УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

м. Київ

23.03.2026Справа № 910/3096/26

Суддя Господарського суду міста Києва Селівон А.М., розглянувши заяву стягувача Фізичної особи - підприємця Погрібного Павла Михайловича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про видачу судового наказу за вимогою до боржника - Фізичної особи - підприємця Дегтяр Маргарити Олександрівни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення за Договором поставки № 20250801 від 01.08.2025 року 55 177,88 грн., а саме 42 444,52 грн. основного боргу, 12 733,36 грн. штрафу та 332,80 грн. судового збору,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла заява Фізичної особи - підприємця Погрібного Павла Михайловича про видачу судового наказу за вимогою до боржника - Фізичної особи - підприємця Дегтяр Маргарити Олександрівни про стягнення 55 177,88 грн., а саме 42 444,52 грн. основного боргу, 12 733,36 грн. штрафу за Договором поставки № 20250801 від 01.08.2025 року.

За приписами ч. 1 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

У відповідності до приписів ч.1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 148 ГПК України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Також суд зазначає, що згідно п.п. 4 та 5 ч. 2 ст. 150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, а також перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги; відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається з аналізу вищенаведених норм законодавства, судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.

Відтак, безспірні вимоги мають бути підтверджені відповідними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Доказування повинно здійснюватись за загальними правилами відповідно до ст. 74 ГПК України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому достовірними доказами є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

Отже, зважаючи на принципи наказного провадження та встановлений порядок розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та безспірність якої підтверджується доданими до заяви документами.

Так, в обґрунтування поданої заяви стягувач посилається на порушення боржником укладеного між сторонами Договору поставки № 20250801 від 01.08.2025 року в частині своєчасної оплати поставленого товару, внаслідок чого у боржника виникла заборгованість у сумі 42 444,52 грн. згідно видаткових накладних: № 28 від 25.09.2025 року на суму 9 249,34 грн., № 36 від 26.09.2025 року на суму 6441,69 грн., № 72 від 13.10.2025 року на суму 1933,98 грн., № 08 від 29.10.2025 року на суму 9197,47 грн., № 80 від 03.12.2025 року на суму 8 536,32 грн., № 040 від 15.03.2026 року на суму 11882,61 грн.

При цьому, заявником до матеріалів заяви про видачу судового наказу не додано копій вищевказаних видаткових накладних на підставі яких, за твердженням заявника, виник борг, натомість, останнім додані копії видаткових накладних № ПП000000928 від 25.08.2025 року на суму 9197,47 грн., № ПП000000936 від 26.08.2025 року на суму 1933,98 грн., № ПП000001040 від 15.09.2026 року на суму 5461,78 грн., № ПП000001109 від 29.09.2025 року на суму 9219,34 грн., № ПП000001172 від 13.10.2025 року на суму 7835,48 грн., № ПП000001280 від 03.11.2025 року на суму 9350,55 грн., на загальну суму 42 998,60 грн., що не відповідає змісту поданої заяви про видачу судового наказу.

Судом враховано, що для задоволення заяви про видачу судового наказу суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, без розгляду справи по суті на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів, які підтверджують безспірність таких вимог. З цією метою, насамперед, необхідно перевірити наявність обставин щодо факту виникнення та настання строку виконання боржником зобов`язання.

Таким чином, за висновками суду, заявлена до стягнення сума у розмірі 42 444,52 грн. боргу з оплати поставленого товару є непідтвердженою, з матеріалів заяви не вбачається наявності обставин неоплати товару за спірним Договором на вказану суму, позаяк виходячи зі змісту наданих доказів суд позбавлений можливості визначити підстави та документальне обґрунтування виникнення та розмір вартості неоплаченого товару, поставленого стягувачем ФОП Дегтяр М.О. саме у заявленому розмірі.

Пунктом 1 ч.1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо заяву подано з порушеннями вимог ст.150 цього Кодексу.

За змістом п. 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказ.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що заявником не дотримано вимог, передбачених ст.150 ГПК України та до заяви не додано відповідних доказів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, тобто заявником не підтверджено виникнення права грошової вимоги саме у заявленій сумі 55 177,88 грн., суд доходить висновку про відмову у видачі судового наказу за заявою Фізичної особи - підприємця Погрібного Павла Михайловича про видачу судового наказу за вимогою до боржника - Фізичної особи - підприємця Дегтяр Маргарити Олександрівни про стягнення 55 177,88 грн. за Договором поставки № 20250801 від 01.08.2025 року на підставі п.п. 1, 8 ч.1 ст.152 ГПК України.

Суд звертає увагу, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до ст.ст. 147, 148, 150, 152-155 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Фізичній особі - підприємцю Погрібному Павлу Михайловичу у видачі судового наказу за вимогою до боржника - Фізичної особи - підприємця Дегтяр Маргарити Олександрівни про стягнення 55 177,88 грн. за Договором поставки № 20250801 від 01.08.2025 року та 332,80 грн. судового збору.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст.ст. 254 - 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М.Селівон