ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2026м. ДніпроСправа № 904/6953/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Стойчан В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ''РУТА-АВГ'' м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Фізичної особи-підприємця Пістрюги Сергія Вікторовича, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості

Представники:

Від позивача: Зуб Марія Сергіївна, свідоцтво ДП №6069 від 11.08.2025 , адвокат

Від відповідача: Шаповалов Сергій Вікторович, ордер №1439529, Пістрюга Сергій Вікторович

РУХ СПРАВИ В СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Товариство з обмеженою відповідальністю "РУТА-АВГ" через систему "Електронний суд" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Пістрюги Сергія Вікторовича грошові кошти у розмірі 2 665 746,04 грн.

Ціна позову складається з наступних сум:

- попередня оплата -2 116 302, 02 грн.,

- пеня - 261 572, 62 грн.,

- 3% річних -67 773, 06 грн.,

- інфляційні втрати - 220 198, 34 грн.

Ухвалою від 15.12.2025 позовну заяву залишено без руху.

23.12.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою від 05.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 20.01.2026.

14.01.2026 через систему "Електронний суд" від Позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

16.01.2026 через систему "Електронний суд" від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечив.

20.01.2026 сторони в судове засідання не з`явились.

Ухвалою від 20.01.2026 в задоволенні клопотання Позивача про витребування доказів відмовлено. Задоволено клопотання Позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Відкладено підготовче засідання на 02.02.2026.

27.01.2026 через систему "Електронний суд" від Позивача надійшла відповідь на відзив.

В судовому засіданні 02.02.2026 Позивач та Відповідач проти закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті не заперечили.

Ухвалою від 02.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні на 02.03.2026.

25.02.2026 через систему "Електронний суд" від Відповідача надійшло клопотання про доручення документів до матеріалів справи.

В судовому засіданні 02.03.2026 Позивач проти відкладення розгляду справи не заперечив.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про дату та час повідомлений належним чином.

Ухвалою від 02.03.2026 відкладено судове засідання з розгляду справи по суті на 16.03.2026.

16.03.2026 в судовому засіданні розпочато розгляд справи по суті.

Сторони підтримали свої правові позиції.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

16.03.2026 в судовому засіданні, в порядку ст. 240 ГК України, оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши сторін, встановив наступне.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

Позивач вказує, що між ТОВ «РУТА-АВГ» та ФОП Пістрюга С.В. укладено Договір №2-п від 04.11.2024 (надалі Договір), відповідно до якого постачальник зобов`язався поставити покупцеві будівельні матеріали та комплектуючі у строки, визначені пунктом 1.4. Договору, а саме протягом 5 календарних днів з моменту подання заявки Покупцем. Між сторонами була досягнута усна домовленість, що будівельні матеріали та комплектуючі постачальник має поставити на об`єкти у м. Києві та м. Кривий Ріг, де позивач виконує будівельні роботи. Проте станом на день подання позову поставка так і не відбулася, що унеможливило своєчасне та належне виконання зобов`язань позивача перед замовниками.

Позивач зазначає, що п. 2.1. договору передбачено, що право власності виникає з моменту фактичного отримання товару та підписання товарно-транспортної накладної.

Позивач стверджує, що товар передано покупцю не було, товарно-транспортні накладні, які б підтверджували завантаження чи транспортування товару також відсутні. Таким чином, до позивача не перейшло право власності на оплачений товар. Позивач неодноразово надавав заявки на відвантаження товару, здійснював оплати за видатковими накладними, формував довіреності на отримання товару, але постачальник не поставив товар у строк та у порядку, що встановлені Договором.

Позивач вказує, що загальна сума оплати становить 2 116 302,02 грн, сплачена за період із грудня 2024 року по червень 2025 року. Водночас, фактична передача будівельних матеріалів та комплектуючих не відбулася - станом на день подання позову позивач не отримував товар, про що свідчить відсутність товарно-транспортних накладних, первинних документів із підписом уповноваженої особи покупця, а також відсутність бухгалтерського відображення отримання товару.

Позивач зазначає, що у відповідача відсутні докази фактичної передачі позивачу будівельних матеріалів та комплектуючих на суму 2 116 302,02 грн. Таким чином, зобов`язання відповідача щодо поставки товару не виконані, а сплачені позивачем кошти у розмірі 2 116 302,02 грн підлягають поверненню як сума попередньої оплати за непоставлений Товар.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач проти позову заперечив, зазначив, що 04 листопада 2024 року між Фізичною особою-підприємцем Пістрюгою Сергієм Вікторовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю РУТА-АВГ було укладено Договір поставки №2-п, умовами якого попередня оплата не передбачалась та оплата позивачем здійснювалась після поставки товару.

Відповідач зазначає, що позивачем долучено копію не того договору, який укладався між сторонами. У копії договору позивача п. 2.1. викладено у наступній редакції: Товар, котрий продавець зобов`язується передати покупцю, має відповідати вимогам до його якості на момент передачі покупцю. Перехід права власності на товар відбувається з моменту фактичної передачі товару та підписання товарно-транспортної накладної уповноваженою особою покупця згідно довіреності. А згідно умов договору, укладеного між сторонами п.2.1. викладено: Товар, котрий продавець зобов`язується передати покупцю, має відповідати вимогам до його якості на момент передачі покупцю, а також протягом строку придатності (гарантійного терміну). Разом з товаром постачальник повинен передати покупцю документи, які належать до передачі разом з товаром відповідно до чинного законодавства України.

Відповідач стверджує, що доказами отримання товару від продавця до покупця, є наступні видаткові накладні, які є первинними документами, а саме: видаткова накладна №04/11 від 04 листопада 2024 року на суму 1 007 199,57 грн. без ПДВ; видаткова накладна №121 від 06 листопада 2024 року на суму 932 171,43 грн. без ПДВ; видаткова накладна №19/11 від 19 листопада 2024 року на суму 353 914,29 грн. без ПДВ; видаткова накладна №5/5 від 05 травня 2025 року на суму 10 082,22 грн. без ПДВ; видаткова накладна №7/5-02 від 07 травня 2025 року на суму 133 525,26 грн. без ПДВ; видаткова накладна №7/5-01 від 07 травня 2025 року на суму 53 265,54 грн. без ПДВ; видаткова накладна №20/5 від 20 травня 2025 року на суму 55 294,35 грн. без ПДВ.

Відповідач вказує, що вказані видаткові накладні відповідають вимогам встановленими відповідно до положень ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, містять дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Також відповідач зазначає, що факт отримання товару та належного виконання ФОП Пістрюга С.В. умов Договору є лист від ТОВ РУТА-АВГ за вих. №3005/25-28 від 30.05.2025, до якого було долучено Оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 за 01 травня 2025, та з тексту якого вбачається, що станом на 01.05.2025 р. заборгованість ТОВ РУТА-АВГ перед ФОП Пістрюгою С.В. за договором поставки №2-П від 04.11.2024 року склала 372 032, 17 грн. Дана заборгованість включає в себе заборгованість за відвантаження продукції згідно видаткової накладної №19/11 від 19.11.2024 р. у розмірі 308 000,00 грн. та поточну заборгованість за відвантаження продукції у квітні 2025 року в загальній сумі 64032,17 грн. та просять не застосовувати штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відвантаження продукції та зобов`язуються погасити наявну заборгованість.

Крім того, відповідач стверджує, що з Акту взаєморозрахунків вбачається, що ТОВ РУТА-АВТ так і не розрахувалась за поставлену продукцію та наявна заборгованість у сумі 417 806, 24 грн.

Відповідач зазначає, що ним було належним чином виконано умови договору поставки та поставлено відповідний товар, який був переданий Позивачу, а відтак відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, у зв`язку із чим позов не підлягає задоволенню.

ВІДПОВІДЬ НА ВІДЗИВ.

Позивач зазначає, що в матеріалах справи відсутні товарно-транспортні накладні, акти приймання-передачі, документи щодо перевезення, зберігання та складського обліку, а також будь-які інші докази фізичного переміщення товару від відповідача до позивача.

За таких обставин підписані видаткові накладні мають виключно формальний характер та не підтверджують належного виконання Відповідачем зобов`язання з поставки товару.

Позивач наполягає, що п. 2.1 договору № 2-п передбачено, що право власності на товар переходить до покупця лише з моменту його фактичної передачі та підписання ТТН уповноваженою особою покупця згідно з довіреністю. За відсутності таких накладних та реальної передачі товару право власності на товар до позивача не перейшло.

Таким чином, на думку позивача, підписані видаткові накладні мають виключно формальний характер і не підтверджують належного виконання відповідачем зобов`язання з поставки. За відсутності доказів реального руху товару та активів, ці документи не можуть вважатися належними та допустимими доказами передачі товару і переходу права власності, а відтак не спростовують вимоги позивача про повернення сплачених коштів.

Позивач стверджує, що надання контрагентом тільки формальних накладних і актів звірки не може підтвердити реальну поставку товару.

Також позивач наполягає, що ним було перераховано відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 2 116 302,02 грн, що підтверджується платіжними документами. Ці кошти були сплачені в очікуванні поставки товару, яка так і не відбулася. Тобто сторони фактично застосували механізм попереднього фінансування поставок, що підтверджується відсутністю реального руху товару.

Позивач вважає, що твердження відповідача про те, що кошти є оплатою за вже поставлений товар, не підтверджене жодним доказом фактичної передачі товару та спростовується відсутністю товарно-транспортної накладної ту будь яких інших доказів.

Позивач вказує, що акт звірки не є первинним бухгалтерським документом, не підтверджує фактичну поставку товару та не створює, не змінює і не припиняє зобов`язань сторін, а лише відображає їх бухгалтерське бачення взаєморозрахунків.

Позивач вважає, що посилання відповідача на лист ТОВ РУТА-АВГ та акт звірки не підтверджують факту поставки товару та зазначає, що сам відповідач у відзиві зазначає, що акт звірки має інформаційний характер. Отже, він не може підтверджувати реальну передачу товару.

Позивач переконаний, що жоден із наданих відповідачем документів не доводить факту реального отримання позивачем товару.

Листування між сторонами також не містить підтвердження фактичної поставки товару, а навпаки свідчить про намагання позивача отримати оплачений товар та повернути кошти.

Таким чином, позивач вважає, що відповідач не довів факту належного виконання зобов`язання з поставки товару, тоді як позивачем доведено факт сплати грошових коштів, відсутність фактичної поставки, відсутність реального руху активів та не перехід права власності на товар, позивач грошові кошти позивача утримуються відповідачем без правових підстав, що є підставою для їх стягнення разом із пенею, 3% річних та інфляційними втратами.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин, пов`язаних із встановленням факту поставки товару та порушення відповідачем домовленості з передачі товару, правомірність нарахування штрафних санкцій.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, між Товариством з обмеженою відповідальністю "РУТА-АВГ" (надалі покупець) та Фізичною особою-підприємцем Пістрюгою Сергієм Вікторовичем (надалі постачальник) 04.11.2024 укладено договір №2-п (надалі договір), відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає та оплачує будівельні матеріали та комплектуючі, загальна кількість, часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна яких визначена сторонами у специфікації, до цього договору (надалі іменується товар).

Поставка товару відбувається протягом 5 календарних днів з моменту подання заявки (письмово та/або усно) покупцем. (п. 1.4. договору).

Позивач зазначає, що між сторонами була досягнута усна домовленість, що будівельні матеріали та комплектуючі постачальник має поставити на об`єкти у м. Києві та м. Кривий Ріг, де позивач виконує будівельні роботи. Проте станом на день подання позову поставка так і не відбулася, що унеможливило своєчасне та належне виконання зобов`язань позивача перед замовниками.

