ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/1230/25 (922/84/26)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Усатого В.О.

розглянувши без повідомлення (виклику) учасників справи

в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1 (зареєстрований: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання : АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 )
до Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" (61002, м.Харків, вул. Сумська, буд.60, )
про стягнення коштів в межах справи про банкрутство Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості"

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 25.04.2025 відкрито провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості", визнано вимоги ТОВ "Трейдторг Продакшн" до боржника в розмірі 10 800 000,00 грн основного боргу, 24 224,00 грн - витрат зі сплати судового збору за подання до суду заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство, 72 000,00 грн - витрат на авансування винагороди арбітражному керуючому; введено мораторій на задоволенні вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном ДП "Гипрококс"; призначено розпорядником майна ДП "Гипрококс" арбітражну керуючу Венську О.О.; залучено до участі у справі про банкрутство ДП "Гипрококс" Фонд державного майна України як орган, уповноважений управляти державним майном боржника, з повідомленням про відкриття провадження у справі про банкрутство ДП "Гипрококс"; попереднє засідання суду призначено на 17.06.2025.

25.04.2025 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство № 75910.

Відповідно до абз. абз. 1, 3 ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З огляду на те, що офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство ДП "Гипрококс" було здійснено 25.04.2025, останнім днем строку на заявлення грошових вимог кредиторів, визначеним ч. 1 ст.45 Кодексу України з процедур банкрутства, є 26.05.2025 (з урахуванням того, що 25.05.2025 - вихідний день).

Фонд державного майна України не погодився з ухвалою суду від 25.04.2025 та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 25.04.2025 у справі № 922/1230/25 і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ТОВ "Трейдторг Продакшн" про відкриття провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості".

Судове засідання, призначене на 17.06.2025, не відбулося у зв`язку з направленням справи до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.08.2025 задоволено заяву Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" (вх. № 8844 від 17.07.2025) про закриття апеляційного провадження у справі №922/1230/25; закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фонду державного майна України (вх.№ 1112 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 25.04.2025 у справі № 922/1230/25.

Фонд державного майна України не погодився з ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.08.2025 та звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції від 21.08.2025 та направити справу до Східного апеляційного господарського суду для продовження розгляду апеляційної скарги Фонду.

Постановою Верховного Суду від 11.12.2025 касаційну скаргу Фонду державного майна України залишено без задоволення; ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 21.08.2025 у справі № 922/1230/25 залишено без змін.

Під час перебування справи в судах вищих інстанцій до Господарського суду Харківської області від ОСОБА_1 надійшла заява з грошовими вимогами до боржника (вх. № 26742 від 18.11.2025), тобто після строку, встановленого ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства.

У поданій заяві ОСОБА_1 просить суд визнати його конкурсним кредитором із грошовими вимогами до боржника в розмірі 285 317,91 грн заборгованості по виплаті заробітної плати станом на жовтень 2025 року.

Відповідно до абз. 3 ч. 6 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду.

Відповідно до абз. 3 ч. 8 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають ПОТОЧНІ вимоги до боржника, вирішуються в межах справи про банкрутство шляхом їх розгляду у ПОЗОВНОМУ ПРОВАДЖЕННІ господарським судом.

Після повернення справи до Господарського суду Харківської області, дослідивши заяву ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника (вх. № 26742 від 18.11.2025), ухвалою суду від 07 січня 2026 заяву ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника (вх. № 26742 від 18.11.2025) залишено без руху. Повідомлено ОСОБА_1 про недоліки заяви з грошовими вимогами до боржника (вх. № 26742 від 18.11.2025). Заявнику - ОСОБА_1 у п`ятиденний строк з дня вручення цієї ухвали постановлено усунути недоліки, надати суду інформацію про заінтересованість заявника стосовно боржника. Попереджено ОСОБА_1 про те, що відповідно до ч. 2 ст. 46 Кодексу України з процедур банкрутства, якщо конкурсний кредитор усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до суду, в іншому разі господарський суд постановляє ухвалу про повернення заяви. Запропоновано ОСОБА_1 визначитися з правовою природою своїх вимог, які виникли після відкриття ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.04.2025 провадження у справі № 922/1230/25 про банкрутство Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості".

13.01.2026 до суду від ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали суду від 07.01.2026 надійшла позовна заява (вх.№84), скерована 12.01.2026, в якій останній просить суд :

1.вважати первісно подану ОСОБА_2 заяву із грошовими вимогами до боржника (вх. №26742 від 18.11.2025) позовною заявою поточного кредитора (абз. 3 ч.8 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства);

2. на виконання ухвали суду від 07.01.2026 вважати усунутими порушення положень ст.ст. 45, 46, 96 Кодексу України з процедур банкрутства, прийняти позовну заяву в уточненій редакції та відкрити за нею спрощене позовне провадження;

3. стягнути з ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ДЕРЖАВНИЙ ІНСТИТУТ ПО ПРОЕКТУВАННЮ ПІДПРИЄМСТВ КОКСОХІМІЧНОЇ ПРОМИСЛОВОСТІ» (61002, м. Харків, вул. Сумська, буд. 60, ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 ) заборгованість по нарахованій, але не виплаченій при звільненні заробітній платі у загальному розмірі - 285 317,91 грн. без урахування військового збору податку на доходи фізичних осіб;

4. судові витрати у зв`язку із розглядом справи покласти на ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ДЕРЖАВНИЙ ІНСТИТУТ ПО ПРОЕКТУВАННЮ ПІДПРИЄМСТВ КОКСОХІМІЧНОЇ ПРОМИСЛОВОСТІ» (61002, м. Харків, вул. Сумська, буд. 60, ).

14.01.2026 до суду від ОСОБА_1 надійшла заява (вх.№1076) про долучення додаткових доказів з додатком .

Дослідивши вищезазначені заяви, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 усунуто недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

Ухвалою суду від 19.01.2026 прийнято позовну заяву №922/84/26 ОСОБА_1 до Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" про стягнення заборгованості до розгляду в межах справи №922/1230/25 про банкрутство Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості". Відкрито провадження у справі №922/1230/25 (922/84/26). Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву разом із доказами надіслання (надання) їх позивачу згідно зі ст. 251 ГПК України. Встановлено відповідачу строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання до суду заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи разом із доказами надіслання (надання) їх позивачу згідно зі ст. 250 ГПК України. Встановлено позивачу строк 5 днів з дня отримання відзиву для подання до суду відповіді на відзив разом із доказами надсилання (надання) її відповідачу згідно зі ст. 251 ГПК України. Встановлено відповідачу строк 5 днів з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду заперечень на цю відповідь разом із доказами надсилання (надання) їх позивачу згідно зі ст. 251 ГПК України.

05.02.2026 до суду від відповідача надійшов відзив (вх.№2935), в якому ДП «ДЕРЖАВНИЙ ІНСТИТУТ ПО ПРОЕКТУВАННЮ ПІДПРИЄМСТВ КОКСОХІМІЧНОЇ ПРОМИСЛОВОСТІ» підтверджує наявність заборгованості перед ОСОБА_1 в розмірі 285 317,91 грн. та визнає позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

10.02.2026 до суду від позивача надійшла заява (вх.3256).

18.02.2026 до суду від позивача надійшла заява (вх.№4119) про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить суд прийняти заяву про уточнення позовних вимог до розгляду; стягнути з ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ДЕРЖАВНИЙ ІНСТИТУТ ПО ПРОЕКТУВАННЮ ПІДПРИЄМСТВ КОКСОХІМІЧНОЇ ПРОМИСЛОВОСТІ» (61002, м. Харків, вул. Сумська, буд. 60, ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 ) заборгованість по нарахованій, але не виплаченій при звільненні заробітній платі в сумі 264 740,08 (двісті шістдесят чотири тисячі сімсот сорок грн 08 коп), що виникла після відкриття справи про банкрутство підприємства.

Ухвалою суду від 19.02.2026 прийнято заяву позивача (вх.№4119 від 18.02.2026) та подальший розгляд справи здійснювати з урахуванням вказаної заяви.

