ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23 березня 2026 р. м. Житомир Справа № 906/1176/25

Господарський суд Житомирської області у складі судді Машевської О.П.,

за участю секретаря судового засідання: Газаровій Є.Д.

вирішуючи питання про витрати на професійну правничу допомогу у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "РІВАЙВЕЛ КЕПІТАЛ"

до фізичної особи ОСОБА_1

за участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача: Акціонерного товариства "Рудь", фізичної особи ОСОБА_2 , фізичної особи ОСОБА_3

про стягнення однієї акції товариства,

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув

від відповідача: Блажкевич О.М., адвокат, ордер серії АМ №1158405 від 01.10.2025, Кудрицький Р.П., адвокат, ордер серії АА №1536983 від 09.10.2025 (в режимі відеоконференції)

від третіх осіб: не прибули

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Житомирської області рішенням від 02.03.2026 позов задовольнив, стягнув з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РІВАЙВЕЛ КЕПІТАЛ» одну акцію Акціонерного товариства "РУДЬ" та 3028,00 грн судового збору.

Одночасно Суд призначив судове засідання для вирішення питання про витрати на професійну правничу допомогу на 23 березня 2026 року о 11:00.

Станом на 23.03.2026 письмових заяв/заперечень про зменшення витрат на професійну правничу допомогу не надходило.

У судовому засіданні 23.03.2026 ухвалено скорочену ухвалу про залишення усної заяви адвоката ТОВ "РІВАЙВЕЛ КЕПІТАЛ" Бєлкіна Л.М. від 02.03.2026 про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн без розгляду.

Розглядаючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, Суд встановив таке.

Так, у позовній заяві від 31.08.2025 на виконання вимог ст. 162 ГПК України ТОВ "РІВАЙВЕЛ КЕПІТАЛ" повідомив, що очікує понести близько 10 000,00 грн витрат на послуги з надання правничої допомоги.

У прохальній частині позовної заяви від 31.08.2025 ТОВ "РІВАЙВЕЛ КЕПІТАЛ" просив Суд покласти всі судові витрати на Відповідача.

Суд зазначає, що адвокат ТОВ "РІВАЙВЕЛ КЕПІТАЛ" Бєлкін Л.М. на стадії розгляду справи по суті під час судових дебатів в усній формі просив Суд здійснити розподіл витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000, 00 грн.

Таким чином, Суд розцінює зазначену процесуальну дію адвоката ТОВ "РІВАЙВЕЛ КЕПІТАЛ" Бєлкіна Л.М. від 02.03.2026 як заяву про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000, 00 грн.

Як свідчать матеріали справи, повноваження адвоката Бєлкіна Л.М. на представництво інтересів ТОВ "РІВАЙВЕЛ КЕПІТАЛ" у цій справі підтверджуються ордером серії АТ №1111722 від 31.08.2025. Також до матеріалів позовної заяви від 31.08.2025 додано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001223 від 14.09.2017 та копією посвідчення адвоката України №001223 від 14.09.2017.

Суд констатує, що в матеріалах справи інших заяв щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та доказів на підтвердження факту їх понесення, немає.

Суд зазначає, що участь адвоката Бєлкіна Л.М. у розгляді цієї справи підтверджується поданими заявами по суті та з процесуальних підстав, також безпосередня участь у засіданнях суду на стадії підготовчого провадження, так і розгляду справи по суті.

В судовому засіданні представники фізичної особи ОСОБА_1 в усній формі заперечували проти відшкодування витрат адвоката ТОВ "РІВАЙВЕЛ КЕПІТАЛ" з підстав відсутності доказів на їх понесення.

Суд приймає до уваги, що відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із принципів господарського судочинства (п. 12 ч. 3 ст. 2 Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору (постанова ВП ВС від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 тощо).

У розвиток цього принципу, законодавець врегулював, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.16 Кодексу).

В свою чергу, у ч.2 ст. 16 Кодексу законодавець конкретизує, що представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків самопредставництва учасника справи за нормою ст. 56 Кодексу та представництва у малозначних спорах за нормою ч.5 ст. 131-2 Конституції України.

Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження, оскільки в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті спорі, які виникають з корпоративних відносин, та спорах з правочинів щодо корпоративних прав (акцій).