Відповідно до п. 2.1. договору товар, який продавець зобов`язується передати покупцю, має відповідати вимогам до його якості на момент його передачі покупцю. Перехід права власності на товар відбувається з моменту фактичної передачі товару та підписання товарно-транспортної накладної уповноваженою особою покупця згідно довіреності.

Пунктом п. 3.1. договору передбачено, що ціни на товар, що поставляється продавцем, є вільними відпускними і вказуються у специфікації. Сторони визначають, що ціни на товар, вказані у специфікації, є дійсними на дату укладання цього договору та погоджені сторонами.

Відповідно до п. 4.1. договору розрахунки за товар здійснюються у національній валюті України гривні. Покупець здійснює оплату товару шляхом перерахуванням грошової суми у розмірі 100% передплати партії товару на розрахунковий рахунок продавця протягом 45 календарних днів з моменту надання покупцеві видаткової накладної та рахунку на оплату.

Виконання цього договору набирає чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2025, а в частині зобов`язань за договором до повного їх виконання сторонами. (п. 7.1. договору).

Позивач стверджує, що відповідно до умов договору №2-п від 04.11.2024, поставка товару продавцем, його приймання покупцем та перехід права власності від продавця до покупця підтверджуються виключно фактом фактичної передачі товару та підписанням товарно-транспортної накладної уповноваженою особою покупця відповідно до довіреності.

Матеріалами справи підтверджено, що протягом строку дії договору відповідачем виставлені наступні рахунки на загальну суму 2 609 484,83 грн.:

№04/11 від 04.11.2024 на суму 1 007 199, 57 грн.,

№06/11 від 06.11.2024 на суму 932 171,43 грн.,

№19/11 від 19.11.2024 на суму 353 914,29 грн.,

№15/04 від 15.04.2025 на суму 4 182,80 грн.,

№29/4 від 29.04.2025 на суму 7 661,16 грн.,

№30/4 від 30.04.2025 на суму 52 188,21 грн.,

№5/5 від 05.05.2025 на суму 10 082,22 грн.,

№7/5-01 від 07.05.2025 на суму 53 265,54 грн.,

№7/5-02 від 07.05.2025 на суму 133 525,26 грн.,

№20/5 від 20.05.2025 на суму 55 294,35 грн. (т.1, а.с. 48, 62, 67, 71, 75, 78, 81, 84, 85, 90).

Сторонами без заперечень підписано видаткові накладні на отримання товару загальною вартістю 2 609 484,83 грн:

№04/11 від 04.11.2024 на суму 1 007 199,57 грн.,

№121 від 06.11.2024 на суму 932 171,43 грн.,

№19/11 від 19.11.2024 на суму 353 914,29 грн.,

№15/04 від 15.04.2025 на суму 4 182,80 грн.,

№29/4 від 29.04.2025 на суму 7 661,16 грн.,

№30/4 від 30.04.2025 на суму 52 188,21 грн.,

№5/5 від 05.05.2025 на суму 10 082,22 грн.,

№7/5-01 від 07.05.2025 на суму 53 265,54 грн.,

№7/5-02 від 07.05.2025 на суму 133 525,26 грн.,

№20/5 від 20.05.2025 на суму 55 294,35 грн. ,

копії яких долучено до матеріалів справи (т.1, а.с.60, 66, 69, 73, 76, 79, 82, 86, 87, 95).

До цих накладних надано довіреності видані ТОВ «РУТА-АВГ» :

довіреність №2 від 04.11.2024 строком дії до 30 листопада 2024 на покрівельника Онищенко М.О. на отримання цінностей згідно рахунку №04/11 від 04.11.2024 року,

довіреність №3 від 06.11.2024 строком дії до 30 листопада 2024 на покрівельника Онищенко М.О. на отримання цінностей згідно рахунку №06/11 від 06.11.2024 року.,

довіреність №4 від 19.11.2024 строком дії до 30 листопада 2024 на покрівельника Онищенко М.О. на отримання цінностей згідно рахунку №19/11 від 19.11.2024 року,

