створюючи відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми щодо вирішення спорів про постачання енергоресурсів на тимчасово окуповану територію України.

Скаржник також зазначає, що значна частина території України опинилася під тимчасовою окупацією з 24.02.2022, що створило колізії, пов`язані з поширенням чи непоширенням на ці території Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", який був прийнятий ще у квітні 2014, неодноразово змінювався, але й досі залишається неадаптованим належним чином до умов сьогодення. На думку скаржника, існує серйозна, обґрунтована зацікавленість, яка має неабияке значення для всіх учасників ринку природного газу та інших енергоносіїв (продавців та споживачів природного газу та електрики, операторів газотранспортної та газорозподільних мереж), суспільства в цілому, певних груп населення, територіальних громад, об`єднань громадян, тощо. Ураховуючи наведене, на думку Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", в контексті можливого впливу ухваленого у цій справі судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, а також юридичних осіб, справа № 916/3602/25 становить значний суспільний інтерес.

Крім того, обґрунтовуючи виняткове значення цієї справи для скаржника, Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" зазначає, що згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень на розгляді в господарських судах різних інстанцій перебуває близько 200 справ за позовами Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" про стягнення заборгованості за природний газ на загальну суму стягнення більше 700 млн грн, провадження у яких було зупинено до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 908/1162/23. При цьому, як зазначає скаржник, у дев`яти справах сума стягнення становить більше 10 млн грн (у кожній). Разом з тим більше 170 справ мають ціну позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та, як наслідок, у випадку ухвалення рішення не будуть переглянуті в касаційному порядку з огляду на встановлені Господарським процесуальним кодексом України касаційні фільтри.

З урахуванням наведених обставин, на думку Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", справа № 916/3602/25 та її розгляд судом касаційної інстанції має виняткове значення для скаржника, а також системне й фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Колегія суддів вважає, що доводи, викладені в касаційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" щодо необхідності відкриття касаційного провадження у справі із ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не є належним чином обґрунтованими, тому відсутні підстави для висновку про можливість відкриття касаційного провадження у цій справі, зважаючи на таке.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України"). Поряд із цим використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо, не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з особливого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Верховний Суд зазначає, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України випадки є виключенням із загального правила, й необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності".

Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу скаржника на те, що фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на велику кількість спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми. Водночас формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права є метою вирішення виключної правової проблеми, яка має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів.

Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у великій кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини як відсутність сталої судової практики, невизначеність правових питань на нормативному рівні, необхідність застосування аналогії закону чи права, вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.

Однак скаржник не обґрунтував існування зазначених якісних та кількісних показників щодо наявності виключної правової проблеми, вирішення якої має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. При цьому колегія суддів ураховує, що об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23 вже вирішувалося питання щодо застосування статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". Доводи скаржника про велику кількість справ, що перебувають на розгляді в господарських судах, не є достатнім показником виключної правової проблеми. Крім того, скаржник зазначає лише деякі із цих справ. При цьому посилання скаржника на різну судову практику під час розгляду подібних справ колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки суд під час розгляду кожної справи встановлює обставини справи, які і впливають на прийняте судове рішення. Наведені в касаційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" доводи зводяться до заперечення встановлених судами першої і апеляційної інстанцій обставин справи, до переоцінки доказів, які були оцінені судами попередніх інстанцій під час розгляду справи по суті і в цілому - до заперечення результату розгляду справи.

Крім того, посилання скаржника на те, що справа № 916/3602/25 має для нього виняткове значення, належним чином не обґрунтовані. Стосовно "виняткового значення" справи для її учасника, то в цьому випадку оцінка Судом такої "винятковості" може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. Водночас наведені в касаційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" доводи не дають Суду підстав для висновку про те, що справа № 916/3602/25 має виняткове значення для скаржника.

Посилання скаржника на те, що справа № 916/3602/25 становить значний суспільний інтерес також належним чином не обґрунтоване, оскільки є лише власними припущеннями скаржника, що не підтверджені жодними доказами.

Таким чином, касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" не містить належного обґрунтування наявності умов, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а суд з власної ініціативи таких умов також не вбачає. З огляду на наведене підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі немає.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, пункт 48) вказано, що, зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури в такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 та рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 у справі № 916/3602/25, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що рішенням Конституційного Суду України від 22.11.2023 №10-р(ІІ)/2023 щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (щодо процесуальних фільтрів касаційної інстанції) та визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) пункти 1, 5 частини 6 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (щодо ціни позову для визначення малозначних справ у цивільному процесі). Пункти 1, 5 частини 6 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, які визнані неконституційними, втрачають чинність через 6 місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Отже зазначене рішення Конституційного Суду України не стосується застосування положень Господарського процесуального кодексу України, а саме: частини 5 статті 12 та пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України та не визнає неконституційним процесуальні фільтри в касаційній інстанції.

Керуючись статтями 2, 12, 15, 17, 163, 232, 234, 235, 287, 293, 314 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 та рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 у справі № 916/3602/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак