Суддя Мудрий С.М., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Столичний млин" про ухвалення додаткового рішення у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Столичний млин"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстарс"
про стягнення 485 701,58 грн
Представники сторін: не викликалися
У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Столичний млин" (далі-ТОВ "Столичний млин") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстарс" (далі - ТОВ "Текстарс") 485701,58 грн, з яких: 465 032,00 грн - основний борг, 20 669,58 грн - пеня, посилаючись на неналежне виконання Відповідачем зобов`язань за Договором поставки продуктів переробки №10Р від 15.07.2025 в частині своєчасної та в повному обсязі оплати вартості переданого товару.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ "Текстарс" на користь ТОВ "Столичний млин" 465 032,00 грн основного боргу, 20 669,58 грн пені та 5 828,42 грн судового збору.

13.03.2026 через систему "Електронний суд" ТОВ "Столичний млин" подало заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просило стягнути з ТОВ "Текстарс" 37 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3).

Згідно з частиною 3 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.10.2020 у справі №922/376/20 зазначено, оскільки в процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога частини 8 статті 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні.

Водночас у даному випадку до правовідносин сторін підлягає застосуванню інша вимога частини 8 статті 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Оскільки рішення у даній справі ухвалено 09.03.2026, а заява про ухвалення додаткового рішення подана 13.03.2026, тому, докази, які підтверджують розмір судових витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги, були подані у строк, визначений частиною 8 статті 129 ГПК України.

У відповідності до статті 1312 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено статтею 16 ГПК України.

Статтею 123 ГПК України унормовано, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено ст. 16 ГПК України.

Відповідно до частин 1-3 статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

За змістом наведених законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

На підтвердження вимоги про стягнення з Відповідача витрат на правову допомогу у сумі 37 000,00 грн Позивачем було додано копії: Договору про надання правничої допомоги №27/10-2025 від 27.10.2025, Додатку №1 до вказаного правочину та Акту прийому-передачі надання правової (правничої) допомоги від 12.03.2026 на суму 37 000,00 грн.

За змістом частини 3 статті 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (пункт 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

За приписами частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

27.10.2025 між ТОВ "Столичний млин" (за текстом договору - Клієнт) та Адвокатським бюро Євгена Симбірцева (за текстом договору - Адвокатське бюро, Бюро) було укладено Договір №27/10-2025, предметом якого є надання послуги з правничої допомоги - захисту, надання іншої правничої допомоги та представництво інтересів Клієнта у будь-яких господарських справах в усіх та будь-яких судах України.

Плата за правничу допомогу та порядок розрахунків врегульовано у розділі 5 вказаного правочину:

- пункт 5.1.: Розрахунки Клієнта з Бюро здійснюються в національній валюті України;

- пункт 5.2.: Розмір винагороди Бюро встановлюється виходячи з обсягу фактично наданих Послуг. Вартість Послуг за даним Договором визначається згідно з розцінками на Послуги, вказаними в Додатку № 1 до Договору, що є невід`ємною частиною цього Договору, та встановлюється сторонами в Акті приймання-передачі наданих Послуг. Додатково в Акті вказуються платежі (видатки), здійснені (понесені) Бюро в Інтересах Клієнта для належного виконання умов цього Договору, включаючи (але не виключно): послуги експертів, спеціалістів, нотаріусів, перекладачів, судові, виконавчі збори, будь-які можливі збитки, мита та податки. Бюро може надавати послуги Клієнту на регулярній основі;

- пункт 5.3.: Грошова сума, вказана в п. 5.2 цього Договору (Винагорода Бюро та платежі (видатки) здійснені (понесені) Бюро в інтересах Клієнта для належного виконання умов цього Договору), перераховується Клієнтом на рахунок Бюро не пізніше 10 (десяти) календарних днів з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі виконаних послуг. Плата за щомісячне абонентське обслуговування може бути перерахована Бюро у будь-який час звітного місяця на підставі Акту приймання-передачі виконаних послуг;

- пункт 5.4.: У випадку неможливості перерахувати або одержати перераховані кошти з вини банку, в якому Бюро має рахунок, Сторони за спільною згодою вживають заходів, спрямованих на проведення належного розрахунку за надані послуги, в тому числі за попередньою письмовою згодою обрати інший банк;

- пункт 5.5.: При належному виконанні умов цього Договору, Сторони підписують Акт про виконання робіт (надання послуг) до 5 (п`ятого) числа місяця, наступного за звітним. Указаний Акт підписується Сторонами після виконання робіт (надання послуг), що випливають з цього Договору, і підставою для перерахунку винагороди Бюро, яка є платою за виконанні роботи (надану Правничої допомогу) та платежів, здійснених Бюро в інтересах Клієнта для належного виконання умов Договору. Непідписання Клієнтом Акту про виконання робіт (надання послуг) у терміни, встановлені п. 5.5. Договору означає прийняття Клієнтом послуг, наданих Адвокатським Бюро, та виникнення у Клієнта обов`язку, передбаченого п. 5.3. Договору.

Додатком №1 до Договору №27/10-2025 від 27.10.2025 визначена вартість за кожен вид правничої допомоги, зокрема:

- аналіз документів, судової практики та підготовка правової позиції щодо способу захисту у цивільному/господарському/адміністративному спорі - 4 000,00 грн - справа;

- складення і подання заяв по суті справи: позовної заяви, зустрічної позовної - 20 000,00 грн - документ;

- складення і подання заяв по суті справи: відзиву, відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову - 10 000,00 грн - документ;

- додаткова винагорода адвоката (гонорар успіху), а саме плата за досягнутий адвокатом результату судовій справі - 10 000,00 грн - за рішення суду на користь.

12.03.2026 між Адвокатським бюро та ТОВ "Столичний млин" було складено Акт прийому-передачі надання правової (правничої) допомоги на суму 37 000,00 грн.

Підписавши та скріпивши вказаний акт печатками, Адвокатське бюро та ТОВ "Столичний млин" засвідчили відсутність жодних претензій та зауважень щодо наданих послуг.

Отже, вищевказаними доказами та наявними матеріалами справи підтверджується надання Адвокатське бюро Позивачу послуг з професійної правничої допомоги у погодженому між ними розмірі 37 000,00 грн.

Також суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 ГПК України).

Відповідна правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18, а також у додатковій постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі №914/633/18, які в силу частини 4 статті 236 ГПК України підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

У частині 4 статті 129 ГПК України закріплено загальне правило розподілу судових витрат.

Проте у частині 5 наведеної норми ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 ГПК України.

Зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 ГПК України).

У пунктах 119, 120 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 №922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7 та 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи".

Висновки, аналогічні відображеним вище, також викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, від 16.11.2022 у справі №910/1964/21.

Як було раніше зазначено, при належному виконанні умов цього Договору, Сторони підписують Акт про виконання робіт (надання послуг).

Також судом встановлено, що 12.03.2026 між Адвокатським бюро та ТОВ "Столичний млин" було складено Акт прийому-передачі надання правової (правничої) допомоги на суму 37 000,00 грн.

Зі змісту вказаного акту вбачається, що Адвокатським бюро було надано такі види правничої допомоги:

1) аналіз документів, судової практики та підготовка правової позиції щодо способу захисту у цивільному/господарському/адміністративному спорі - 4 000,00 грн;

2) складення і подання заяв по суті справи: позовної заяви, зустрічної позовної - 20 000,00 грн;

3) складення і подання документів правового і процесуального характеру, зокрема: заяв, клопотань, додаткових пояснень - 3 000,00 грн;

4) додаткова винагорода адвоката (гонорар успіху), а саме плата за досягнутий адвокатом результату судовій справі - 10 000,00 грн.

Проаналізувавши зазначений Акт, суд дійшов таких висновків:

- аналіз документів, судової практики та підготовка правової позиції щодо способу захисту (пункт 2) входять до складу іншої послуги - складення і подання заяв по суті справи: позовної заяви. Тобто окреме виділення зазначених послуг спрямоване на завищення вартості послуг, що не є обґрунтованим;

- окрім позовної заяви, Позивачем не подавалося ані заяв по суті справи, ані заяв з процесуальних питань. Тому покладення на Відповідача вартості послуг зі складення і подання документів правового і процесуального характеру (послуга №3) також є необґрунтованим.

Щодо включення до вартості послуг "гонорару успіху" у розмірі 10 000,00 грн, суд зазначає таке.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

За наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норми права викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

Так, у відповідності до пункт 5.2. Договору №27/10-2025 від 27.10.2025 Додатком №1 до вказаного правочину передбачено "гонорар успіху" у розмірі 10 000,00 грн.

Однак, з огляду на вищезазначені критерії, якими також керується ЄСПЛ, враховуючи складність справи, розумну необхідність витрат для даної справи у суді, зважаючи на обсяг наданих адвокатських послуг, на переконання суду, співмірним є "гонорар успіху" у розмірі 5000,00 грн.

Отже, на думку суду, обґрунтований розмір витрат Позивача на професійну правничу допомогу становить 25 000,00 грн (послуга 2 + гонорар успіху (частково).

У зв`язку з тим, що позовні вимоги ТОВ "Столичний млин" було задоволено повністю, виходячи з положень статті 129 ГПК України, судові витрати останнього, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги, у розмірі 25 000,00 грн, покладаються на ТОВ "Текстарс".

Керуючись статтями 123-129, 221, 244 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Столичний млин" про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстарс" (04071, місто Київ, вулиця Ярославська, будинок 6, ідентифікаційний номер 38104108) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Столичний млин" (04080, місто Київ, вулиця Межигірська, будинок 81, ідентифікаційний код 37175801) 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. В іншій частині заяви відмовити.

4. Після набрання додатковим рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частин 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяСергій МУДРИЙ