довіреність №6 від 15.04.2025 строком дії до 30 квітня 2025 на покрівельника Онищенко М.О. на отримання цінностей згідно рахунку №15/04 від 15.04.2025 року

довіреність № 7 від 29.04.2025 строком дії до 31 травня 2025 на покрівельника Онищенко М.О. на отримання цінностей згідно рахунку №29/4 від 29.04.2025 року,

довіреність №8 від 30.04.2025 строком дії до 31 травня 2025 на покрівельника Онищенко М.О. на отримання цінностей згідно рахунку №30/4 від 30.04.2025 року,

довіреність №9 від 05.05.2025 строком дії до 31 травня 2025 на покрівельника Онищенко М.О. на отримання цінностей згідно рахунку №5/5 від 05.05.2025 року,

довіреність №10 від 07.05.2025 строком дії до 31 травня 2025 на покрівельника Онищенко М.О. на отримання цінностей згідно рахунку №7/5-01 від 07.05.2025 року,

довіреність №11 від 07.05.2025 строком дії до 31 травня 2025 на покрівельника Онищенко М.О. на отримання цінностей згідно рахунку №7/5-02 від 07.05.2025 року,

довіреність №12 від 20.05.2025 строком дії до 31 травня 2025 на покрівельника Онищенко М.О. на отримання цінностей згідно рахунку №20/5 від 20.05.2025,

копії яких також долучено позивачем до позову (т.1, а.с.61, 64, 67, 70, 74, 77, 80, 83, 88-89, 96).

Позивачем, на виконання умов договору сплачено на користь відповідача грошові кошти в розмірі 2 116 302,02 грн. за товар, що підтверджується платіжними інструкціями:

№391 від 17.12.2024 на суму 466 085,72 грн. за видаткову накладну від 06.11.2024 року,

№397 від 23.12.2024 на суму 466 085,72 грн. за видаткову накладну № 121 від 06.11.2024 року,

№400 від 24.12.2024 на суму 353 914, 29 грн. за видаткову накладну від 19.11.2024 року,

№408 від 27.12.2024 на суму 380 000,00 грн. за видаткову накладну від 04.11.2024 року,

№441 від 27.03.2025 на суму 50 000,00 грн. за видаткову накладну від 04.11.2024 року,

№442 від 27.03.2025 на суму 50 000,00 грн. за видаткову накладну від 04.11.2024 року,

№451 від 07.04.2025 на суму 40 199,57 грн. за видаткову накладну № 04/11 від 04.11.2024 року,

№468 від 14.04.2025 на суму 50 000,00 грн. за видаткову накладну № 04/11 від 04.11.2024 року,

№482 від 14.04.2025 на суму 57 000,00 грн. за видаткову накладну № 04/11 від 04.11.2024 року,

№483 від 18.04.2025 на суму 43 000,00 грн. за видаткову накладну № 04/11 від 04.11.2024 року,

№485 від 21.04.2025 на суму 20 000,00 грн. за видаткову накладну № 04/11 від 04.11.2024 року,

№487 від 25.04.2025 на суму 9 000,00 грн. за видаткову накладну №04/11 від 04.11.2024 року,

№507 від 24.05.2025 на суму 3 000,00 грн. за видаткову накладну № 15/04 від 15.04.2025 року,

№508 від 26.05.2025 на суму 18 801,50 грн. за видаткову накладну № 20/5 від 20.05.2025 року,

№510 від 29.05.2025 на суму 5 294,17 грн. за видаткову накладну №20/5 від 20.05.2025 року,

№511 від 29.05.2025 на суму 2 277,00 грн. за видаткову накладну № 2277,00 грн. від 20.05.2025 року,

№515 від 30.05.2025 на суму 1 644,06 грн. за видаткову накладну № 20/5 від 20.05.2025 року,

№516 від 06.06.2025 на суму 50 000,00 грн. за видаткову накладну № 04/11 від 04.11.2024 року,

№517 від 06.06.2025 на суму 50 000,00 грн. за видаткову накладну № 04/11 від 04.11.2024 року,

копії яких долучено до матеріалів справи (т.1, а.с. 49-59, 63, 65, 68, 72, 91-94).

Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що умовами договору передбачено, виникнення права власності на товар з моменту його фактичного отримання та підписання товарно-транспортної накладної. Однак, фактично товар передано покупцю не було, товарно-транспортні накладні, які б підтверджували завантаження чи транспортування товару також відсутні. Таким чином, до позивача не перейшло право власності на оплачений товар.

Позивач вказує, що неодноразово надавав усні заявки на відвантаження товару, здійснював оплати за видатковими накладними, формував довіреності на отримання товару, але постачальник не поставив товар у строк та у порядку, що встановлені договором.

Таким чином, зобов`язання Відповідача щодо поставки Товару не виконані, а сплачені Позивачем кошти у розмірі 2 116 302,02 грн. підлягають поверненню, як сума попередньої оплати за непоставлений товар.

У зв`язку непоставкою товару, Позивач звернувся до відповідача з вимогою від 11.11.2025 про повернення грошових коштів в розмірі 2 116 302,02 грн.(т.1, а.с.105-109).

Відповідач відповіді на вимогу не надав, грошові кошти в розмірі 2 116 302,02 грн. не повернув, що і стало причиною звернення позивача до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно приписів ч.ч. 1,3,5 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ч.1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не передбачено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (ст. 664 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (аналогічний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.

Відповідач в судовому засіданні в усній формі пояснив, що у позивача і відповідача був один спільний склад, на якому і знаходився товар, за який сплачував позивач. Позивач цей факт не заперечив.

В свою чергу, позивач зазначив, що за усною домовленістю між сторонами, товар повинен був доставляти відповідач.

Відповідач проти цього заперечив, зазначив, що позивач сам вивозив товар зі складу.

Щодо умов поставки суд звертає увагу на те, що спірний договір не містить таких умов, отже в даному випадку умови доставки товару є невизначеними.

Суд констатує, що жодного доказу в підтвердження ким саме повинен вивозитись товар зі складу матеріали справи не містять.

Суд також критично ставиться до пояснень позивача щодо не поставки товару, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивач сплачував за поставку товару кошти півроку (з грудня 2024 по червень 2025). При чому, в грудні 2024 позивачем сплачено 1 666 085,73 грн. Тому постає питання, чому, в разі відсутності поставки на 1 666 085,73 грн., позивач продовжував сплачувати відповідачу кошти протягом березня-червня 2025 без жодної вимоги про поставку сплаченого товару.

Крім того, суд звертає увагу на те, що оплата товару була відповідачем здійснена після підписання видаткових накладних. При чому, часткова оплата за видатковими накладними за листопад 2024 здійснена у червні 2025 (т.1, а.с. 58-59).

До того ж, відповідно до п. 1.4. договору, поставка товару відбувається протягом 5 календарних днів з моменту подання заявки (письмово та/або усно) покупцем.

Доказів подання заявок на поставку товару позивачем не надано (у судовому засіданні представник позивача пояснив, що заявки ним надавались лише в усній формі), тому взагалі є невстановленим, з якого періоду слід розраховувати прострочення поставки.

При чому, позивач розраховує цей період з дня, наступного за датою видаткових накладних.

Суд також не може прийняти пояснення позивача щодо неотримання товару по підписаних без зауважень видаткових накладних, стосовно того, що сторони так домовились, а товар відповідачем не було отримано».

Щодо твердження позивача про те, що видаткові накладні не свідчать про передачу відповідачем позивачу товару, оскільки товарно-транспортні накладні, які б підтверджували завантаження чи транспортування товару відсутні, суд зазначає таке.

За загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.

Відповідно до частин першої, другої ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 , згідно з яким Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.4. вказаного Положення передбачено, що Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства.

Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Видаткові накладні, які містяться у матеріалах справи, відповідно до вимог вищевказаного Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" містять такі обов`язкові реквізити, як дату їх складання; особу, від імені якої складено документ і кому здійснюється поставка за цією накладною; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; підпис в графі "від постачальника" та підпис в графі "отримав(ла)". Надані позивачем видаткові накладні на загальну суму підписані сторонами без зауважень. Крім того, до них додано довіреності, видані позивачем на отримання товару уповноваженій ним особі.

