ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/14711/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.,

за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

представників учасників справи:

позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «БаДМ» (далі - Товариство, позивач, скаржник) - Цвик А.М, (адвокат),

відповідача - Антимонопольного комітету України (далі - АМК, відповідач) - Данилов К.О. (самопредставництво),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2026 (судді: Ткаченко Б.О., Сулім В.В., Гаврилюк О.М.)

за заявою Товариства про забезпечення позову

у справі за позовом Товариства

до АМК,

про визнання рішення недійсним.

ВСТУП

Причиною звернення до Верховного Суду є наявність/відсутність правових підстав для забезпечення позову, поданого до подання позову.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий зміст позовних вимог та заяви про забезпечення позову

1. Товариство звернулося до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, в якій просило суд:

- зупинити виконання рішення АМК №697-р від 23.10.2025 «Про визнання рішення Антимонопольного комітету України від 31.07.2025 №370-р таким, дія якого не зупиняється»;

- на час зупинення дії рішення №697-р від 23.10.2025 зупинити виконання рішення АМК №370-р від 31.07.2025 та заборонити АМК вчиняти будь-які щодо нарахування пені та примусового стягнення штрафу та нарахування пені за рішенням АМК від 31.07.2025 №370-р до набрання законної сили рішення суду щодо оскарження рішення АМК 697-р від 23.10.2025.

1.1. Заява обґрунтована тим, що АМК, розглянувши матеріали справи №126-26.13/102-24 про порушення, зокрема, Товариством законодавства про захист економічної конкуренції, 31.07.2025 прийняв рішення №370-р у справі, яким, зокрема, наклав на Товариство штраф у розмірі 2 374 168 475, 00 грн за порушення, зазначене в пункті 1 резолютивної частини рішення №370-р.

1.2. АМК 23.10.2025 прийняло рішення №697-р, яким визнало рішення АМК від 31.07.2025 №370-р таким, дія якого не зупиняється у зв`язку з порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним, переглядом відповідного рішення (постанови) господарського суду. Товариство вважає рішення АМК №697-р від 23.10.2025 неправомірним та таким, що порушує права заявника, оскільки воно прийнято:

- з перевищенням повноважень АМК, визначених частиною четвертою статті 60 Закону №2210-III;

- за відсутності правових підстав для визначення «не зупинення» дії рішення після відкриття судового провадження;

- з порушенням принципу правової визначеності та автоматичного зупинення, передбаченого частиною четвертою статті 60 Закону №2210-III. Автоматичне зупинення за частиною четвертою статті 60 цього Закону настає з моменту відкриття провадження і діє до скасування судом. АМК не може скасувати законне автоматичне зупинення своїм рішенням;

- з порушенням права на судовий захист (стаття 55 Конституції України, статті 137-140 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки позивач розраховував на автоматичне зупинення такого рішення.

1.3. Товариство зазначило, що прийняття АМК рішення №697-р від 23.10.2025 зобов`язує позивача сплатити накладений штраф у розмірі 2 374 168 475,00 грн у двомісячний строк з дня одержання Рішення № 370-р, тобто до 02.11.2025 включно (з урахуванням дати отримання - 02.09.2025). Невиконання цього обов`язку призводить до нарахування пені у розмірі 1,5 % за кожен день прострочення від суми несплаченого штрафу та надання відповідачу права звернутися до суду з позовом про примусове стягнення штрафу та пені у розмірі понад 35 млн грн в день, не очікуючи остаточного рішення у справі щодо визнання недійсним рішення №370-р.

1.4. Заявник вважає таке додаткове рішення протиправним, оскільки, на його думку, дія рішення №370-р автоматично зупинена з моменту відкриття провадження (частина четверта статті 60 Закону №2210-III) та у самому рішенні №370-р відсутнє визначення «інше» за частиною четвертою статті 48 Закону.

1.5. Товариство зазначає, що розмір самого штрафу становить 2 374 168 475,00 грн, відповідно сума пені за кожний день становить 35 612 527,13 грн. Розмір штрафу є критично непідйомним для заявника та перевищує наявні ліквідні кошти. Товариство має ліцензії на імпорт та оптову торгівлю (серія АЕ № 192405, № 192538), щорічно постачає препарати з Національного переліку основних лікарських засобів (Постанова КМУ №333). Будь-яке блокування діяльності Товариства через виконання рішення АМК України - пряма загроза національній безпеці у сфері охорони здоров`я.

1.6. Як вказує скаржник, діяльність Товариства є критично важливою для функціонування системи охорони здоров`я України в умовах воєнного стану. Товариство офіційно визнано критичною інфраструктурою за критеріями МОЗ та КМУ: наказ МОВ від 17.04.2023 № 724; наказ МОЗ від 18.04.2024 № 664, наказ МОЗ від 13.01.2025 № 88.

1.7. Заявник зазначає також, що одночасне, добровільне або примусове виконання рішення АМК України №697-р від 23.10.2025 в період його оскарження істотно ускладнить або унеможливить виконання рішення суду, якщо воно буде прийняте на користь заявника з таких підстав:

- стягнення штрафу в розмірі 2 374 168 475, 00 грн вилучить з обігу кошти, необхідні для імпорту та логістики, на строк не менше 120 днів;

- виведення 2,374 млрд грн призведене до зупинки імпорту;

- непоправна шкода для діяльності заявника та системи охорони здоров`я: неможливість оплати імпорту, що може призвести до дефіциту інсуліну, онкопрепаратів, антибіотиків у 18 000 аптек та медзакладів;

- зупинка складів через відсутність коштів на електроенергію/паливо та втрата ліків;

- неможливість доставки на прифронтові території (Донеччина, Харківщина тощо), що є прямою загрозою життю військових та цивільних. Навіть у разі скасування рішення №697-р заявник не зможе відновити діяльність у попередньому обсязі через втрату обігових коштів, розірвані контракти та деградацію інфраструктури.

2. Товариство 03.12.2025 звернулося до суду з позовом до АМК про визнання недійсним та скасування рішення АМК №697-р від 23.10.2025 «Про визнання рішення Антимонопольного комітету України від 31.07.2025 №370-р таким, дія якого не зупиняється».

3. Господарський суд міста Києва ухвалою від 12.12.2025 відкрив провадження у справі.

Короткий зміст судових рішень

4. Господарський суд міста Києва ухвалою від 02.12.2025 заяву Товариства про забезпечення позову задовольнив частково. До набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили у справі №910/14711/25 вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення виконання рішення АМК №697-р від 23.10.2025 «Про визнання рішення Антимонопольного комітету України від 31 липня 2025 року № 370-р таким, дія якого не зупиняється» в частині, що стосується Товариства. В іншій частині заяви суд відмовив.

5. АМК, не погоджуючись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 в частині вжитих заходів забезпечення позову, оскаржив її в апеляційному порядку.

6. Північний апеляційний господарський суд постановою від 15.01.2026 ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 скасував в частині задоволення заяви Товариства про вжиття заходів забезпечення позову. В іншій частині ухвалу залишив без змін. У задоволенні заяви Товариства про вжиття заходів забезпечення позову відмовив повністю.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. Товариство звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2026 у справі №910/14711/25, залишити в силі ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 про вжиття заходів забезпечення позову.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Узагальнені доводи касаційної скарги

8. У касаційній скарзі Товариство зазначає про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права; скаржник стверджує, що при ухваленні оскаржуваної постанови апеляційний суд порушив положення статей 136 - 140 ГПК України щодо умов та порядку вжиття заходів забезпечення позову та дійшов помилкового висновку, що право суду зупинити дію рішення АМК за заявою відповідно до частини п`ятої статті 60 Закону №2210-III виключає можливість вжиття заходів забезпечення позову в порядку статей 136, 137 ГПК України, що в свою чергу узгоджується з підставою касаційного оскарження судового рішення визначеною абзацом 2 частини другої статті 287 ГПК України.

Позиція інших учасників справи

9. У відзиві на касаційну скаргу АМК заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх незаконність та необґрунтованість, і просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін як таку, що прийнята з дотриманням норм права.

10. Товариство подало до Суду відповідь на відзив АМК.

Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

11. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2026 для розгляду справи №910/14711/25 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.

12. Верховний Суд ухвалою від 23.02.2026 відкрив касаційне провадження у справі №910/14711/25 за вказаною касаційною скаргою у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

13. Верховний Суд ухвалою від 23.03.2026 призначив розгляд касаційної скарги Товариства у справі №910/14711/25 у відкритому засіданні з повідомленням сторін.

14. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

15. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

16. Предметом касаційного оскарження є постанова Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2026 у справі №910/14711/25 в частині, якою ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 щодо задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову скасовано, у задоволенні заяви Товариства про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено повністю. В іншій частині постанова суду апеляційної інстанції в касаційному порядку не оскаржується, доводів та підстав в частині, в якій у вжитті заходів забезпечення позову судом першої інстанції відмовлено скаржник не навів, а тому Верховним Судом не переглядається.

