ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2026 р. Справа№ 910/13716/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

за участю секретаря судового засідання Місюк О.П.

та представників:

позивача - Куксова В.Г.;

відповідача - Гойдика В.М.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Бейкень Енергетика Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2026

у справі №910/13716/25 (суддя - Усатенко І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Віннер Інтернешенал Інвестмент Компані"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бейкень Енергетика Україна"

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Віннер Інтернешенал Інвестмент Компані" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бейкень Енергетика Україна" про стягнення 725579,49 грн, з яких: 618841,80 грн - основана сума боргу, 33334,94 грн - інфляційні витрати, 13746,40 грн - 3 % річних та 59656,35 грн - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №09/24-15 від 15.09.2024 в частині здійснення своєчасної оплати за поставлений товар, внаслідок чого у останнього утворилася спірна заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 відкрито провадження у справі №910/13716/25 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2026 у справі №910/13716/25 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Віннер Інтернешенал Інвестмент Компані" задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бейкень Енергетика Україна" на користь позивача суму основного боргу у розмірі 618841,80 грн, 3% річних у розмірі 13733,20 грн, інфляційні втрати у розмірі 31538,95 грн та пеню у розмірі 59408,81 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Бейкень Енергетика Україна" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що місцевим господарським судом під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги апелянт відмічає про неналежність наданих позивачем доказів в підтвердження поставки товару, оскільки видаткова накладна не містить підпису відповідальної особи зі сторони позивача, не містить ідентифікації особи відповідальної за прийняття товару з боку відповідача та не містить доказів наявності повноважень такої особи апелянта на прийняття товару. Поряд з цим згідно товарно-транспортної накладної, вартість вантажу (товару), яка перевозилась за даним документом становить 598441,80 грн, що в повному обсязі спростовує висновок суду про доведеність заборгованості апелянта перед позивачем за договором в сумі 618841,80 грн.

Скаржник наголошує, що господарські відносини між позивачем та відповідачем щодо перевезення певних товарно-матеріальних цінностей поза межами договірних зобов`язань між цими ж сторонами не може бути належним та допустимим доказом в підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем за договором №09/24-15 від 15.09.2024.

Зважаючи на те, що перевезення товарів за товарно-транспортною накладною №Р1 від 19.09.2024 не охоплюється умовами спірного договору, відсутні підстави для застосування штрафних санкцій передбачених договором.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 апеляційну скаргу у справі №910/13716/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2026 апеляційну скаргу у справі №910/13716/25 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 відкрито апеляційне провадження у справі №910/13716/25, справу призначено до розгляду на 31.03.2026, встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

13.03.2026 до суду позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

Позивач стверджує, що наявність відбитку печатки підприємства на видатковій накладній свідчить про участь відповідної юридичної особи у здійсненні господарської операції та підтверджує її волевиявлення. При цьому саме підприємство несе повну відповідальність за законність використання своєї печатки, зокрема, при проставленні її відбитків на договорах, актах та інших документах.

Відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар, за наявності підпису засвідченого відбитком печатки покупця, не може свідчити про неналежність такого документа як доказу. Відтиск печатки на видатковій накладній підтверджує участь відповідної особи у здійсненні господарської операції.

Заперечуючи проти доводів скаржника стосовно того, що перевезення товарно-матеріальних цінностей здійснювалося поза межами договірних зобов`язань сторін позивач вказує, що за умовами договору датою поставки ресурсів вважається відмітка уповноваженого представника покупця про їх отримання. Натомість скаржник, прийнявши товар та засвідчивши цей факт своїм підписом у ТТН та видатковій накладній, не висловив жодних заперечень щодо строків поставки, не відмовився від прийняття товару, не склав відповідних актів та не направив позивачу жодних претензій.

На електронну адресу суду 25.03.2026 та 26.03.2026 від представників Товариства з обмеженою відповідальністю "Бейкень Енергетика Україна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Віннер Інтернешенал Інвестмент Компані" надійшли клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2026 задоволено клопотання представників Товариства з обмеженою відповідальністю "Бейкень Енергетика Україна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Віннер Інтернешенал Інвестмент Компані" про участь у судовому засіданні 31.03.2026 у справі №910/13716/25 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

У призначене судове засідання 31.03.2026, яке відбулося в режимі відеоконференції, з`явилися представники сторін та надали пояснення по суті спору. Представник відповідача вимоги скарги підтримав, просив суд її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову. Представник позивача заперечував проти доводів скарги, з підстав наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити без змін оскаржуване рішення.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як убачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 15.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бейкень Енергетика Україна" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Віннер Інтернешенал Інвестмент Компані" (постачальник) укладено договір №09/24-15 відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався передати, а покупець прийняти і оплатити продукцію виробничо-технічного призначення (далі - ресурси) на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 4.1 договору поставка ресурсів здійснюється за цінами, які визначені відповідно до умов поставки, вказані в специфікаціях і включають в себе всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати постачальника, пов`язані з постачанням ресурсів.

Відповідно до п. 5.2 договору оплата за поставлені ресурси буде проводитись протягом терміну, зазначеного в специфікації, який обчислюється з моменту поставки ресурсів і надання документів, зазначених в п. п. 6.4.1, 6.4.2 цього договору.

15.09.2024 сторонами підписано специфікацію №1 до договору, в якій визначено перелік ресурсів, які постачальник передає, а покупець приймає та оплачує на загальну суму 618841,80 грн, в тому числі ПДВ.

Так, згідно специфікації №1 постачальник передає, а покупець приймає і сплачує наступні ресурси:

- сонячна фотоелектрична панель 575 Ватт - 42 шт, загальна вартість 208732,86 грн;

- фотоелектричний інвертор 48-8 кВт вартістю 40125,14 грн;

- фотоелектричний інвертор 96-15 кВт вартістю 73255,35 грн;

- фотоелектрична колоїдна батарея 12V 200АН - 8 шт, загальна вартість 91665,76 грн;

- фотоелектрична колоїдна батарея 12V 150АН - 8 шт, загальна вартість 68663,52 грн;

- фотоелектричний інвертор 5500Р вартістю 33258,87 грн.

В специфікації сторони визначили, що ресурси поставляються на умовах DAP відповідно до ІНКОТЕРМС в редакції 2020. Термін поставки протягом 3 робочих днів з моменту підписання специфікації. Датою поставки ресурсів вважається дата позначки уповноваженого представника покупця про отримання ресурсів, зазначена в товарно-транспортній (видатковій) накладній. Право власності на ресурси та ризик випадкового знищення або пошкодження ресурсів переходить від постачальника до покупця з дати поставки ресурсів (п. 2, 4, 7 специфікації).

Згідно п. 5 специфікації термін оплати поставлених ресурсів: 90 календарних днів з моменту поставки ресурсів.

Згідно п. 11.5 договору він діє до 31.12.2024. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань (в тому числі гарантійних) за цим договором.

В підтвердження обставин поставки товару позивачем надано суду: видаткову накладну №1 від 04.11.2024 на суму 618841,80 грн, скріплену печатками обох контрагентів та підписану з боку відповідача (покупця); товарно-транспортну накладну №Р1 від 19.09.2024 на перевезення обумовленого в специфікації товару на суму 598441,80 грн, підписану та скріплену печатками обох контрагентів.

За твердженнями позивача, відповідачем отриманий товар не оплачено, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

За наслідками розгляду спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині сум, які підлягають стягненню з відповідача, з огляду на наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Укладений між позивачем та відповідачем договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глави 54 ЦК України.

Вказаний договір є підставою для виникнення в його сторін прав та обов`язків: майново-господарських зобов`язань згідно ст. 11, 202, 509 ЦК України, та згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно матеріалів справи, в підтвердження факту поставки товару позивачем подано до суду видаткову накладну №1 від 04.11.2024 та товарно-транспортну накладну №Р1 від 19.09.2024 на перевезення обумовленого в специфікації товару.

Відповідач заперечує факт отримання від позивача товару, посилаючись на те, що видаткова накладна не підписана зі сторони позивача, а ціна товару наведена в товарно-транспортній накладній не відповідає специфікації №1 до договору.

Дослідивши умови спірного договору, специфікації №1 до договору, зміст наданих позивачем видаткової накладної №1 від 04.11.2024 та товарно-транспортної накладної №Р1 від 19.09.2024, апеляційний суд встановив наступне.

Так, за умовами п. 7 специфікації №1 датою поставки ресурсів вважається дата позначки уповноваженого представника покупця про отримання ресурсів, зазначена в товарно-транспортній (видатковій) накладній.