Суд також звертає увагу на те, що, що акт звірки взаємних розрахунків не є майновою дією боржника, не свідчить про проведення певної господарської операції; сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом; акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб (позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.04.2018 у справі №910/9004/13, від 19.04.2018 у справі №905/1198/17, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 04.12.2019 у справі №916/1727/17, від 23.09.2021 у справі №910/866/20).

При цьому, видаткова накладна, складена відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", засвідчує факт здійснення господарської операції та договірних відносин. Відсутність певного документа за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 904/887/18).

Вказана правова позиція є усталеною, та викладена в тому числі, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.01.2026 у справі 922/4558/24.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що відповідачем здійснено постачання позивачу товару за спірним договором поставки.

До того ж, листом № 3005/25-28 від 30.05.2025 позивач підтвердив наявність заборгованості перед відповідачем станом на 01.05.2025 за договором поставки №2-П від 04.11.2024 на суму 372 032,17 грн., що включає в себе заборгованість за відвантаження продукції згідно видаткової накладної №19/11 від 19.11.2024 у розмірі 308 000,00 грн., та поточну заборгованість за відвантаження продукції у квітні 2025 в загальній сумі 64 032,17 грн., отже, підтвердив поставку товару за спірним договором (т.1, а.с. 28).

Верховний Суд під час розгляду доводів касаційної скарги, ураховуючи обставини встановлені судами, які зазначені розділі 6 цієї постанови, звертається до доктрини римського права «venire contra factum proprium».

Доктрина «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини «venire contra factum proprium» лежить принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них (правова позиція, викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №910/9351/20)ю Так, у даному конкретному випадку відповідач неодноразово повідомляв позивача про об`єктивну неможливість вчасно виготовити та поставити товар за Договором, у зв`язку з віяловими відключеннями електроенергії, що здійснювалися внаслідок масованих атак на енергетичну систему України, також постачальник просив змінити строк поставки.

Слід відмітити, що в проваджені Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Назаренко Н.Г.) перебувала справа № 904/5653/25 за позовом ТОВ "РУТА-АВГ" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Пістрюги Сергія Володимировича про розірвання договору №2-п від 04.11.2024 з підстав непоставки оплаченого товару відповідачем.

Позов обґрунтовувався тими ж доказами, що й у даній справі.

При цьому, 08.12.2025 від ТОВ "РУТА-АВГ" через систему "Електронний суд" надійшла заява про залишення позову без розгляду. Заява обґрунтована тим, що потреба у судовому розгляді відпала, оскільки обставини, що стали підставою для подання позову, фактично усунуті.

Суд ухвалою від 08.12.2025 заяву ТОВ "РУТА-АВГ" про залишення позову без розгляду задовольнив. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ''РУТА-АВГ'' до Фізичної особи-підприємця Пістрюги Сергія Вікторовича про розірвання договору від 04.11.2024 №2-п залишив без розгляду.

Відтак, суперечлива поведінка позивача свідчить про порушення останнім принципу non concedit venire contra factum proprium.

Суд зазначає, що принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження своїх вимог чи заперечень. Якщо позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, то відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.

Таким чином, встановивши на підставі наявних у матеріалах справи доказів наявність обставин, які свідчать про здійснення відповідачем постачання позивачу товару за договором поставки від №2-п від 04.11.2024, суд відмовляє в задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 2 116 302,02 грн.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову в цій частині, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 261 572,62 грн., 3% річних в розмірі 67 733,06 грн., інфляційних втрат у розмірі 220 198,34 грн., як похідної вимоги.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю ''РУТА-АВГ'' до Фізичної особи-підприємця Пістрюги Сергія Вікторовича про стягнення заборгованості відмовити.

Витрати зі сплати судового збору за подання позову покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 24.03.2026.

Суддя Н.Г. Назаренко