РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2026Справа № 910/16031/25

Суддя Погрібна С.В., після лікарняного та виходу з тривалої відпустки, розглянувши матеріали у справі

за позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (адреса: 01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 51-А; )

до Державного підприємства "Український центр у сфері благоустрою" (адреса: 04209, м. Київ, вул. Героїв Дніпра, буд. 14-Г; )

про стягнення коштів

без виклику сторін,

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" до Державного підприємства "Український центр у сфері благоустрою" про стягнення заборгованості за неналежне виконання умов договору № 1848 від 01.10.2011 про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньо будинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів у розмірі 59143,19 грн., 2638,49 грн. інфляційних втрат, 1208,19 грн. 3% річних та 12 403,45 грн. пені.

Ухвалою суду від 24.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та, між іншого, встановлено відповідачу строк для подання суду відзиву - 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Будь-які звернення, клопотання чи відзив від відповідача до суду не надходили.

Ухвала суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі доставлена відповідачу в його електронний кабінет 24.12.2025, що підтверджується відповідною довідкою.

Втім, відповідач, у визначений судом строк, не подав відзив на позовну заяву, клопотання про продовження строку на його подання відсутнє.

Приписами частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги зазначене, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи та встановлено обставини.

Рішення виноситься суддею з урахуванням строку її перебування на лікарняному та у відпустці.

Окрім того, у зв`язку зі збройною агресією збоку рф, на підставі чого введено в Україні воєнний стан, враховуючи поточну обстановку, постійні тривоги, які впливають на працездатність, суд був вимушений вийти за межі строку винесення рішення, встановленого ГПК України.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступне.

01.10.2011 між Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» (підприємство) та Державним підприємством «Український центр у сфері благоустрою» (споживач) був укладений договір про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів № 1848 (далі - договір від 01.10.2011 № 1848).

Відповідно до п. 1.1. договору від 01.10.2011 № 1848 предметом цього договору є надання послуг на теплопостачання та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої енергії у гарячій воді та експлуатаційних витрат; обслуговування та утримання внутрішньо будинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів в нежилому приміщенні (будинку) за адресою: м. Київ, вул. Героїв Дніпра, буд. 14-Г.

Відповідно до п. 2.3.6. договору від 01.10.2011 № 1848 споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати (сплачувати) на розрахунковий рахунок Дирекції по експлуатації нежилих будинків (структурного підрозділу підприємства) вартість спожитої теплової енергії та технічного обслуговування теплосистеми.

Відповідно до п. 2.3.7. договору від 01.10.2011 № 1848 за несвоєчасну сплату передбачених цим договором нарахувань споживач на користь підприємства сплачує пеню у розмір 0,5 % від суми прострочених платежів за кожний день прострочки, але не більше 2-ох облікових ставок НБУ, що діяли на період внесення платежу.

Відповідно до п. 6.1., 6.2., 6.4. договору від 01.10.2011 № 1848 цей договір набуває чинності з 01.10.2011 та діє до 01.10.2012.

Договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку, на який він був укладений (за письмовою вимогою хоча б однієї з сторін); взаємної згоди стороні про його припинення; прийнятті рішення судом; передбачених п. 4.3.1 договору; ліквідації сторін.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії припинення не буде письмово заявлено однією зі сторін.

Додатком № 1 до договору від 01.10.2011 № 1814 встановлені тарифи на теплову енергію та технічне обслуговування тепломереж. Додатком № 2 до договору від 01.10.2011 № 1814 встановлений порядок розрахунків за теплову енергію. Додатком № 3 до договору від 01.10.2011 № 1814 встановлені умови припинення подачі теплової енергії.

Відповідно до п. 3.4. додатку № 2 до договору № 1848 від 01.10.2011 сторонами було погоджено, що у випадку несплати за користування послугами, вказаними у цьому договорі до кінця розрахункового періоду (п.3 цього додатку) підприємство нараховує споживачу пеню на суму фактичного боргу у розмірі 0,5 % за кожний день прострочки платежу по день фактичної сплати, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.

16.08.2018 між Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» та Державним підприємством «Український центр у сфері благоустрою» був укладений договір № 240336, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах передбачених цим договором (п. 1.1. договору).

Облік споживання теплової енергії у наведеному будинку проводиться за приладами обліку (п. 5.1. договору від 16.08.2018 № 240336).

Кількість відпущеної теплової енергії визначається енергопостачальною організацією та зазначається в обліковій картці фактичного споживання теплової енергії за звітний період та в акті виконаних робіт (п. 5 додатку 4 до договору від 16.08.2018 № 240336).