Отже, моментом поставки товару за договором вважається дата підписання товарно-транспортної накладної, яка є головним доказом виконання зобов`язання.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що товарно-транспортна накладна підписана представниками сторін 19.09.2024 без жодних зауважень.

При цьому, аргументи відповідача стосовно того, що товарно-транспортна накладна не містить ідентифікації особи відповідальної за прийняття товару з боку відповідача та не містить доказів наявності повноважень такої особи на прийняття товару є необґрунтованими, оскільки відсутність у товарно-транспортній накладній назви посади та ініціалів особи, яка отримала товар, за наявності підпису, засвідченого відтиском печатки покупця, не може свідчити про неналежність такого документа як доказу. Наявність відтиску печатки Товариства з обмеженою відповідальністю "Бейкень Енергетика Україна" на документі свідчить про участь відповідної юридичної особи у здійсненні господарської операції та підтверджує її волевиявлення. У той же час відповідачем не надано доказів про втрату, викрадення чи інше вибуття печатки з його володіння, а тому відсутні підстави ставити під сумнів правомірність її використання у даному випадку.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що відповідачу було поставлено товар згідно договору №09/24-15 від 15.09.2024 саме 19.09.2024, що підтверджується підписаною між сторонами товарно-транспортною накладною. При цьому, не зазначення в товарно-транспортній накладній номеру договору на підставі якого здійснювалась поставка, за наявності відомостей про вантажовідправника, вантажоодержувача, пунктів навантаження та розвантаження, найменування вантажу та його кількості, яка відповідає специфікації №1, не свідчить про те, що перевезення зазначених товарно-матеріальних цінностей здійснювалося поза межами договірних зобов`язань між сторонами, оскільки відповідачем не було надано суду іншого договору ніж той, що міститься у матеріалах справи, а тому такі доводи відхиляються судом.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Обставина, про яку стверджує сторона, підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 08.11.2023 у справі №16/137б/83б/22б (910/12422/20)).

У свою чергу відповідач, заперечуючи проти факту поставки товару за спірним договором, не надав належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин. Крім того, матеріали справи не містять інформації, що договір поставки визнався у судовому поряду недійсним або був розірваним, а матеріали справи не містять іншого договору поставки, крім договору поставки №09/24-15 від 15.09.2024.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правомірність правочину презюмується. Закріплена зазначеною статтею ЦК України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Відтак, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Північний апеляційний господарський суд зазначає, що принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження своїх вимог чи заперечень. Якщо позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, то відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.

Таким чином відсутність у сторін цього судового спору інших доказів, які би підтверджували факт поставки товарів відповідачу, не усуває обов`язок відповідача заперечувати проти доводів позивача про здійснення спірної поставки шляхом надання всіх наявних у нього доказів на спростування кожного заявленого позивачем аргументу.

Проте, як встановлено судовою колегією, цього відповідачем у справі зроблено не було.

Позиція відповідача зводиться до заперечення факту поставки та невизнання поданої позивачем в підтвердження поставки товарно-транспортної накладної. Тобто відповідач будує власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), що не відповідає принципу змагальності.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що надані позивачем докази вірогідно свідчать про те, що останнім здійснено постачання відповідачу товарів за договором поставки №09/24-15 від 15.09.2024, згідно наявної у матеріалах справи товарно-транспортної накладної №Р1 від 19.09.2024. При цьому, враховуючи, що за умовами спірного договору факт поставки товару підтверджується саме товарно-транспортною накладною, колегія суддів не бере до уваги наявну в матеріалах справи видаткову накладну, яка містить іншу ціну поставленого товару. До того ж, як було повідомлено представником відповідача у судовому засіданні, Товариство з обмеженою відповідальністю "Бейкень Енергетика Україна" оформило податковий кредит виходячи з вартості товару, що відображена в товарно-транспортній накладній, а саме 598441,80 грн.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги умови спірного договору, згідно якого датою поставки є дата отримання ресурсів зазначена в товарно-транспортній накладній, а право власності на ресурси переходить до покупця з дати поставки товару, встановивши на підставі наявних у матеріалах справи доказів наявність обставин, які свідчать про здійснення позивачем постачання відповідачу товару за договором поставки №09/24-15 від 15.09.2024 згідно товарно-транспортної накладної №Р1 від 19.09.2024, суд апеляційної інстанції вважає, що строк оплати товару та його вартість потрібно визначати саме за змістом товарно-транспортної накладної, а не видаткової накладної, як помилково заявлено позивачем та встановлено судом першої інстанції.

