ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про направлення справи за підсудністю

23.03.2026 Справа № 917/394/26

Суддя Тимощенко О.М., розглянувши матеріали

за позовною заявою Акціонерного товариства "Укргазвидобування", вул. Кудрявська, 26/28, м. Київ, 04053

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр Промислових Рішень", вул. Петропавлівська, 86, офіс 159, м. Суми, 40030

про стягнення 182 939,90 грн,

ВСТАНОВИВ:

16.03.2026 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Укргазвидобування" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр Промислових Рішень" про стягнення 182 939,90 грн за порушення строків поставки товару за договором поставки (за графіком поставки) №1416/УГВС/25 від 29.07.2025 року, з яких: 81 306,62 грн - пеня, 101 633,28 - штраф (вх. №411/26).

За результатами автоматизованого розподілу судової справи № 917/394/26 між суддями справу передано на розгляд судді Тимощенко О. М.

Розглянувши матеріали позовної заяви, господарський суд дійшов висновку щодо наявності підстав для передачі справи на розгляд до Господарського суду Сумської області з огляду на наступне.

Підставою для звернення до Господарського суду Полтавської області позивачем зазначено ч.5 ст.29 ГПК України, відповідно до якої позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Однак, договір поставки (за графіком поставки) №1416/УГВС/25 від 29.07.2025 року є двостороннім правочином, зобов`язання за яким виникають у обох сторін договору: позивача оплатити товар за відповідним договором, відповідача поставити відповідний товар. Отже, посилання позивача на те, що відповідний договір має виконуватись у Полтавській області безпідставні, оскільки такі його твердження ґрунтуються виключно на визначенні місця виконання лише одного із зобов`язань, що виникають в силу укладеного договору, а не всього договору.

Вбачається, що у межах даного позову саме по собі договірне зобов`язання щодо поставки товару не є предметом позовних вимог.

При цьому, як визначено ч. 1 ст. 532 Цивільного Кодексу України, місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі, а відповідно до п. 4 такої статті, у разі якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання; якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання.

Отже, місце виконання зобов`язань, які виникли в силу факту укладення відповідного договору є різним, зокрема за грошовими зобов`язваннями, що виникають з договору. При цьому, вимоги у даній справі заявлені не у зв`язку з не виконанням зобов`язання щодо поставки товару, позаяк товар був прийнятий відповідно до видаткової накладної №419 від 23.12.2025 року, а у зв`язку з простроченням зобов`язання з його поставкою в обумовлений договором строк та застосування у зв`язку із цим пені і штрафу та, відповідно, заявлення з цих підстав грошової вимоги до відповідача.

Сплата коштів, зокрема штрафних санкцій, не містить прив`язки до певного конкретного місця, в тому числі і до місця виконання договору (в даному випадку місця поставки товару), оскільки такі кошти, за наявності достатніх правових підстав для їх стягнення, будуть оплачені відповідачем в добровільному порядку шляхом переказу коштів на рахунок позивача, або стягнута виконавцем (державним чи приватним) у примусовому порядку.

Зі змісту договору не вбачається інших особливостей, зокрема щодо місця сплати відповідачем грошових коштів (пені, штрафу) за договором при порушенні строків поставки товару.

Підстав, визначених приписами ст. 29, 30 ГПК України, судом не встановлено.

Відтак, з огляду на вищевикладене та в контексті спірних правовідносин сторін у цій справі, ч. 5 ст.29 ГПК України при визначенні підсудності щодо розгляду цієї справи судом застосуванню не підлягає.

Поряд із цим суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 27 ГПК України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 27 ГПК України встановлено, що для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно ч. 4 ст. 10 вищезазначеного Закону, відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Судом зроблено запит до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та отримано відповідь №2493248 від 23.03.2026 року, з якої встановлено, що адресою місцезнаходження відповідача (як і зазначено у позові) є вул. Петропавлівська, 86, офіс 159, м. Суми, 40030.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 3 ст. 31 ГПК України встановлено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

В силу вимог ч. 1 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов`язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом, при цьому обов`язковим є дотримання правил юрисдикції (підсудності), визначених в параграфі 3 глави 2 ГПК України.

Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява N32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Також Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 (заяви N 29458/04, N 29465/04) зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Така ж позиція наведена Європейським судом з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria", де крім цього вказано, що поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Таким чином, складова верховенства права, закріплена у пункті 1 статті 6 Конвенції, передбачає, зокрема, розгляд справи належним судом, в даному випадку - судом, до територіальної юрисдикції якого відноситься поданий господарський позов.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне передати позовну заяву Акціонерного товариства "Укргазвидобування" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр Промислових Рішень" про стягнення 182 939,90 грн за порушення строків поставки товару за договором поставки (за графіком поставки) №1416/УГВС/25 від 29.07.2025 року до Господарського суду Сумської області за територіальною підсудністю.

Керуючись ст. 27, 31, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Передати позовну заяву Акціонерного товариства "Укргазвидобування" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр Промислових Рішень" про стягнення 182 939,90 грн за порушення строків поставки товару за договором поставки (за графіком поставки) №1416/УГВС/25 від 29.07.2025 року до Господарського суду Сумської області за територіальною підсудністю (проспект Тараса Шевченка,18/1, Суми, 40604).

2. Копії ухвали надіслати сторонам.

Ухвала підписана 23.03.2026 р.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту підписання (ст. ст. 235, 255 ГПК України). Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О. М. Тимощенко