ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

"25" березня 2026 р. Справа№ 910/15507/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Алданової С.О.

Євсікова О.О.

без повідомлення (виклику) сторін,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРТ-БЕЗПЕКА"

про вжиття заходів забезпечення позову у справі №910/15507/25,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-БУД-ЛОГІСТИК"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2026

у справі №910/15507/25 (суддя Турчин С. О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРТ-БЕЗПЕКА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-БУД-ЛОГІСТИК"

про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

12.12.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "ФОРТ-БЕЗПЕКА" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-БУД-ЛОГІСТИК" про стягнення 526 408,62 грн (у редакції заяви про усунення недоліків позовної заяви), з яких: 430000,00 грн - основний борг; 67043,29 грн - пеня; 9335,33 грн - 3% річних; 20030,00 грн - інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2025 у справі №910/7358/25 позов суд задовольнив частково. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-БУД-ЛОГІСТИК" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРТ-БЕЗПЕКА" заборгованість у сумі 430 000,00 грн, пеню у сумі 67 043,29 грн, 3% річних у сумі 9 335,33 грн та інфляційні втрати у сумі 16 867,06 грн та судовий збір у сумі 6 278,95 грн. В іншій частині позову відмовив.

Не погоджуючись з цим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити в нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2026 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-БУД-ЛОГІСТИК" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2026 у справі №910/15507/25 залишено без руху у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору.

24.03.2026 позивач подав заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить вжити заходи забезпечення накладення арешту на грошові кошти, як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-БУД-ЛОГІСТИК» (код 45323505), які знаходяться на всіх відкритих рахунках та на тих, які будуть відкриті після винесення ухвали в усіх банківських або інших фінансово кредитних установах в межах суми задоволених позовних вимог судом першої інстанції у розмірі 529 524,63 грн та судового збору за цією заявою про забезпечення позову в сумі 1664 грн, а всього 531 188,63 грн.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.03.2026 заяву позивача передано раніше визначеному складу суду: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Алданова С.О.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на те, що подання апеляційної скарги відповідачем спрямовано на затягування та унеможливлення виконання судового рішення. У приватній розмові між працівниками позивача та відповідача стало відомо, що найближчими днями на рахунок ТОВ «ТРАНС-БУД-ЛОГІСТИК» очікується надходження коштів за господарськими зобов`язаннями від інших контрагентів цього підприємства, які керівництво має наміри вивести, а після цього перевести активи на інші підконтрольні суб`єкти господарювання, припинивши ведення господарської діяльності ТОВ «ТРАНС-БУД-ЛОГІСТИК». Тому саме на даний час є очевидна загроза невиконання судового рішення у даній справі у подальшому. Тому заявник вважає, що співмірним буде накладення арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу в межах суми задоволених позовних вимог судом першої інстанції у розмірі 529 524,63 грн та судового збору за цією заявою про забезпечення позову в сумі 1664 грн, а всього 531 188,63 грн.

Розглянувши вказану заяву, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для її задоволення з урахуванням наступного.

Згідно зі статтею 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 частини 1 ст. 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Отже, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

За своєю суттю інститут забезпечення позову є інститутом попереднього судового захисту, метою запровадження якого є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за умови існування очевидної небезпеки шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, суть якого визначена у ст. 14 ГПК України та полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, враховуючи загальні вимоги, передбаченістаттею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову та їх оцінка судами з належним відображенням у судових рішеннях висновків здійсненої оцінки.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77,78 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відтак, з урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 ГПК України, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Вищенаведене свідчить, що в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Подібна правова позиція висловлена, зокрема, у Постанові Верховного Суду від 13.01.2020 по справі № 922/2163/17, від 03.04.2020 у справі №904/4511/19.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Проте, за висновками апеляційного суду, враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства та особливості застосування заходів забезпечення позову, заявником не подано жодного доказу та не наведено достатніх підстав які б свідчили, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі наказу виданого господарським судом по іншій справі, ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду або захист та поновлення порушених прав або інтересів позивача, у разі набранням рішенням законної сили.

Дослідивши доводи заявника, колегія дійшла висновку, що ним не підтверджено та необґрунтовано необхідність вжиття заходів забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на намір керівництва відповідача вивести та перевести активи на інші підконтрольні суб`єкти господарювання без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Крім того, задоволення заяви позивача жодним чином не впливає на виконання рішення суду, та у разі задоволення позовних вимог позивача, захист його порушених прав буде забезпечено у повному обсязі, оскільки автоматично відновить його порушене право, а тому вжиття судом заявлених заходів забезпечення позову жодним чином не впливає на виконання рішення суду.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у цій справі, а заява позивача про забезпечення позову з підстав, викладених у ній, задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234, 281 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРТ-БЕЗПЕКА" про вжиття заходів забезпечення позову у справі №910/15507/25 (б/н від 24.03.2026).

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її підписання та підлягає оскарженню у строки та в порядку передбаченими ст.ст. 287-288 ГПК України.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді С.О. Алданова

О.О. Євсіков