10 березня 2026 рокуСправа № 921/12/25
Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Гевка В.Л. розглянувши заяву ТОВ "САНАТА-Т" від 02.11.2025 (вх.№ 7676 від 03.11.2025) про ухвалення додаткового рішення
про виселення з орендованого державного нерухомого майна.
За участі представників сторін та їх учасників:
Прокуратури: Михайлюк Тетяна Василівна - службове посвідчення №071086 від 01.03.2023 ;
Позивача: Ткач Руслана Мирославівна - витяг з ЄДР ;
Відповідача: Свірський Тарас Володимирович - ордер на надання правничої допомоги серія ВО №1095833 від 21.01.2025 ;
Третьої особи: Вальчук Владлена Юріївна - довіреність 03.03.2025 (видана терміном на 1 рік) .
1. Суть справи.
В провадженні Господарського суду Тернопільської області перебувала справа № 921/12/25 за позовом Заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури в інтересах держави, в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю САНАТА Т, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Регіональний офіс водних ресурсів у Тернопільській області про виселення з орендованого державного нерухомого майна.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 19.05.2025 у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, викладеному у відзиві на позовну заяву від 29.01.2025 (вх. №758 від 30.01.2025), відмовлено. У задоволенні позову відмовлено. Судові витрати, в порядку ч. 9 ст. 129 ГПК України, покладено на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Регіональний офіс водних ресурсів у Тернопільській області. Стягнуто з Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області на користь Тернопільської обласної прокуратури 3 028 грн 00 коп. судового збору.

Додатковим рішенням від 10.07.2025 в задоволенні заяви (б/н від 26.05.2025 (вх. №3850 від 27.05.2025)) Товариства з обмеженою відповідальністю САНАТА Т про ухвалення додаткового рішення, відмовлено.

14.10.2025 постановою Західного апеляційного господарського суду апеляційні скарги Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області та Заступника Керівника Тернопільської обласної прокуратури залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.05.2025 у справі №921/12/25 залишено без змін. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг залишено за скаржниками.

14.10.2025 постановою Західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю САНАТА Т залишено без задоволення. Додаткове рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.07.2025 у справі №921/12/25 залишено без змін. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишено за скаржником.

03.11.2025 до Господарського суду Тернопільської області надійшла заява (б/н від 02.11.2025 (вх.№7676 від 03.11.2025)) від представника Товариства з обмеженою відповідальністю САНАТА Т про ухвалення додаткового рішення у справі № 921/12/25.

У цій заяві просить суд:

- поновити строк для подання даної заяви, з підстав, викладених у заяві,

- ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути із Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області в користь ТОВ «САНАТА Т» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 41 000,00 гривень,

- розгляд даної заяви проводити у відсутності представника ТОВ «САНАТА Т».

Враховуючи викладене, з метою розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення суд призначив судове засідання на 25.11.2025, яке неодноразово відкладалось з підстав, зазначених в ухвалах суду, востаннє на 10.03.2026.

У призначене судове засідання 10.03.2026 з`явились представники прокуратури, позивача, відповідача та третьої особи.

10.03.2026 суд ухвалив скорочену (вступну та резолютивну) частину додаткового рішення.

2.Аргументи сторін.

2.1. Правова позиція заявника (представника відповідача у справі).

У поданій суду заяві без номера та без дати від 02.11.2025 (вх. № 7676 від 03.11.2025) про ухвалення додаткового рішення представник ТОВ "САНАТА-Т" просить про ухвалення додаткового рішення у справі №921/12/25 щодо покладення на третю особу - Регіональний офіс водних ресурсів у Тернопільській області витрат на правову допомогу адвоката в сумі 41 000,00 грн.

Зазначає, що професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі відповідачем отримано у зв`язку із розглядом даної справи судом першої інстанції, що підтверджується договором про надання правничої допомоги, додатковою угодою до зазначеного договору та актом надання-отримання послуг.

2.2. Правова позиція прокуратури у справі.