Як розтлумачив КСУ у п. 3.2 мотивувальної частини рішення від 30.09.2009 №N 23-рп/2009 у справі N 1-23/2009 (справа про право на правову допомогу) правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Встановлюючи вимоги до змісту позовної заяви, законодавець визначив, що остання повинна містити відомості про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (п.9 ч. 3 ст. 162 Кодексу).

Зміст п.9 ч.3 ст. 162 та ст. 126 Кодексу доводить, що позивач на стадії звернення з позовом до суду може мати фактично понесені судові витрати, про які повинен вказати у першій заяві по суті, а саме:

а) на оплату наданих адвокатом окремих видів правничої професійної допомоги (надання усних/письмових роз`яснень щодо спірних відносин, правових підстав їх регулювання та усталеної судової практики їх вирішення, витребування доказів в інтересах клієнта, складання претензії як способу досудового врегулювання спору з опонентом, підготовка позову з додатками тощо);

б) на оплату проведення експертизи на замовлення позивача, на витребування доказів тощо;

в) на оплату послуг нотаріуса за оформлення нотаріально посвідченої заяви свідка тощо.

За наявності фактично понесених судових витрат до звернення з позовом до суду, позивачу не складно вказати їх розмір у "попередньому (орієнтовному) розрахунку та додати докази на підтвердження факту їх понесення в якості додатків до першої заяви по суті.

Та оскільки законодавець вживає у процесуальній нормі (п.9 ч. 3 ст. 162 Кодексу) сполучення слів "попередній (орієнтовний)" розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, слід розуміти, що йдеться про "очікувані (ймовірні)" витрати, що будуть пов`язані як з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

До таких "очікуваних (ймовірних)" судових витрат можна віднести:

- витрати на представництво адвокатом інтересів відповідача у суді першої інстанції ( участь у засіданні суду (безпосередньо/в режимі відеоконференції);

- витрати на участь адвоката в огляді письмових/речових доказів за місцем їх зберігання на виконання вимог суду чи в натурному обстеженні об`єкта експертного дослідження під час проведення призначеної судової експертизи, тощо;

- на підготовку адвокатом відповіді на відзив позов, інших заяв з процесуальних питань (клопотання про призначення судової експертизи, про зупинення провадження у справі, про залучення третіх осіб, про зміну предмету чи підстав позову, збільшення/зменшення розміру позовних вимог тощо), а також на підготовку заперечень проти аналогічних заяв з процесуальних питань опонента тощо.

Щодо окремих "очікуваних (ймовірних) судових витрат у позові позивач може вказати їх орієнтовну вартість (наприклад, за участь у судовому засіданні клієнт сплачує адвокату 1500,00 грн незалежно від його тривалості та факту проведення/не проведення (тимчасова непрацездатність судді, відсутність електроенергії, неможливість забезпечити участь у засіданні в режимі відеоконференції з технічних причин зі сторони суду тощо); за підготовку заяв/клопотань з процесуальних питань - 1000,00 грн за винятком таких заяв/клопотань як про відкладення судового засідання, ознайомлення з матеріалами справи, участь в засіданні в режимі відеоконференції тощо).

Про "очікувані (ймовірні) судові витрати у судах апеляційної та касаційної інстанції позивач також може відразу вказати у позовній заяві (наприклад, за підготовку апеляційної скарги/відзиву на неї тощо).

Розвиток процесуальної норми п.9 ч.3 ст. 162 Кодексу знаходимо у статті 124 Кодексу.

Так, законодавець імперативно визначив, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Для позивача - це власне позовна заява (ч.1 ст.124 Кодексу).

Якщо тлумачити ч.1 ст. 124 Кодексу окремо від п.9 ч.3 ст.162 Кодексу, можна виснувати, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат оформляється як окремий додаток до позову, а не є його складовою частиною.

Зважаючи на практику застосування наведених процесуальних норм позивачами, в одних випадках попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат є складовою частиною позову та подається у вигляді окремого речення чи таблиці, в інших - оформляється як окремий додаток до позову на кшталт розрахунку пені, річних та інфляційних втрат.

У будь-якому разі, наявність у позові/додатку до нього попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат (як фактично понесених, так і тих, які ймовірно будуть понесені) процесуально орієнтує опонента за позовом на попередні (орієнтовні) та ймовірні суми до відшкодування, які будуть розподілені судом за результатами розгляду справи по суті і не тільки.

Саме тому, законодавець у ч.2 ст. 124 Кодексу наділив суд процесуальною дискрецією (правом) відмовити стороні у відшкодуванні судових витрат, у разі неподання їх попереднього розрахунку, за винятком суми сплаченого судового збору (постанова ВП ВС від 12.11.2019 у справі №904/4494/18).

Та оскільки законодавець у п.9 ч.3 ст. 162, ч.1 та ч. 2 ст. 124 Кодексу використовує термін "п о п е р е д н і й (орієнтовний ) р о з р а х у н о к суми судових витрат" зміст останнього слід тлумачити за аналогією такого процесуального терміну як " о б ґ р у н т о в а н и й р о з р а х у н о к сум, що стягуються чи оспорюються " (див. за аналогією правову позицію ВП ВС щодо застосування п.3 ч.3 ст. 162 Кодексу, викладену у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18).

Висновки суду про те, що позивач повинен вказати у позові/додатку до нього саме "розрахунок" (попередній (орієнтовний) стягуваної суми витрат на професійну (правничу) допомогу ґрунтуються на правовій позиції ВП ВС про те, що дотримання вимог ч.1 ст.124 Кодексу є першим етапом для їх відшкодування/розподілу за результатами розгляду справи (постанова ВП ВС від 05.07. 2023 у справі №911/3312/21).

Окрім того, ЄСПЛ у рішенні від 15 грудня 2020 року у справі «National Movement Ekoglasnost проти Болгарії» нагадав, що "судові витрати є «внесками», які контролюються державою. Проте видатки, які повинна сплатити асоціація-заявник, не були «внеском», оскільки вони були присуджені на користь сторони, що виграла справу - електростанції. Таким чином, присуджені суми повинні були розглядатися як «втручання» у власність асоціації-заявника в світлі її законності, інтересів суспільства та балансу між загальними інтересами та правами асоціації".

Очевидним для Суду у цій справі є те, що з тексту речення у позові про те, що витрати на професійну правову допомогу орієнтовно складатимуть 10 000,00 грн неможливо встановити, про які види правової допомоги йдеться, якою є загальна вартість роботи/послуги в межах кожного виду, скільки часу витрачає адвокат на виконання робіт/надання послуг), яким є обсяг наданих адвокатом послуг/виконаних робіт тощо. Вказівка на 10 000,00 грн - це лише загальна суму не ідентифікованих за змістом видів правової допомоги.

Тому Суд критично оцінює дотримання у позовній заяві вимоги п.9 ч.3 ст. 165, ч.1 та ч. 2 ст. 124 Кодексу щодо подання "попереднього (орієнтовного) розрахунку" витрат на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, Суд враховує, що навіть у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у Суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат (постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №910/9024/21, від 11.01.2024 у справі №924/423/23, від 28.08.2025 у справі №910/8275/24).

У ч. 3ст. 124 Кодексу передбачено, що попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Однак у ч. 6 ст. 129 Кодексу передбачено, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

У п.2 ч. 5 ст. 237 Кодексу передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат (загальне правило).

Лише у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат (п.5 ч.5 ст. 237 Кодексу) (виняток із загального правила).

За яких умов у резолютивній частині основного рішення суду суд не може здійснити розподіл судових витрат на підставі п.2 ч. 5 ст. 237 Кодексу?

Відповідь на це питання дає насамперед ч. 8 ст. 129 Кодексу з назвою "Розподіл судових витрат".

Так, абз. 2 ч.8 цієї статті Кодексу містить наступне процесуальне правило: докази подаються до закінчення судових дебатів у справі (загальне правило) або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (виняток із загального правила).

Ця процесуальна норма, як, власне, і ст.ст. 124 та 126 Кодексу, підлягає виконанню насамперед учасниками справи.

В свою чергу, стаття 221 Кодексу, визначає дискреційні повноваження суду в частині вирішення питання про розподіл судових витрат під час ухвалення основного рішення у справі та одночасно визначає підстави, за наявності яких вирішення цього питання здійснюється за допомогою процесуального механізму ухвалення додаткового рішення. При цьому, ухвалення судом додатково рішення є радше винятком , аніж правилом.