Встановлено відповідачу строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву (з урахування заяви вх.№4119 від 18.02.2026) разом із доказами надіслання (надання) їх позивачу згідно зі ст. 251 ГПК України

Суд звертає увагу на те, що на адресу Господарського суду Харківської області відповідач відзив на позовну заяву (з урахування заяви вх.№4119 від 18.02.2026) ОСОБА_1 не надав.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Згідно з частиною 3 зазначеної статті судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Відповідно до частини 1, пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд зазначає, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Враховуючи, що суддя Усатий В.О. в період з 11.03.2026 по 13.03.2026 включно перебував у відрядженні, з 16.03.2026 по 20.03.2026 включно у відпустці, а 21.03.2026 -22.03.2026 вихідні дні, рішення у даній справі ухвалено у перший робочий день судді, а саме 23.03.2026.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 27.03.2023 року працював на Державному підприємстві "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості", на посаді заступника начальника виробничо - економічного відділу (наказ про прийняття на роботу №24/к від 24.03.2023), з 11.07.2023 року працював в.о заступника директора з науково - технічної роботи (наказ про покладення обов`язків №68/к від 11.07.2023), з 24.10.2023 року працював заступником директора з науково - технічної роботи (наказ про призначення на посаду №145/к від 24.10.2023).

27.10.2025 ОСОБА_1 звільнився з Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" на підставі наказу №58/к від 23.10.2025 року.

Відповідно до довідки Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" №11-Б/15 від 20.01.2026 вбачається, що сума заборгованості із заробітної плати, що виникла після відкриття провадження у справі про банкрутсво складає 264 740,08грн., з них за травень 2025 р. - 96 361,16 грн., за червень 2025 р. - 24 729,16 грн., та липень 2025 р. - 20 821,00 грн., за серпень 2025 р. - 20 820,99 грн., за вересень 2025 р. - 43 832,59 грн., за жовтень 2025 р. - 58 175,18 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Доказів здійснення розрахунків Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" з ОСОБА_1 при звільненні до матеріалів справи не надано.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України, частина перша статті 1 Закону України "Про оплату праці").

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Роботодавець (роботодавець - фізична особа) не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Статтею 103 КЗпП України передбачено, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року N 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття "заробітна плата" й "оплата праці", які використані у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини). Крім того, Конституційний Суд України у тому ж рішенні дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат (абзац восьмий пункту 2.1 мотивувальної частини).

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно з ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Суд зазначає, що відповідачем не надано суду будь-яких доказів щодо належного виконання зобов`язань з виплати заборгованості позивачу з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у розмірі 264 740,08 грн.

Крім того, відповідач у своєму відзиві (вх.№2935 від 05.02.2026) зазначив, що визнає позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості із невиплаченої заробітної плати при звільненні у розмірі 264 740,08 грн.

За положеннями ч.1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ст. 165 ГПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всіх або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 191 ГПК України).

Відповідно до статті 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, положення ч. 4 ст. 191 ГПК України, оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши подані докази, суд вважає за необхідне прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову та стягнути з відповідача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій при звільненні заробітній платі у загальному розмірі 264 740,08 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом враховано, що згідно з п. 1 ч. 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до ч. 2 статті 129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Судом враховано, що відповідно до правового висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 916/228/22 особи, які після 04.10.2021 подають до суду документи в електронній формі з використанням системи "Електронний суд", мають правомірні очікування, що розмір судового збору, який підлягає сплаті ними, у такому разі буде розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнта, що прямо передбачено в Законі України "Про судовий збір".

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач визнав позовні вимоги в повному розмірі.

Відповідно до ч.1 ст.130 ГПК України у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% сплаченого при поданні позову судового збору.

Згідно з положеннями ч.3 ст.7 Закону України "Про судовий збір" в разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за вимоги про стягнення заробітної плати, а також те, що позовна заява ОСОБА_1 подана в електронній формі з використання системи "Електронний суд", визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті відповідно до ст.ст. 129, 130 ГПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід бюджету судовий збір у розмірі 1588,44 грн.

Керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 13, 14, 74-78, 86, 129, 232, 233, 238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" (61002, м.Харків, вул. Сумська , буд.60, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) заборгованість по нарахованій, але не виплаченій при звільненні заробітній платі в сумі - 264 740,08 грн.

Стягнути з Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" (61002, м.Харків, вул. Сумська , буд.60, ) в дохід Державного бюджету України (одержувач коштів: Головне управління казначейства у м. Києві, , рахунок UA0026001, банк одержувача - Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106) 1588,44 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстрований: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання : АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Відповідач: Державне підприємство "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" (61002, м.Харків, вул. Сумська , буд.60, ).

Рішення складено та підписано 23.03.2026.

СуддяВ.О. Усатий