Присутня у призначеному судовому засіданні 10.03.2026 представниця Тернопільської обласної прокуратури проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення заперечує з підстав, викладених у Заяві (вих№15-747 вих 25 від 18.11.202(вх№8197 від 20.11.2025)).

Зокрема, зауважує на тому, що заявлена сума адвокатських послуг є неспівмірною із затраченим часом та фактично проведеною роботою, а також з огляду на рівень складності справи, характер спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі та час витрачений представником на виконання робіт.

2.3. Правова позиція позивача у справі.

Позивач Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення не підлягає до задоволення, з підстав, викладених у Заяві (б/н від 20.11.2025 (вх№8206 від 20.11.2026)).

Зокрема, заперечення мотивоване тим, що питання ухвалення додаткового рішення по справі про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 41 000,00 грн на користь відповідача вже розглядалось Господарським судом Тернопільської області, у задоволенні заяви судом було відмовлено. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 14.11.2025 додаткове рішення у справі 921/12/25 залишено без змін.

2.4. Правова позиція третьої особи у справі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Регіональний офіс водних ресурсів у Тернопільській області у наданих суду Запереченнях щодо задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення (вх№8204 від 20.11.2025), вважає заявлену суму надто завищеною, непропорційною та неспівмірною до обставин справи, з урахуванням її складності, а також затраченого адвокатом часу. Також, зауважує, що дана справа не є складною, а предмет, обставини та склад учасників справи №921/12/25 є аналогічним до справ, які розглядалися Господарським судом Тернопільської області, а саме : №921/143/24 та № 921/144/24 про виселення з орендованого державного нерухомого майна у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди та необхідністю використання майна для потреб Балансоутримувача. У вказаних справах представником відповідачів був адвокат Свірський Т.В., а третьою особою (Балансоутримувачем) РОВР у Тернопільській області.

3. Фактичні обставини, встановлені судом у розгляді заяви про ухвалення додаткового рішення. Мотивована оцінка судом аргументів, наведених учасниками справи. Норми права, законодавство, судова практика, які застосував суд, ухвалюючи додаткове рішення.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 19 травня 2025 року відмовлено у задоволенні позову Заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури в інтересах держави, в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано - Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях до ТОВ «САНАТА Т» про виселення з орендованого державного нерухомого майна. Вирішено в порядку ч. 9 ст. 129 ГПК України стягнути з третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області на користь Тернопільської обласної прокуратури 3 028 грн 00 коп. судового збору.

Представником відповідача через підсистему Електронний суд 03.11.2025 подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з Регіонального офісу на користь ТОВ «САНАТА Т» витрат на професійну правничу допомогу в сумі 41 000,00 грн та долучено договір про надання правничої допомоги від 22.07.2022, додаткову угоду до договору від 21.01.2025, акт надання/отримання послуг від 26.05.2025.

Суд, розглянувши та надавши оцінку вказаній заяві щодо покладення на Регіональний офіс водних ресурсів у Тернопільській області 41 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу задовольняє її частково, з огляду на таке.

Відповідно до статті 16 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За змістом частини 2 статті 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 42 ГПК України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Із змісту статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1,2 статті 124 ГПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У відповідності до частини 5 статті 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною 1 статті 221 ГПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Наведені процесуальні норми вказують на те, що, при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови:

- докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;

- до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2022 у справі № 921/221/21, від 31.05.2022 у справі №917/304/21, від 24.01.2023 у справі № 922/4022/20.

Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Приписами статті 244 ГПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Положеннями частини 1 статті 1 зазначеного Закону унормовано, що договір про надання правової допомоги визначено як домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, стаття 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Глава 52 ЦК України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг.

Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

- договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");

- за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

- як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару.

На обґрунтування поданої заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у даній справі, представником ТзОВ "САНАТА Т" надано суду копії : Договору про надання правничої допомоги від 27.07.2022 ; Додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги від 21.01.2025 ; Акт надання-отримання послуг від 26.05.2025 ;

У відповідності до наданих доказів заявник стверджує, що адвокатом Свірським Тарасом Володимировичем, який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №000352 від 25.01.2019 виданого Радою адвокатів Тернопільської області, надано Товариству з обмеженою відповідальністю "САНАТА Т" послуги в повному обсязі з дотриманням умов Договору про надання правничої допомоги на загальну суму 41 000,00 грн. Вказане підтверджується наданим суду Актом надання-отримання послуг від 26.05.2025.

Дослідивши наданий представником відповідача Акт надання-отримання послуг, суд приходить до висновку, що адвокатом частково підтверджено виконання робіт по наданню послуг та доведено їх реальність та дійсність понесення у межах розгляду даної справи.

При цьому, надаючи оцінку поданим доказам, суд виходив з такого.

27.07.2022 між ТзОВ "САНАТА Т" в особі директора Рибачука Віктора Олександровича (в подальшому іменується "Клієнт") та Адвокатом Свірським Тарасом Володимировичем (в подальшому іменується "Адвокат"), укладено Договір № б/н про надання Клієнту правничої допомоги. За цим Договором адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу, в тому числі, надавати йому усні, письмові консультації щодо його прав та обов`язків відповідача, а також здійснювати представництво інтересів Клієнта в суді у справі.

Згідно Розділу 2 Договору Адвокат має право представляти і захищати права, свободи та інтереси Клієнта у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах/товариствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належать вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Розмір плати за надані адвокатом послуги (гонорару) та порядок сплати додатково можуть бути визначені у додатковій угоді, підписаній Сторонами. Даний пункт застосовується також щодо компенсації додаткових витрат. (пункт 4 Розділу 4 Договору).

Сторони між собою узгодили, що плата за надані послуги може бути здійснена на користь Адвоката безпосередньо протилежною стороною судового спору, учасником якого являється Клієнт без окремої згоди на це Клієнта (даний пункт застосовується у разі стягнення судовим рішенням із протилежної сторони судового спору на користь Клієнта витрат на професійну правничу допомогу). (пункт 5 Розділу 5 Договору).

За надання Адвокатом правничої допомоги відповідно до пункту 1 Додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги від 21.01.2025, Сторони встановили та погодили для Виконавця розмір винагороди (гонорару), який оплачується Замовником на умовах Договору від 27.07.2022 та Додаткової угоди від 21.01.2025.

При цьому, відзив відповідача містить вказівку на те, що докази понесення витрат на правову допомогу та їх розмір будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у відповідності до частини 8 статті 129 ГПК України.

У зв`язку з цим, суд вважає, що заяву від 02.11.2025 про ухвалення додаткового рішення та додані до неї документи на підтвердження понесення стороною відповідача витрат на правову допомогу, подано з дотриманням порядку, визначеним ГПК України.

Оцінивши подані представником відповідача розрахунки витрат на правничу допомогу у сукупності, суд вважає, що не усі витрати на правничу допомогу повинна нести у справі третя особа - Регіональний офіс водних ресурсів у Тернопільській області, з огляду на таке.

Велика Палата Верховного Суду в пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 висловлено таку правову позицію": "Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату гонорару успіху, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність."

Дослідивши наданий адвокатом відповідача Акт надання-отримання послуг від 26.05.2025 щодо виконання, суд приходить до висновку, що адвокатом підтверджено виконання робіт по наданню послуг у більшості випадків, проте, в окремих випадках, не доведено їх реальність - дійсність понесення у межах розгляду даної справи.

Зокрема, суд критично розцінює розмір правничої допомоги, заявлений до стягнення з третьої особи - Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області, за надану ТОВ «САНАТА Т» правничу допомогу, перелічену адвокатом Свірським Т. В. в Акті надання-отримання послуг від 26.05.2025 року, зокрема: підготовка та складення відзиву на позовну заяву (в тому числі, але не виключно: правовий аналіз матеріалів та оцінка обставин і наявних доказів; правовий аналіз законодавства та судової практики, формування правової позиції) 15 000 грн ; підготовка та складення заперечення 7 000 грн ; підготовка та складення додаткових письмових пояснень 3 000 грн ; участь у 8 (восьми) судових засіданнях 16 000 грн. Всього 41 000 грн.

Так, заявлені 15 000,00 грн за підготовку та складення відзиву на позовну заяву (в тому числі, але не виключно: правовий аналіз матеріалів та оцінка обставин і наявних доказів; правовий аналіз законодавства та судової практики, формування правової позиції) є завищеним, оскільки складання відзиву на позовну заяву передбачає, також, і попереднє вивчення та проведення аналізу доказів позовних матеріалів, за які окремо нараховано 7 000,00 грн та 3 000,00 грн.

Крім того, дана справа не є складною. Предмет, обставини та склад учасників справи № 921/12/25 є аналогічним до справ, які розглядалися Господарським судом Тернопільської області, а саме: справа № 921/143/24 та справа № 921/144/24 про виселення з орендованого державного нерухомого майна у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди та необхідністю використання майна для потреб Балансоутримувача. У вказаних справах представником відповідачів був адвокат Свірський Т. В., а третьою особою (Балансоутримувачем) РОВР у Тернопільській області.

При цьому, судом встановлено, що процесуальні документи у справі № 921/12/25 (відзив, заперечення, пояснення) були аналогічними, що й у справах № 921/143/24, № 921/144/24, тому не потребували значної витрати часу для їх підготування, а також додаткового аналізу судової практики та законодавства представником відповідача.

А тому, на думку суду, співмірно обрахованими за вказану послугу та такими, що підлягають до задоволення є 5 000,00 грн за підготовку та складення відзиву на позовну заяву (в тому числі, але не виключно: правовий аналіз матеріалів та оцінка обставин і наявних доказів; правовий аналіз законодавства та судової практики, формування правової позиції).

Щодо наданих послуг по підготовці та складенні заперечення 7 000 грн та підготовці та складенні додаткових письмових пояснень 3 000,00 грн, то суд вважає, що вказані заявником суми є, також завищеними, оскільки вони були аналогічними, що надавались у справах № 921/143/24, № 921/144/24, тому, на переконання суду, не потребували значної витрати часу для їх підготовки та оформлення у справі №921/12/25.

Тож, за надані послуги по підготовці та складенню заперечення та додаткових письмових пояснень суд вважає правомірно обрахованими та такими, що підлягають до задоволення - 5 000,00 грн.

Стосовно нарахованих адвокатом Свірським Т.В. 16 000,00 грн (8 год. х 2000,00 грн) за участь у 8 (восьми) судових засіданнях, то суд оцінює заявлену суму критично, з огляду на обрахування вартості затрачених годин за представництво у судових засіданнях.

Так, суд враховує що тривалість судових засідань у даній справі була різною, зокрема, фактично затрачений час адвоката позивача на представництво у судових засіданнях, складав :

11.02.2025 з 10:02 по 10:05 = 3 хв.,

25.03.2025 з 11:34 по 12:14 = 40 хв.,

14.04.2025 з 12:36 по 12:40 = 4 хв.,

15.04.2025 - з 15:48 по 15:50 = 2 хв.,

29.04.2025 - з 12:51 по 12:55 = 4 хв.,

05.05.2025 з 12:41 по 13:15=34 хв.,

12.05.2025 з 12:36 по 13:18=42 хв.,

19.05.2025 з 12:48 по 12:50=2 хв.

Тож, згідно протоколів судових засідань, зокрема, від : 11.02.2025, 14.04.2025, 15.04.2025, 29.04.2025 та 19.05.2025, фактично затрачений час адвоката відповідача на представництво у зазначених судових засіданнях складав менше 5-ти хвилин.

А тому, враховуючи зазначене, суд вважає правомірно обрахованими та такими, що підлягають до задоволення 10 000 грн 00 коп. за представництво в судових засіданнях.

