УХВАЛА

м. Київ

01.04.2026Справа № 910/14836/25 (910/3266/26)

За позовом ОСОБА_1

(ідентифікаційний код: НОМЕР_1 )

до ОСОБА_2

(ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 )

ОСОБА_3

(ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 )

третя особа Арбітражний керуючий Косякевич Сергій Олексійович

(ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 )

про визнання недійсним договору та витребування нерухомого майна

у межах справи № 910/14836/25

за заявою ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 )

про неплатоспроможність боржника фізичної особи

Суддя Омельченко Л.В.

Без виклику (повідомлення) учасників

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду м. Києва знаходиться справа № 910/14836/25 за заявою ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) про неплатоспроможність.

24.03.2026 від кредитора боржника - ОСОБА_1 надійшла позовна заява до ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ) про визнання недійсним договору та витребування нерухомого майна, в якій позивач просить суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 23 липня 2024 року між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. та зареєстрований у реєстрі за № 3483, предметом якого є садовий будинок загальною площею 25,4 кв. м (літера «А») та земельна ділянка площею 0,0929 га (кадастровий номер :96:078:0019), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

- застосувати наслідки недійсності правочину шляхом повернення у власність ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) наступного нерухомого майна: садового будинку загальною площею 25,4 кв. м (літера «А»), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) земельної ділянки площею 0,0929 га (кадастровий номер :96:078:0019), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Одночасно з подачею позовної заяви ОСОБА_1 просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ):

- садовий будинок загальною площею 25,4 кв. м (літера «А»), розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), земельну ділянку площею 0,0929 га (кадастровий номер :96:078:0019), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Заява обґрунтована тим, що предметом позову є визнання договору купівлі-продажу, укладеного 23 липня 2024 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , предметом якого є садовий будинок загальною площею 25,4 кв. м (літера «А») та земельна ділянка площею 0,0929 га (кадастровий номер :96:078:0019), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , недійсним та витребування зазначеного нерухомого майна.

Дослідивши подану ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для її задоволення з огляду на таке.

Згідно положень ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтриманняquo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення ЄСПЛ від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини").

Отже, заходи забезпечення позову (вимог), без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь заявника вже не призведе до захисту прав або інтересів заявника, за яким він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

Так, обґрунтування поданої заяви заявник посилається на те, що оспорюваний договір укладено 23.07.2024 у період, коли в Дарницькому районному суді м. Києва вже розглядався позов ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 1 650 000 грн збитків (справа № 753/5459/24). Лише через місяць після продажу будинку суд ухвалив рішення про стягнення коштів. Відчуження майна під час судового спору прямо вказує на намір Боржника уникнути майбутньої відповідальності.

Крім того, позивач зазначає, що титульним власником будинку наразі є ОСОБА_3 , грошові вимоги якої у розмірі 1 680 504,00 грн до боржника визнані ухвалою суду від 02.03.2026 в межах справи про неплатоспроможність № 910/14836/25. Позивач уважає, що існує реальна загроза того, що ОСОБА_3 , діючи узгоджено з ОСОБА_2 , може перепродати садовий будинок третій особі (так званому «добросовісному набувачу»). У разі такого перепродажу, повернення будинку до власності ОСОБА_2 для задоволення вимог ОСОБА_1 стане фактично неможливим, а мета цього позову не буде досягнута.

Враховуючи викладене, позивач просить суд накласти арешт на спірне нерухоме майно, оскільки уважає зазначений захід забезпечення позову найбільш адекватним та співмірним, оскільки він не перешкоджає користуванню майном, але гарантує неможливість його подальшого виведення з-під контролю кредитора до завершення спору, а у випадку задоволення позову - повернення майна у ліквідаційну масу боржника.

Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення ЄСПЛ від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини").

Отже, заходи забезпечення позову (вимог), без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь заявника вже не призведе до захисту прав або інтересів заявника, за яким він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо наступного нерухомого майна: садового будинку загальною площею 25,4 кв. м (літера «А»), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) та земельної ділянки площею 0,0929 га (кадастровий номер :96:078:0019), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Крім того, встановлено, що відповідно до даних, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, власником садового будинку загальною площею 25,4 кв. м (літера «А»), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) є відповідач - ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ).

Відтак, оскільки предметом позову є визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування нерухомого майна, то суд погоджується із доводами позивача, що виконання в майбутньому судового рішення у справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матимуть відповідачі у власності майно.

Отже, накладення арешту на майно в порядку забезпечення позову у спорі про витребування такого майна є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, суд зазначає, що вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно з метою недопущення перереєстрації прав на це майно та його відчуження жодним чином не створює перешкоди та обмеження можливостей відповідача як володільця майна користуватися цим майном, та не призведе до невідворотних наслідків.

За таких обставин, накладення арешту на належне відповідачу майно є саме тим заходом забезпечення позову, яке гарантуватиме ефективний захист і поновлення прав та інтересів позивача в разі задоволення позову, не становитиме надмірний та непропорційний тягар для відповідача та/або інших осіб і є співмірним із заявленими позивачем майновими вимогами.

У той же час, позивачем не надано суду належних та достовірних доказів на підтвердження того, що земельна ділянка площею 0,0929 га (кадастровий номер :96:078:0019), розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), перебуває у власності відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для частково задоволення заяви ОСОБА_1 .

Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення.

Зважаючи на вжиті судом заходи забезпечення позову, з урахуванням встановлених судом обставин, суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення.

Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства та статтями 136-140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) про забезпечення позову - задовольнити частково.

2. Накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), а саме:

- садовий будинок загальною площею 25,4 кв. м (літера «А»), розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, тобто з 01.04.2026, є виконавчим документом та підлягає виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження відповідно до ч. 1 ст. 144 Господарського процесуального кодексу України, строк пред`явлення ухвали до виконання становить три роки, тобто до 02.04.2029.

Ухвала може бути оскаржена у порядку та строк, передбачені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Стягувач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 )

Боржник: ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 )

Суддя Л.В.Омельченко