Відповідач користується приміщеннями опалювальною площею 108,80 кв.м., розташованими в будинку за адресою: вул. Героїв Дніпра,14 літ. Г в м. Києві, що вбачається з додатку № 8 до договору від 16.08.2018 № 240336, який відповідно до п. 2.3.4. цього договору містить всі об`єкти теплоспоживання, підключені до теплових мереж.

Зазначене нежитлове приміщення, загальною площею 115,0 кв.м. було передано відповідачу в оренду на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 14.08.2014.

Відповідач користується зазначеним приміщенням відповідно до договору № 1699-2 від 16.06.2020 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, укладеного між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець), Державним підприємством «Український центр у сфері благоустрою» (орендар) та Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація», відповідно до умов якого орендодавець на підставі протоколу засідання Постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 17.03.2020 № 10/196 (п. 53) передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Героїв Дніпра, будинок №14 літера Г для розміщення науково-дослідної установи.

Відповідно до п. 9.1. договору оренди № 1699-2 від 16.06.2020, цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 21.09.2020 по 19.09.2023.

Оскільки строк дії договору № 1699-2 від 16.06.2020 завершується у період воєнного стану, він вважається продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану відповідно до п. 5 постанови Кабінету Міністрів України № 634 від 27.05.2022 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану».

Як вказує позивач та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, позивачем були виконані всі необхідні заходи з підготовки будинку до опалювального сезону за 2024 - 2025 роки, а КП «Київтеплоенерго» було проведено перевірку готовності об`єкта теплоспоживання та приладу обліку теплової енергії з видачею актів готовності до опалювального сезону, актів готовності вузла комерційного обліку споживача до роботи та нарядів на включення теплопостачання.

Протягом опалювального сезону за 2024 - 2025 рік до нежитлового будинку по вул. Героїв Дніпра,14 літ.Г в м. Києві, який має єдину систему централізованого опалення, обладнану приладом обліку теплової енергії, подавалась теплова енергія у обсягах, що зафіксовані у відомостях обліку теплової енергії та які зазначені КП «Київтеплоенерго» в облікових картках фактичного споживання теплової енергії за звітний період.

Загальний обсяг спожитої теплової енергії у вказаному будинку зазначений у наведених в облікових картках КП «Київтеплоенерго» щомісячно розподілявся позивачем між споживачами тепла пропорційно до опалювальної площі нежилого будинку, що відображено у розрахунках нарахувань.

Відповідачу пред`являлася до сплати фактична кількість спожитої теплової енергії згідно табуляграм МВРТ (облікових карток) (на підставі показників теплолічильника та розрахунку теплових втрат на абонентському уводі) за попередній місяць, що відображено у розрахунках нарахувань.

Згідно з розрахунками нарахувань, відповідачу було нараховано вартість теплової енергії за кожен місяць споживання, виходячи з діючих тарифів на теплову енергію та обсягів споживання, визначених пропорційно до опалювальної площі нежитлового приміщення, користувачем яких є відповідач.

Позивачем долучено до позову акти прийому виконаного опалення та технічного обслуговування: №1848/2410 за жовтень 2024 року на суму 799,02 грн.; № 1848/2511 за листопад 2024 року на суму 7690,78 грн.; № 1848/2412 за грудень 2024 року на суму 10708,96 грн.; № 1848/2501 за січень 2025 на суму 8648,30 грн.; № 1848/2502 за лютий 2025 року на суму 12396,23 грн.; № 1848/2503 за березень 2025 року на суму 14105,78 грн.; № 1848/2504 за квітень 2025 року на суму 799,02 грн.; № 1848/2505 за травень 2025 року на суму 799,02 грн.; № 1848/2506 за червень 2025 року на суму 799,02 грн.; № 1848/2507 за липень 2025 року на суму 799,02 грн.; № 1848/2508 за серпень 2025 року на суму 799,02 грн.; № 1848/2509 за вересень 2025 року на суму 799,02 грн.

Зазначені акти прийому виконаного опалення та технічного обслуговування не місять підпису відповідача, однак, матеріали справи не містять зауважень відповідача в частині наданих позивачем послуг за договором.

Відповідно до довідки - розрахунку заборгованості відповідача за договором від 01.10.2011 № 1848 останній має заборгованість за період з жовтня 2024 року по вересень 2025 року у загальному розмірі 59143,19 грн.

25.06.2025 позивач направив відповідачу претензію про погашення заборгованості за період 2024 року по травень 2025 року у загальній сумі 55947,11 грн., однак дана претензія залишена без відповіді та задоволення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно із положеннями статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Положеннями ч. 7 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору;

Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору;

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина 1 статті 9 Закону України «Про теплопостачання»).

Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (абзац 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання»).

Судом встановлено, що у період з жовтня 2024 року по вересень 2025 року позивач, на виконання умов договору № 1848 від 01.10.2011, надав відповідачу послуги з теплопостачання та технічного обслуговування на загальну суму 59 143,19 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи актами прийому виконаного опалення та технічного обслуговування за вказаний період.

Крім цього, факт надання позивачем послуг за спірний період також підтверджується долученими до матеріалів справи актами готовності до опалювального сезону, актами про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи, нарядами на включення та відключення тепла.

Відповідач, зі свого боку, умови договору в частині своєчасної та повної оплати вартості послуг, передбачених договором № 1848 від 01.10.2011, не виконав належним чином, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 59 143,19 грн.

Відповідач доказів, які б підтверджували належну сплату вартості послуг позивачу або спростовували доводи останнього, суду не надав, відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача щодо стягнення основної заборгованості в сумі 59 143,19 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Разом з тим, позивачем також заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача, нараховані за період з 24.11.2024 по 17.11.2025 на зазначену суму заборгованості, інфляційні втрати у розмірі 2 638,49 грн., 3% річних у розмірі 1 208,19 грн., пеня у розмірі 12 403,45 грн.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Так, п. 2.3.7 договору № 1848 від 01.10.2011 сторонами було погоджено, що за несвоєчасну сплату нарахувань споживач сплачує пеню у розмірі 0,5 % від суми прострочених платежів за кожний день прострочки, але не більше двох облікових ставок Національного банку України, що діяли на період внесення платежу.

Відповідно до п. 3.4. додатку № 2 до договору № 1848 від 01.10.2011 сторонами було погоджено, що у випадку несплати за користування послугами, вказаними у цьому договорі до кінця розрахункового періоду (п.3 цього додатку) підприємство нараховує споживачу пеню на суму фактичного боргу у розмірі 0,5 % за кожний день прострочки платежу по день фактичної сплати, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 жовтня 2024 року у справі № 911/952/22 зазначила, що на практиці необхідно розмежовувати механізм (формулу) обчислення пені, який характеризує таку її ознаку, як нарахування за кожен день прострочення (поденне нарахування), та строк нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені), який регулює ч. 6 ст. 232 ГК України. Формулювання, яке містить ч. 3 ст. 549 ЦК України та кореспондуючі їй норми інших нормативних актів, у тому числі умови договору (у разі відображення, зазначення сторонами подібного в договорі), лише вирізняють (ідентифікують) пеню серед неустойки (інших штрафних санкцій) та визначають механізм (формулу) її обчислення, однак жодним чином не стосуються питання щодо граничного строку, за який може бути нарахована пеня.

Якщо умовами укладеного договору сторони передбачили більш тривалий, ніж визначений ч. 6 ст. 232 ГК України, строк нарахування штрафних санкцій (зазначили про їх нарахування до дня фактичного виконання, протягом усього періоду існування заборгованості тощо), то їх нарахування не припиняється за період прострочення зобов`язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано, а застосуванню підлягає саме строк, установлений договором.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, суд встановив, що позивачем такий розрахунок здійснено виходячи із подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період прострочення, а не за розміром визначеним у п. 2.3.7 договору, що визнається судом обґрунтованим.

Відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача інфляційної складової боргу та 3 % річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та трьох процентів річних від простроченої суми.

При цьому суд зважає, що дана норма підлягає застосовуванню за порушення грошового зобов`язання незалежно від того, чи передбачили її сторони у договорі.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

При цьому, відповідно до п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Оскільки судом встановлено правильність здійснених позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, то позовні вимоги про стягнення з відповідача вказаних нарахувань підлягають задоволенню у повному обсязі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Твердження позивача відповідачем належними доказами не спростовані.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Український центр у сфері благоустрою" (адреса: 04209, м. Київ, вул. Героїв Дніпра, буд. 14-Г; ) на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (адреса: 01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 51-А; ) заборгованість за договором № 1848 від 01.10.2011 у розмірі 59 143,00 (п`ятдесят дев`ять тисяч сто сорок три) грн. 19 коп.; нараховані на суму заборгованості інфляційні втрати у розмірі 2 638 (дві тисячі шістсот тридцять вісім) грн. 49 коп.; 3% річних у розмірі 1 208 (одна тисяча двісті вісім) грн. 19 коп.; пеня у розмірі 12 403 (дванадцять тисяч чотириста три) грн 45 коп.; судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписане суддею 26.03.2026.

Суддя Світлана ПОГРІБНА