17. Перевіряючи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм права при постановленні оскаржуваного судового рішення в частині, якою ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 щодо задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову скасовано (далі - оскаржуване судове рішення), Верховний Суд виходить з того, що інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту, матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

18. Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

19. Відповідно до частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

19.1. Отже, суд має право вжити заходи забезпечення позову, передбачені у частині першій статті 137 ГПК України, та інші заходи у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

20. Колегія суддів зазначає, що правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України у контексті мети, підстав та сутності забезпечення позову є послідовними і сталими, викладені, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №754/5683/22, у постановах Верховного Суду від 08.07.2024 у справі №910/1686/24, від 26.08.2024 у справі №922/1454/24, від 11.02.2026 у справі №344/13201/23 тощо.

21. У постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

21.1. Верховний Суд виходить з того, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного спору.

22. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 в справі №753/22860/17).

23. Обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору (див. пункт 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2026 у справі №344/13201/23).

24. Як убачається з матеріалів справи, Товариство до пред`явлення позову звернулося до суду із заявою про забезпечення позову (див. пункт 1 цієї постанови).

25. Верховний Суд зазначає, що позивач вказав, що предметом спору (майбутнього позову) за змістом заяви про забезпечення позову є вимога Товариства про визнання недійсним та скасування рішення АМК №697-р від 23.10.2025.

26. Задовольняючи заяву Товариства про забезпечення позову в частині зупинення виконання рішення АМК №697-р від 23.10.2025 «Про визнання рішення Антимонопольного комітету України від 31 липня 2025 року № 370-р таким, дія якого не зупиняється» в частині, що стосується Товариства, суд першої інстанції виходив з того, що застосування обраного заявником заходу забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів суб`єкта господарювання.

26.1. Відмовляючи у задоволенні заяви Товариства про забезпечення позову в частині вимоги: «На час зупинення дії рішення № 697-р від 23.10.2025 зупинити виконання рішення Антимонопольного комітету України № 370-р від 31 липня 2025 року та заборонити Антимонопольному комітету України вчиняти будь-які щодо нарахування пені та примусового стягнення штрафу та нарахування пені за рішенням Антимонопольного комітету України від 31 липня 2025 року № 370-р до набрання законної сили рішення суду щодо оскарження рішення Антимонопольного комітету України № 697-р від 23.10.2025 року» суд першої інстанцій дійшов висновку, що, ця вимога не стосується предмета майбутніх позовних вимог про оскарження рішення Комітету №697-р від 23.10.2025 та підлягає розгляду в межах справи №910/12276/25.

27. Суд апеляційної інстанції за апеляційної скаргою АМК, не погоджуючися з висновками суду першої інстанції в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконання рішення АМК №697-р від 23.10.2025, в оскаржуваній постанові зазначив, що частина п`ята статті 60 Закону №2210-III є спеціальною нормою, яка застосовується до правових відносин, що регулюються цим Законом, і згідно з якою дія рішення АМК може бути зупинена господарським судом лише за наявності достатніх підстав. При цьому, право суду зупинити дію оскаржуваного рішення АМК за заявою, поданою суду відповідно до частини п`ятої статті 60 Закону №2210-III не може розглядатися як підстава для забезпечення позову в порядку приписів статей 136, 137 ГПК України. За висновками суду апеляційної інстанції, зупинення виконання рішення №697-р призведе до продовження позивачем діяльності на противагу рішенню АМК, згідно з яким така діяльність визнана протиправною (здійснення антиконкурентних узгоджених дій), тобто заявник продовжуватиме здійснювати протиправну поведінку без будь-яких наслідків, що шкодить в цьому конкретному випадку суспільним інтересам, що несумісно із цілями забезпечення позову, які визначені ГПК України.

28. Розглядаючи доводи касаційної скарги крізь призму правильності застосування судом апеляційної інстанції статей 136-140 ГПК України, Верховний Суд, ураховуючи характер спірних правовідносин, також зазначає таке.

29. Основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій (стаття 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»).

30. Закон №2210-III визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.

31. Частина перша статті 48 Закону №2210-III передбачає, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи АМК приймають рішення, в тому числі про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; зобов`язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю; визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; примусовий поділ суб`єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; накладення штрафу; блокування цінних паперів; усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема усунення чи пом`якшення негативного впливу узгоджених дій, концентрації суб`єктів господарювання на конкуренцію; скасування дозволу на узгоджені дії у разі вчинення дій, заборонених згідно із статтею 19 цього Закону; закриття провадження у справі.