Так, процесуальними передумовами для ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат за нормами ст. 221 ГПК України, є:

- заява сторони про те, що докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат сторона не може подати до закінчення судових дебатів з поважних причин;

- оцінка судом доводів сторони про наявність "поважних причин" не подання доказів , що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів;

- у разі визнання судом доводів сторони про наявність "поважних причин", призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог;

- ухвалення додаткового рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Таким чином, розподіл судових витрат за результатами розгляду справи здійснюється:

- шляхом ухвалення про це резолютивної частини основного рішення суду на підставі поданих учасниками справи доказів на їх підтвердження до закінчення судових дебатів (ч.1 ст.221 та п.5 ч.5 ст. 237 Кодексу);

- шляхом ухвалення додаткового рішення на підставі поданих учасниками справи доказів на їх підтвердження після ухвалення основного рішення суду за наявності визнання судом причин не подання таких доказів до закінчення судових дебатів поважними (ч.ч. 2 та 3 ст. 221, ч. 8 ст. 129 та ст. 244 Кодексу).

ВПВС у постанові від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 розтлумачила, що у випадку задоволення заяви сторони про розподіл судових витрат, щодо яких сторона доказів не подавала, поданої на підставі статті 221 ГПК України, слід прийняти до уваги, що судом під час розгляду справи по суті питання про розподіл судових витрат не розглядалось на засадах змагальності та рівності, оскільки докази на підтвердження розміру судових витрат сторонами не були подані до закінчення судових дебатів чи внаслідок залишення позову без розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Отже, у процедурі розгляду такої заяви, звертає увагу ВП ВС, суду належить забезпечити сторонам у справі можливість бути повідомленими про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони. Ключовими в цьому аспекті є приписи частини другої статті 246 ЦПК України (частини другої статті 221 ГПК України), які в імперативному порядку встановлюють, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання.

ВПВС у постанові від 22.05.2024 у справі №206/4841/20 також підтвердила власну правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Тому, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова ВП ВС від 12.05.2020 у справі №904/4507/18).

Водночас усталеною є судова практика Верховного про те, що неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанови від 29.06.2022 у справі №161/5317/18, від 13.12.2023 у справі №907/850/22).

Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (див. постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі № 921/221/21, від 31.05.2022 у справі № 917/304/21, від 03.10.2025 у справі № 922/1834/24).

Якщо ж учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу (див. постанову Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №927/26/18).

Як резюмував Суд, зазначення у позовній заяві від 31.08.2025 понесення ТОВ "РІВАЙВЕЛ КЕПІТАЛ" витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000, 00 грн, яка викладена у мотивувальній та прохальній частинах позову, Суд розцінив її достатньою, щоб прийняти її до розгляду.

В свою чергу, повноваження адвоката Бєлкіна Л.М. на представництво інтересів ТОВ "РІВАЙВЕЛ КЕПІТАЛ" у цій справі підтверджувалися ордером серії АТ №1111722 від 31.08.2025, додатково додано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001223 від 14.09.2017 та копією посвідчення адвоката України №001223 від 14.09.2017 та безпосередня участь адвоката у засіданнях.

Суд констатує, що Позивач не виконав обов`язкові етапи практичної реалізації принципів відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Водночас враховуючи положення статтей 86, 123, 126, 129 ГПК України, не підтвердження понесених витрат на правничу допомогу відповідно до ч.8 ст.129 ГПК на попередньо заявлену суму є підставою для залишення такої заяви без розгляду.

Керуючись ч. 8 ст. 129, ст.ст. 233-235 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Залишити усну заяву адвоката ТОВ "РІВАЙВЕЛ КЕПІТАЛ" Бєлкіна Л.М. від 02.03.2026 про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00грн без розгляду.

Ухвала набрала законної сили 23.03.2026 та може бути оскаржена.

Повний текст ухвали складено та підписано 24.03.2026.

Суддя Машевська О.П.

Друк:

1 - в справу

2- позивачу (через Ел.суд)

3- відповідачу , адвокатам (через Ел. суд)

4- третій особі АТ "Рудь" (через Ел. суд)

5- третій особі Вівсик О.П. (через Ел. суд)

6- третій особі ОСОБА_3 (рек. з повідом.) РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1