Згідно товарно-транспортної накладної, вартість товару яка була поставлена відповідачу за договором становить 598441,80 грн, відтак саме вказану суму відповідач мав сплатити позивачу.

За домовленістю сторін оплата товару мала бути здійснена протягом 90 календарних днів з дати поставки. Оскільки товар за договором був поставлений 19.09.2024, відповідач мав здійснити його оплату до 18.12.2024 включно.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, та умов договору (п. 5 специфікації ), строк оплати поставленого позивачем товару є таким, що настав.

Матеріали не містять доказів оплати відповідачем отриманого від позивача товару.

Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути основний борг за договором у розмірі 598441,80 грн, оскільки саме така вартість товару відображена у підписаній між сторонами товарно-транспортній накладній, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 59656,35 грн за період з 05.03.2025 по 31.10.2025, 3% річних у сумі 13746,40 грн за період з 03.02.2025 по 31.10.2025 та втрати від інфляції у сумі 33334,94 грн, нараховані за період з 03.02.2025 по 30.09.2025, колегія суддів зауважує слідуюче.

В силу положень ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі порушення більш ніж на 30 календарних днів терміну оплати ресурсів, постачальник має право вимагати від покупця виплати пені в розмірі 0,04 % від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді.

З розрахунку позивача слідує, що нарахування здійснено на суму основного боргу у розмірі 618841,80 грн, проте, як було встановлено вище, основна заборгованість за договором становить 598441,80 грн.

За арифметичним перерахунком колегії суддів, в межах заявлених позивачем періодів, обґрунтованими є заявлені до стягнення з відповідача:

- пеня у розмірі 57689,79 грн (з 05.03.2025 по 31.10.2025, 598441,80 x 0.04 x 241 : 100, 241 день);

- 3% річних у розмірі 13329,68 грн (з 03.02.2025 по 31.10.2025, 598441,80 x 3 % x 271 : 365 : 100);

- інфляційні втрати у розмірі 30499,27 грн (з 03.02.2025 по 30.09.2025, 598441,80 x 1.05096448 - 598441,80).

За наведеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в наведеній частині підлягають частковому задоволенню.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Бейкень Енергетика Україна" підлягає частковому задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2026 у справі №910/13716/25 слід скасувати, як таке, що прийнято за неповного з`ясування обставини, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Враховуючи скасування оскаржуваного судового рішення, у відповідності до ч. 14 ст. 129 ГПК України, суд апеляційної інстанції змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог (у загальному розмірі 699960,54 грн, 96,46%), з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 8399,53 грн (699960,54 грн*1,5%*0,8 понижений коефіцієнт, оскільки позов подано в електронній формі).

Також зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, враховуючи положення ст. 129 ГПК України, з позивача на користь відповідача слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 461,03 грн (відповідно до пропорції, розмір задоволених апеляційних вимог становить 3,54%).

Частиною 11 статті 129 ГПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи положення ч. 11 ст. 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 7938,50 грн (8399,53 грн - 461,03 грн).

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бейкень Енергетика Україна" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2026 у справі №910/13716/25 скасувати та ухвалити нове рішення.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бейкень Енергетика Україна" (02132 , м. Київ, Дніпровська набережна, буд. 26 Ж, 60, ідентифікаційний код 41602068) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Віннер Інтернешенал Інвестмент Компані" (36003, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Балакіна, буд. 20, ідентифікаційний код 44972898) основний борг у розмірі 598441,80 грн (п`ятсот дев`яносто вісім тисяч чотириста сорок одна гривня вісімдесят копійок), пеню у розмірі 57689,79 грн (п`ятдесят сім тисяч шістсот вісімдесят дев`ять гривень сімдесят дев`ять копійок), 3% річних у розмірі 13329,68 грн (тринадцять тисяч триста двадцять дев`ять гривень шістдесят вісім копійок), втрати від інфляції у розмірі 30499,27 грн (тридцять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять гривень двадцять сім копійок) та судовий збір у сумі 7938,50 грн (сім тисяч дев`ятсот тридцять вісім гривень п`ятдесят копійок).

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повна постанова складена 01.04.2026.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов