ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"26" березня 2026 р. Справа № 911/408/17

За заявою боржника Дочірнього підприємства «Рожниторф» Державного підприємства «Київторф»

про банкрутство

Суддя Лутак Т.В.

Представники: не викликалися

Обставини справи:

У провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа № 911/408/17 за заявою боржника Дочірнього підприємства «Рожниторф» Державного підприємства «Київторф» про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.03.2017 порушено провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства «Рожниторф» Державного підприємства «Київторф» в порядку ст. 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою Господарського суду Київської області від 20.03.2017 визнано банкрутом Дочірнє підприємство «Рожниторф» Державного підприємства «Київторф» та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру.

Офіційне оприлюднення повідомлення про визнання Дочірнього підприємства «Рожниторф» Державного підприємства «Київторф» банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури здійснено 24.03.2017, номер публікації якого 41448.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.05.2025 призначено ліквідатором Дочірнього підприємства «Рожниторф» Державного підприємства «Київторф» арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича, зобов`язано арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича закінчити виконання ліквідаційної процедури банкрута та за результатами роботи по ліквідації підприємства-банкрута надати суду обґрунтований звіт про виконану роботу, всі докази, що свідчать про виконання ліквідаційної процедури та ліквідаційний баланс банкрута.

На даний час щодо боржника - Дочірнього підприємства «Рожниторф» Державного підприємства «Київторф» триває ліквідаційна процедура.

16.03.2026 до Господарського суду Київської області від Фізичної особи-підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича надійшла заява вих. № б/н від 16.03.2026 (вх. № 2189 від 16.03.2026) про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення, у якій заявник просить суд змінити спосіб та порядок виконання додаткової постанови Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 у справі № 911/408/17, а саме: покласти витрати Фізичної особи-підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича у сумі 2 422, 40 грн судового збору за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції на банкрута Дочірнє підприємство «Рожниторф» Державного підприємства «Київторф» шляхом включення до першої черги вимог кредиторів боржника, як вимоги Фізичної особи-підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.03.2026 розгляд вищезазначеної заяви Фізичної особи-підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича вих. № б/н від 16.03.2026 (вх. № 2189 від 16.03.2026) про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення призначено на 07.05.2026.

24.03.2026 до Господарського суду Київської області від Фізичної особи-підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича надійшла заява б/н від 24.03.2026 (вх. № 5003/26 від 24.03.2026) про відвід судді, у якій заявник просить відвести суддю Лутак Т.В. від розгляду справи № 911/408/17.

Відповідно до частин 2, 7 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Питання про відвід вирішується невідкладно. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Отже, суд, розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича б/н від 24.03.2026 про відвід судді, зазначає таке.

В обґрунтування вищезазначеної заяви Фізична особа-підприємець Корякін Дмитро Вадимович посилається на наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді Лутак Т.В., про що свідчить те, що подана ним заява вих. № б/н від 16.03.2026 (вх. № 2189 від 16.03.2026) про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення призначена до розгляду поза межами строку, встановленого ст. 331 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України судді може бути заявлено відвід учасниками справи з підстав, зазначених у статтях 35 і 36 цього Кодексу.

Положеннями ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження в справі. Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанцій, а також у новому розгляді справи після скасування постанови суду апеляційної інстанції. Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови суду касаційної інстанції. Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасоване судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у цій справі.

Наведеними нормами передбачено обов`язкові підстави для відводу (самовідводу) судді. Втім, посилання на відповідну обставину повинно бути обґрунтованим, а сама обставина - такою, що дійсно викликає сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (п. 49 рішення у справі «Білуха проти України» від 09.11.2006).

Європейський суд з прав людини зазначив, що «безсторонність», в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Булут проти Австрії» від 22.02.1996, у справі «Томан проти Швейцарії» від 10.06.1996). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення.

У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. При оцінці об`єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункти 29, 31 рішення Європейського суду з прав людини «Газета «Україна-центр» проти України» від 15.07.2010).

Господарський процесуальний кодекс України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Суд наголошує, що істинність твердження про упередженість та/чи небезсторонність/необ`єктивність судді має бути доведена за вказаною обставиною саме заявником з огляду на приписи ч. 4 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, адже об`єктивний критерій вимагає оцінки реальних та фактичних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Суд зазначає, що не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ.

