ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
УХВАЛА

01 квітня 2026 року Справа № 915/1568/24

м.Миколаїв

Суддя Господарського суду Миколаївської області Мавродієва М.В., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву Миколаївської міської ради №7548/02.02.01-22/02/012/26 від 24.03.2026 (вхід.№4407/26 від 30.03.2026) про забезпечення позову у справі

за позовом: Миколаївської міської ради,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю КРИСТМАС.,

про: зобов`язання повернути земельну ділянку шляхом знесення будівель та споруд, скасування державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна,-

в с т а н о в и в:

У провадженні Господарського суду Миколаївської області знаходиться справа за позовом Миколаївської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю КРИСТМАС., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Комунальне підприємство Миколаївської міської ради Міське ринкове господарство, за такими вимогами:

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю КРИСТМАС. повернути Миколаївській міській територіальній громаді в особі Миколаївської міської ради земельну ділянку площею 40000 кв.м (кадастровий №:02:009:0003) шляхом знесення будівель та споруд: муніципального торгового комплексу по вулиці Поздовжній вісім, 2в/7, який складається з торгівельних комплексів, загальною площею 1619,8 кв.м, автостоянки І, огорожі №1, 2; муніципального торгового комплексу по вулиці Поздовжній вісім, 2В, який складається з літ.І-1 - магазинів, загальною площею 337,0 кв.м; літ.Ї-1 - магазинів, загальною площею 338,0 кв.м; літ.Я-1 - магазину, загальною площею 595,4 кв.м; №1, 2 - огорожі; №І - замощення; муніципального торгового комплексу по вулиці Поздовжній вісім, 2в/7і, який складається з літ.Е-1 - магазинів, загальною площею 188,8 кв.м; літ.Ж-1 - магазинів, загальною площею 87,2 кв.м; літ.З-1 - магазинів, загальною площею 151,2 кв.м; №1, 2 - огорожі; №І - замощення;

- скасувати державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю КРИСТМАС. на муніципальний торговий комплекс, опис: торгівельні комплекси, автостоянка І, огорожа №1, 2, що знаходяться за адресою: Миколаївська обл., м.Миколаїв, вулиця Поздовжня восьма, будинок 2в/7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, державна реєстрація від 13.03.2014);

- скасувати державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю КРИСТМАС. на муніципальний торговий комплекс, опис: літ.І-1 - магазини, загальною площею 337,0 кв.м; літ.Ї-1 - магазини, загальною площею 338,0 кв.м; літ.Я-1 - магазин, загальною площею 595,4 кв.м; №1, 2 - огорожа; №І - замощення, що знаходяться за адресою: Миколаївська обл., м.Миколаїв, вулиця Поздовжня восьма, будинок 2В (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, державна реєстрація від 15.10.2019);

- скасувати державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю КРИСТМАС. на муніципальний торговий комплекс, опис: літ.Е-1 - магазини, загальною площею 188,8 кв.м; літ.Ж-1 - магазини, загальною площею 87,2 кв.м; літ. З-1 - магазини, загальною площею 151,2 кв.м; №1, 2 - огорожа; №І - замощення, що знаходяться за адресою: Миколаївська обл., м.Миколаїв, вулиця Поздовжня восьма, будинок 2В/7і (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, державна реєстрація від 15.10.2019).

Ухвалою суду від 20.08.2025, яка залишена без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.11.2025, у даній справі призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На вирішення судової земельно-технічної експертизи поставлено таке питання: яка площа та конфігурація частини земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:0003 потрібна для розміщення та обслуговування нерухомого майна зареєстрованого за Товариством з обмеженою відповідальністю КРИСТМАС. та розташованого на вказаній земельній ділянці, з врахуванням цільового призначення вказаного нерухомого майна торгові площі (ринок) та визначених обмежень землекористування?

Ухвалою суду від 28.01.2026, яка залишена без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2026, у даній справі задоволено клопотання судових експертів Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №5652-34-25 від 23.12.2025 про надання додаткових документів, необхідних для проведення судової експертизи, та надано такі додаткові матеріали. Провадження у справі зупинено до одержання результатів експертизи.

30.03.2026 позивачем подано до суду заяву №7548/02.02.01-22/02/012/26 від 24.03.2026 (вхід.№4407/26) про забезпечення позову, в якій він просить вжити наступні заходи забезпечення позову:

- заборонити ТОВ КРИСТМАС., а також іншим фізичним та юридичним особам, вчиняти будь-які дії щодо поділу земельної ділянки площею 4 га, кадастровий номер: :02:009:0003, що розташована за адресою: м.Миколаїв, вул.Поздовжня восьма, 2-В;

- заборонити органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень», державним кадастровим реєстраторам Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастру) вчиняти будь-які дії щодо поділу земельної ділянки площею 4 га, кадастровий номер: :02:009:0003, що розташована за адресою: м.Миколаїв, вул.Поздовжня восьма, 2-В.

Суд враховує, що оскільки забезпечення позову є процесуальною дією, спрямованою на захист інтересів позивача від недобросовісних дій відповідача, а не розглядом справи по суті, то розгляд заяв про забезпечення позову може розглядатись судом і у зупиненому господарському провадженні.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову міська рада вказує наступне:

- після відкриття судом провадження у даній справі до Миколаївської міської ради надійшла заяви ТОВ «КРИСТМАС.» №19.04-06/51390/202 від 25.12.2024 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (кадастровий номер :02:009:0003) на три земельні ділянки, а саме: земельну ділянку №1 площею 979 кв.м, земельну ділянку №2 площею 22620 кв.м, земельну ділянку №3 площею 15900 кв.м, з метою отриманням в оренду ТОВ «КРИСТМАС.» земельної ділянки №2 площею 22620 кв.м для обслуговування нерухомого майна за адресою: вул.8 Поздовжня, 2В/7і, 2В, 2в/7;

- за результатами розгляду заяви ТОВ «КРИСТМАС.» та доданих до неї документів, Миколаївська міська рада 24.04.2025 прийняла рішення №43/36 «Про відмову ТОВ «КРИСТМАС.» у наданні дозволу на розроблення технічно документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (кадастровий номер :02:009:0003) по вул.8 Поздовжній, 2-В в Інгульському районі м.Миколаєва»;

- рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.07.2025 у справі №400/5769/25, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2025, позов ТОВ «КРИСТМАС.» задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано рішення Миколаївської міської ради від 24.04.2025 №43/36 «Про відмову ТОВ «КРИСТМАС.» у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (кадастровий номер: :02:009:0003) по вул.8 Поздовжній, 2-В в Інгульському районі м.Миколаєва»; зобов`язано Миколаївську міську раду повторно розглянути заяву ТОВ «КРИСТМАС.» від 25.12.2024, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні;

- окрім цього, в провадженні Господарського суду Миколаївської області перебуває справа №915/1005/25 за позовом ТОВ «КРИСТМАС.» до Миколаївської міської ради та КП ММР «Міське ринкове господарство» з вимогами, зокрема, щодо надання дозволу ТОВ «КРИСТМАС.» на укладення договору з виготовлення технічної документації щодо поділу земельної ділянки (кадастровий номер: :02:009:0003, площа 4 га (40000 кв.м), цільове призначення: для реконструкції та подальшого обслуговування нежитлових приміщень під муніципальний торговий комплекс, власник: територіальна громада міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради;

- тобто, ТОВ «КРИСТМАС.» вживає активні дії щодо поділу земельної ділянки площею 4 га (кадастровий номер :02:009:0003) по вул.8 Поздовжній, 2-В в Інгульському районі м.Миколаєва, при цьому, у випадку поділу такої земельної ділянки на три земельні ділянки, а також внесення змін до Державного кадастрового реєстру, при умові задоволення позову у даній справі Миколаївська міська рада буде вимушена звертатися до суду з новими (іншими) позовами для захисту своїх порушених прав, що, на думку міськради, свідчить про необхідність забезпечення позову;

- міськрада вважає, що обумовлені заходи забезпечення позову направлені виключно на можливість захисту прав та інтересів Миколаївської міськради на земельну ділянку площею 4 га, кадастровий номер :02:009:0003, оскільки її поділ унеможливить усунення перешкод в її користуванні шляхом зобов`язання ТОВ «КРИСТМАС.» повернути Миколаївській міській територіальній громаді в особі Миколаївської міськради земельну ділянку площею 40000 кв.м (кадастровий номер :02:009:0003) шляхом знесення будівель та споруд, що є основним предметом позову Миколаївської міської ради у даній справі.

Відповідач у письмових запереченнях від 31.03.2026 просить суд відмовити позивачу у задоволенні вказаної заяви про забезпечення позову посилаючись на наступне:

- відповідач вважає, що суд у порядку ст.137 ГПК України, не може заборонити вчиняти дії з поділу спірної земельної ділянки фізичним, юридичним особам, реєстраторам та ТОВ «КРИСТМАС.» оскільки поділ земельної ділянки здійснюється не за фактом звернення будь-якої особи чи ТОВ «КРИСТМАС.», а виключно за встановленою законом процедурою та лише на підставі рішення самої Миколаївської міської ради або на підставі рішення суду;

- міська рада не зазначає, яку саме дію з поділу земельної ділянки може вчинити ТОВ «КРИСТМАС.» чи будь-яка особа, реєстратор речових прав, кадастровий реєстратор, без рішення самої Миколаївської міської ради та/або без рішення суду;

- запропоновані міською радою заходи забезпечення позову (заборона вчиняти дії з поділу земельної ділянки) не є співмірними з вимогою про звільнення земельної ділянки від об`єктів нерухомого майна;

- наявність судових справ №400/57/25, №915/1005/25 та наявність не виконаного Миколаївською міською радою судового рішення по справі №400/57/25 не свідчать про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову, про які просить міська рада у даній справі;

- шляхом подання заяви про забезпечення позову міська рада просить вчинити дії, які б перешкоджали виконанню судового рішення по справі №400/57/25, тому як Миколаївська міська рада є юридичною особою, якій буде заборонено вчиняти дії, в тому числі щодо прийняття рішення стосовно поділу земельної ділянки, тобто фактично Миколаївська міська рада просить зупинити дію виконання судового рішення по справі №400/57/25;

- при цьому, наявність судової справи №915/1005/25 свідчить про неможливість поділу спірної земельної ділянки шляхом вчинення дій ТОВ «КРИСТМАС.», іншими особами, реєстраторами тощо.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст.2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У відповідності до ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Таким чином, із змісту вищенаведених процесуальних норм вбачається, що необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення.