При цьому 6 000,00 грн суд розцінює як надмірно та безпідставно заявлені та такі, що не підлягають до задоволення.

4.Висновок.

Згідно статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини "Гурепка проти України № 2" наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Аналіз положень статей 126-129 ГПК України вказує на те, що процесуальне законодавство надає можливість іншій стороні подати клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у разі незгоди із розрахунком витрат, наведеним у відповідній заяві.

При цьому, як зазначалось вище, за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Положення статей 126, 129 ГПК України, кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європа державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81)7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п.33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 року у справі № 910/12876/19).

За змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 ГПК України).

Водночас, частиною 6 статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частин 5 та 6 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Отже, процесуальне законодавства надає можливість іншій стороні подати клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги у разі незгоди із розрахунком витрат, наведеним у відповідній заяві.

З урахуванням вищезазначених вимог закону, при визначені розміру правничої допомоги суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як зазначалось раніше, рішенням суду у даній справі від 19.05.2025 витрати зі сплати судового збору в сумі 3028 грн покладено на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Регіональний офіс водних ресурсів у Тернопільській області, у зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправильних дій третьої особи.

Норми процесуального закону (статті 2, 123, 129 ГПК України) визначають загальний порядок розподілу судових витрат між сторонами у справі та іншими учасниками справи, що ґрунтується на принципі обов`язковості відшкодування судових витрат особи, на користь якої ухвалено судове рішення, за рахунок іншої особи, яка в цьому спорі виступає її опонентом (подібний висновок міститься у пункті 8.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 923/199/21).

Враховуючи вищевикладене у сукупності, з урахуванням того, що згідно приписів статті 129 ГПК України суду надано право зменшувати судові витрати (в тому числі витрати на професійну правничу допомогу), що підлягають розподілу, за критеріями, визначеними у статті 129 Кодексу, надавши оцінку поданим доказам, суд приходить до висновку, що в даному випадку має місце безпідставне збільшення вартості надання послуг адвокатом, зокрема в частині завищення кількості годин щодо підготовки процесуальних документів, вивчення та аналізу практики та фактичної участі у судових засіданнях.

Беручи до уваги заявлену до стягнення плату за виконані роботи адвокатом Свірським Т.В. при наданні правничої допомоги відповідачу в розмірі 41 000,00 грн, суд вважає реальними, обґрунтованими та такими, що були необхідними при розгляді справи №921/12/25, а тому підлягають до відшкодування Регіональним офісом водних ресурсів у Тернопільській області в сумі 20 000 грн 00 коп.

У витратах на послуги адвоката в сумі 21 000,00 грн, суд відмовляє як надмірно нарахованих та безпідставно заявлених.

Враховуючи зазначене вище, керуючись положеннями статей 2, 42, 233, 236, 241, 244 з 253 по 259 у сукупності з іншими статтями Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Заяву від 02.11.2025 (вх. № 767 від 03.11.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю САНАТА Т, про винесення додаткового рішення, задовольнити частково.

2. Стягнути з Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю САНАТА Т 20 000 (двадцять тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. В іншій частині заяви, відмовити у задоволенні.

4. Наказ видати після набрання додатковим рішенням суду законної сили.

Прокурор: Тернопільська обласна прокуратура, м. Тернопіль, вул. Листопадова, 4, ;

Позивач: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, вул. Василіянок,48, м. Івано-Франківськ,76019, () ;

Відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю САНАТА Т, вул. Текстильна,21, оф. 34, м. Тернопіль, 46023, ().

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Регіональний офіс водних ресурсів у Тернопільській області вул. За Рудкою, 35, м. Тернопіль, 46003 .

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили у порядку статті 241 ГПК України.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається у порядку, визначеному статтями з 253 по 259 ГПК України. Повне додаткове рішення складено 23.03.2026. Повний текст додаткового рішення надіслати учасникам справи до їх електронних кабінетів в електронній формі із застосуванням ЄСІТС в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб -порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя В.Л. Гевко