Отже, щодо суб`єктивної складової безсторонності суду заявнику необхідно подати докази фактичної наявності упередженості судді для відводу його від справи, оскільки існує презумпція неупередженості судді. І тільки якщо з`являються об`єктивні сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, або його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Частиною 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суд звертає увагу, що зі змісту заяви Фізичної особи-підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича б/н від 24.03.2026 про відвід судді вбачається, що заявник фактично надає оцінку процесуальним рішенням судді та висловлює свою незгоду з такими рішеннями.

При цьому, порядок здійснення розгляду справи та ведення судового засідання не залежить від довільного тлумачення сторін, тому власне бачення заявника щодо розгляду клопотань та процесуальних висновків судді не може бути підставою для відводу.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, за загальним правилом, суд керує ходом судового процесу та сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених кодексом, визначає обставини справи, які підлягають встановленню та докази, які ці обставини підтверджують, а отже може встановлювати процесуальний строк розгляду певного клопотання (заяви) задля всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи.

При цьому, суд виходить з імперативного припису ч. 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України та того, що висновки або позиції судді, висловлені у судових рішеннях, незгода з процесуальним рішенням, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя, а в протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших таких справ у подальшому.

Водночас, суд вважає за необхідне звернути увагу, що процедура банкрутства включає низку послідовних та сукупних процесуальних і позапроцесуальних дій учасників процесу, що супроводжуються поданням заяв, доказів, пояснень, заперечень тощо. Стосовно кожної з них має здійснюватися судовий контроль (нагляд).

Отже, поряд з основними засадами господарського судочинства, іншими принципами правового регулювання відносин неплатоспроможності/банкрутства, суттєве значення має принцип судового нагляду у відносинах неплатоспроможності та банкрутства.

Суд у справі про банкрутство повинен сам приймати рішення стосовно виду та інтенсивності нагляду з урахуванням процедури провадження, особи боржника та арбітражного керуючого, наявності та кількості кредиторів, а також інших обставин справи.

Суд зазначає, що посилання заявника на те, що подана ним заява вих. № б/н від 16.03.2026 (вх. № 2189 від 16.03.2026) про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення у межах справи про банкрутство призначена до розгляду поза межами строку, встановленого ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, не є підставами для відводу судді від розгляду справи.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що наведені Фізичною особою-підприємцем Корякіним Дмитром Вадимовичем у заяві б/н від 24.03.2026 (вх. № 5003/26 від 24.03.2026) про відвід судді доводи мають суб`єктивний для заявника характер і не свідчать про наявність обґрунтованих сумнівів у неупередженості або об`єктивності судді, а також небезпідставних підозр у тому, що суддя Лутак Т.В. прямо чи побічно заінтересована у розгляді справи про банкрутство Дочірнього підприємства «Рожниторф» Державного підприємства «Київторф».

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що заявником не обґрунтовано та не доведено наявності підстав для відводу судді Лутак Т.В. від розгляду справи № 911/408/17, тобто про необґрунтованість заявленого 24.03.2026 Фізичною особою-підприємцем Корякіним Дмитром Вадимовичем відводу.

Відповідно до частин 1-3 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Отже, оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява Фізичної особи-підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича б/н від 24.03.2026 (вх. № 5003/26 від 24.03.2026) про відвід судді надійшла до Господарського суду Київської області раніше ніж за три робочі дні до судового засідання, то вказана заява підлягає передачі для вирішення питання про відвід судді Лутак Т.В. від розгляду справи № 911/408/17 судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, і визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства та статтями 35, 38-39, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Визнати необґрунтованою заяву Фізичної особи-підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича б/н від 24.03.2026 (вх. № 5003/26 від 24.03.2026) про відвід судді.

2. Передати заяву Фізичної особи-підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича б/н від 24.03.2026 (вх. № 5003/26 від 24.03.2026) про відвід судді для визначення судді у порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та оскарженню не підлягає.

Ухвалу підписано 26.03.2026.

Суддя Т.В. Лутак