Отже, інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання подальшого судового рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення балансу інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення судом питання про забезпечення позову.

Остання правова позиція суду касаційної інстанції у подібних правовідносинах також наголошує на необхідність доказування заявником фактичних обставин у кожній конкретній справі при зверненні до суду з заявою про застосування заходів забезпечення позову.

Господарським процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у використанні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що з метою застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного господарського суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, судової палати й колегії суддів Касаційного господарського суду. Подібна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.09.2021 у справі №908/2609/20, від 15.09.2021 у справі №10/Б-5022/1383/2012, від 14.09.2021 у справі №908/1671/16.

Суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду і, в даному випадку, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 та, зокрема, висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 04.12.2025 у справі №916/3385/25, якою були скасовані ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції і відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Так, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22, при вирішенні питання про забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Згідно з останньою практикою Верховного Суду у подібних правовідносинах, слід зазначити, що законодавством покладено на заявника обов`язок обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Близька за змістом правова позиція визначена у постановах Верховного Суду від 08.07.2024 у справі №916/143/24, від 04.10.2024 у справі №913/289/24.

При цьому, саме лише посилання в заяві позивача на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, адже має характер припущення. Вказане повністю узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.

Положеннями, якими врегульовано питання вжиття заходів забезпечення позову, передбачено, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної осіб, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень.

Тобто, Верховний Суд ще раз наголосив на тому, що сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати суду причини звернення з такою заявою та довести їх існування належними засобами доказування.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Згідно ч.3 ст.74 ГПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В силу приписів ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує (аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18).

Дослідивши матеріали поданої позивачем заяви суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними засобами доказування, що невжиття запропонованих ним заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі у випадку задоволення позовних вимог.

Так, подана позивачем заява про забезпечення позову, за своїм змістом, зводиться лише до припущень щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання судового рішення та не містить жодних належних, допустимих та вірогідних доказів в розумінні ст.ст.76, 77, 79 ГПК України, із яким діюче законодавство пов`язує застосування заходів щодо забезпечення позову.

Доводи позивача про необхідність вжиття у даній справі запропонованих ним заходів забезпечення позову зводяться лише до його припущень, що при умові задоволення позову у даній справі Миколаївська міська рада буде вимушена звертатися до суду з новими (іншими) позовами для захисту своїх порушених прав, у випадку поділу спірної земельної ділянки, а також внесення змін до Державного кадастрового реєстру.

При цьому, судом прийнято до уваги, що надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу спірної земельної ділянки, у відповідності до приписів ст.ст.123, 186 Земельного кодексу України, може бути здійснено лише на підставі рішення самої ж Миколаївської міської ради або суду.

Слід також зазначити, що адекватність заходу до забезпечення позову визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі №910/1200/20.

При цьому, судом взято до уваги, що за результатами розгляду заяви ТОВ «КРИСТМАС.» та доданих до неї документів Миколаївська міська рада 24.04.2025 прийняла рішення №43/36 «Про відмову ТОВ «КРИСТМАС.» у наданні дозволу на розроблення технічно документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (кадастровий номер :02:009:0003) по вул.8 Поздовжній, 2-В в Інгульському районі м.Миколаєва».

В подальшому, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.07.2025 у справі №400/5769/25, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2025, позов ТОВ «КРИСТМАС.» задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано рішення Миколаївської міської ради від 24.04.2025 №43/36 «Про відмову ТОВ «КРИСТМАС.» у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (кадастровий номер: :02:009:0003) по вул.8 Поздовжній, 2-В в Інгульському районі м.Миколаєва»; а також зобов`язано Миколаївську міську раду повторно розглянути заяву ТОВ «КРИСТМАС.» від 25.12.2024, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, застосування запропонованих позивачем у даній справі заходів забезпечення позову буде перешкоджати виконанню рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.07.2025 у справі №400/5769/25, яке набрало законної сили 29.10.2025, що призведе до порушення принципу обов`язковості виконання судових рішень на всій території держави, гарантованого ст.129-1 Конституції України.

У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Суд звертає увагу позивача, що відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою при появі обставин, що обґрунтовують необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.136, 137, 139, 140, 234, 235 ГПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. В задоволенні заяви Миколаївської міської ради №7548/02.02.01-22/02/012/26 від 24.03.2026 (вхід.№4407/26 від 30.03.2026) про забезпечення позову, - відмовити.

Ухвала суду, у відповідності до ч.2 ст.235 ГПК України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Згідно ст.ст.254, 255 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оформлена у відповідності до ст.234 ГПК України та підписана суддею 01.04.2026.

Суддя М.В.Мавродієва