32. З метою захисту суспільних інтересів чи відвернення негативних або непоправних наслідків для суб`єктів господарювання органи Антимонопольного комітету України приймають рішення про визнання рішення, прийнятого відповідно до частини першої цієї статті, частини першої статті 30 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», таким, дія якого не зупиняється у зв`язку з: порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним; переглядом відповідного рішення (постанови) господарського суду. Рішення органу Антимонопольного комітету України, передбачене цією частиною, може бути прийняте за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи органів Антимонопольного комітету України. Таке рішення може прийматись як перед поданням відповідної заяви до господарського суду, так і після подання такої заяви, якщо господарським судом не зупинено дію рішення органу Антимонопольного комітету України, що оскаржується (частина четверта статті 48 Закону №2210-III).

33. Рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання. Рішення та розпорядження органу Антимонопольного комітету України набирають чинності з дня їх прийняття (частина друга статті 56 Закону №2210-III).

34. Особа, на яку накладено штраф рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу. Встановлені у рішенні органу Антимонопольного комітету України зобов`язання, передбачені статтею 48 цього Закону, підлягають виконанню у двомісячний строк з дня одержання рішення органу Антимонопольного комітету України, якщо інше не передбачено законом або цим рішенням. Строки, передбачені абзацом першим цієї частини, зупиняються на час розгляду судом справи про оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а також на час проведення перевірки чи перегляду рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органом Антимонопольного комітету України. Нарахування пені припиняється з дня сплати штрафу, накладеного рішенням органу Антимонопольного комітету України (частина третя статті 56 Закону №2210-III).

35. За кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу.

Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом:

справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу;

відповідного рішення (постанови) господарського суду (частина п`ята статті 56 Закону №2210-III).

36. Сплата штрафу не звільняє суб`єкта господарювання від обов`язку припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а також від виконання інших зобов`язань, встановлених рішенням органу Антимонопольного комітету України (частина десята 56 Закону №2210-III).

37. Заявник, відповідач, третя особа мають право повністю або частково оскаржити рішення, розпорядження органу Антимонопольного комітету України, передбачені статтями 36 і 48 цього Закону, до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення, розпорядження. Зазначений строк не підлягає поновленню (частина перша статті 60 Закону №2210-III).

38. Прийняття господарським судом до розгляду заяви про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України не зупиняє його виконання, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті (частина третя статті 60 Закону №2210-III).

39. Порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого згідно з частиною першою статті 48 цього Закону, частиною першою статті 30 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення (постанови) господарського суду зупиняє виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, якщо органом Антимонопольного комітету України відповідно до частини третьої статті 48 цього Закону чи господарським судом не визначено інше (частина четверта статті 60 Закону №2210-III).

40. Незалежно від положень частини четвертої цієї статті, у разі наявності достатніх підстав, господарський суд може зупинити дію рішення органу Антимонопольного комітету України (частина п`ята статті 60 Закону №2210-III).

41. Ураховуючи зміст, структуру та значення норм статей 48, 56, 60 Закону №2210-III, Верховний Суд зазначає, що рішення органів АМК набирає чинності з дня його прийняття, є обов`язковим для виконання і, за загальним правилом, прийняття господарським судом до розгляду позовної заяви про визнання недійсним рішення органів АМК не зупиняє його виконання, крім випадків, якщо рішення АМК прийнято, зокрема, згідно з частиною першою статті 48 Закону 2210-III, у разі якщо органом АМК відповідно до частини третьої статті 48 Закону 2210-III чи господарським судом не визначено інше. При цьому, Верховний Суд відзначає, що не потрібно окремого судового рішення про зупинення виконання рішення АМК, прийнятого, зокрема, згідно з частиною першою статті 48 Закону 2210-III у зв`язку з порушенням судом провадження за позовною заявою суб`єкта господарювання про визнання такого рішення недійсним.

42. Верховний Суд висновує, що поняття «зупинення дії рішення АМК» та «зупинення виконання рішення АМК» не є тотожними поняттями, що обумовлюється правовою суттю та правовими наслідками, про що свідчить аналіз статей 48, 56, 60 Закону №2210-III.

43. Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 16.03.2026 у справі №910/11233/25, згідно з якими:

« 31. З наведених норм права вбачається, що певні рішення АМК, визначені частиною першою статті 48 Закону №2210-III, зокрема, про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, встановлюють певні обставини та не зобов`язують суб`єктів вчиняти подальші дії на їх виконання. Натомість інші рішення АМК, визначені частиною першою статті 48 Закону №2210-III зокрема, про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зобов`язання органу влади чи місцевого самоврядування скасувати або змінити прийняті ними рішення чи розірвати угоди, про примусовий поділ суб`єкта господарювання, накладення штрафу, блокування цінних паперів, усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зобов`язують суб`єктів вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення на виконання цих рішень.

32. Враховуючи це, наведені норми статей 48, 56, 60 Закону №2210-III розмежовують поняття 1) зупинення дії та 2) зупинення виконання рішень органів АМК. Зупинення дії рішення АМК полягає в тому, що таке рішення або його частина не діють протягом часу їх зупинення, відповідно, не створюють наслідків для зазначених у них суб`єктів, у тому числі щодо їх виконання. У свою чергу, зупинення виконання рішення АМК не зупиняє його дію, проте зупиняє виконання зазначеними в ньому суб`єктами зобов`язань, покладених на них цим рішенням.

33. При цьому, наведені норми статей 48, 56, 60 Закону №2210-III передбачають такий механізм. За загальним правилом прийняття господарським судом до розгляду заяви про визнання недійсним рішення органу АМК не зупиняє його виконання.

Проте, якщо рішення АМК прийняте згідно з частиною першою статті 48 Закону №2210-III, порушення судом провадження у справі про визнання його недійсним зупиняє виконання такого рішення на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного судового рішення (постанови) та не вимагає окремого рішення суду для цього.

Разом із тим, з метою захисту суспільних інтересів чи відвернення негативних або непоправних наслідків для суб`єктів господарювання АМК може прийняти рішення про визнання свого рішення, таким, дія якого не зупиняється у зв`язку з порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним або переглядом відповідного судового рішення (постанови), за умови якщо судом раніше не було зупинено дію такого рішення АМК.

Таке рішення АМК про визнання свого рішення таким, дія якого не зупиняється, в силу частини четвертої статті 60 має наслідком також незупинення виконання цього рішення. При цьому, незалежно від прийняття АМК такого рішення, у разі наявності достатніх підстав, господарський суд може зупинити дію рішення органу АМК.

Оскільки зупинення дії рішення АМК включає в себе зупинення його виконання, господарський суд в залежності від обставин справи може прийняти рішення як про зупинення дії, так і про зупинення виконання такого рішення повністю або в частині».

44. Аналіз статей 48, 56, 60 Закону №2210-III та правових висновків Верховного Суду щодо їх застосування, надає Верховному Суду можливість виснувати, що виконання рішення АМК, прийнятого, зокрема, згідно з частиною першою статті 48 Закону №2210-III, зупиняється у разі порушення судом провадження у справі про визнання таких рішень недійсними. Водночас, АМК має право, а відтак має повноваження (з метою захисту суспільних інтересів чи відвернення негативних або непоправних наслідків для суб`єктів господарювання) прийняти мотивоване рішення про визнання рішення, яке прийняте, зокрема, згідно з частиною першою статті 48 Закону №2210-III, таким, дія якого не зупиняється у зв`язку з порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним або перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, і таке рішення АМК в силу частини четвертої статті 60 Закону №2210-III обумовлює незупинення виконання оскаржуваного рішення. В свою чергу, суд має право, тобто суд має повноваження зупинити дію саме оскаржуваного рішення АМК, зокрема, передбаченого частиною першою статті 48 Закону №2210-III, (незалежно від прийняття АМК рішення про незупинення його дії) у разі наявності достатніх підстав.

44.1. Отже, оскільки зупинення дії рішення АМК, прийнятого, зокрема, відповідно до частини першої статті 48 Закону №2210-III, зупиняє саме його юридичну силу на час розгляду справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, що відповідно унеможливлює його використання як підстави для виконання, а тому має наслідком зупинення його виконання, господарський суд в залежності від обставин справи за наявності достатніх підстав має право прийняти рішення про зупинення дії рішення АМК, прийнятого відповідно до частини першої статті 48 Закону №2210-III (повністю або частини), що і матиме наслідком зупинення виконання рішення АМК, прийнятого відповідно до частини першої статті 48 Закону №2210-III, що оскаржується суб`єктом господарювання у справі про визнання недійсними саме цих рішень АМК.

45. За наведеного, Верховний Суд зазначає, що всі питання, пов`язані з зупиненням дії рішення АМК, прийнятого згідно з частиною першою статті 48 Закону №2210-III, мають вирішуватися господарським судом, який розглядає справу про визнання рішення АМК, прийнятого, зокрема, відповідно до частини першої статті 48 Закону №2210-III, недійсним.

46. Саме під час розгляду справи про визнання недійсним рішення АМК, прийнятого згідно з частиною першою статті 48 Закону №2210-III, господарський суд у разі подання позивачем заяви про зупинення його дії, має дослідити та надати оцінку: мотивам рішення АМК про незупинення дії рішення АМК; доводам позивача на обґрунтування його заяви про наявність достатніх підстав для зупинення дії рішення АМК, дослідити та оцінити надані сторонами докази на підтвердження їх мотивів та доводів, та прийняти обґрунтоване судове рішення.

47. При цьому, окреме зупинення судом дії або виконання рішення АМК про незупинення дії або зупинення виконання рішення АМК, прийнятого згідно з частиною першою статті 48 Закону №2210-III, нормами статей 48, 56, 60 Закону №2210-III не передбачено, адже норма частини четвертої статті 60 цього Закону передбачає, що АМК може прийняти рішення про незупинення дії рішення, яке прийняте відповідно до частини першої статті 48 Закону №2210-III, в той час як норма частини п`ятої цієї статті встановлює, що суд незалежно від прийняття АМК рішення про незупинення рішення АМК, має право зупинити дію рішення АМК, прийнятого згідно з частиною першою статті 48 Закону №2210-III, за наявності достатніх підстав.

48. Отже, зазначені норми статей 48, 60 Закону №2210-III регулюють відносини зупинення дії або виконання саме рішення АМК, прийнятого відповідно до частини першої статті 48 Закону №2210-III, а не рішення АМК про незупинення дії або виконання такого рішення АМК.

49. Верховний Суд враховує, що рішення АМК про незупинення дії рішення АМК, прийнятого, зокрема, згідно з частиною першою статті 48 Закону №2210-III, не створює самостійних наслідків для суб`єктів господарювання, не покладає на них ніяких зобов`язань, а лише «відновлює перебіг строків», передбачених абзацом першим частини третьої статті 56 Закону №2210-III (щодо сплати штрафу) та дію встановлених зобов`язань у рішеннях АМК, прийнятих відповідно до частини першої статті 48 Закону №2210-III.

49.1. В свою чергу, у разі наявності достатніх підстав і незалежно від прийняття АМК рішення про незупинення дії рішення АМК, прийнятого, зокрема, відповідно до частини першої статті 48 Закону №2210-III, суд має право зупинити дію цього рішення.

50. Оскільки наслідки для суб`єктів господарювання та зобов`язання з виконання виникають саме з рішення АМК, прийнятого відповідно до частини першої статті 48 Закону №2210-III, норми статей 48, 60 Закону №2210-III передбачають можливість зупинення дії лише цих рішень АМК, що і матиме наслідком зупинення виконання.

51. Як установлено судом апеляційної інстанції, рішенням АМК №370-р, зокрема, визнано, що Товариство вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та частиною третьою статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які полягають в одночасному або з інтервалом у декілька днів установленні протягом березня 2020 - грудня 2023 року однакових та/або подібних цін реалізації лікарських засобів, зокрема Спазмалгону, Евказоліну аква та інших, з урахуванням відсутності чітких та прозорих механізмів ціноутворення, при тому, що аналіз ситуації на ринку оптової реалізації лікарських засобів спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення таких дій, які призвели до обмеження конкуренції на ринку оптової реалізації лікарських засобів.

51.1. Також саме цим рішенням АМК накладено на заявника штраф у розмірі 2 374 168 475 грн та зобов`язано, зокрема, Товариство протягом одного року з дати отримання цього рішення один раз на шість місяців, не пізніше 25-го числа місяця, наступного за звітним, надавати на адресу АМК інформацію про ціни реалізації лікарських засобів Спазмалгон (таблетки № 20 виробництва компанії «Teva»), Евказолін аква (спрей назальний 1 мг/г по 10 г виробництва Акціонерного товариства «Фармак»), Біфрен® (капсули по 250 мг № 20 (10x2) виробництва компанії «Асіпо»), Нейроксон® (таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 500 мг №20 виробництва корпорації «Артеріум»), Мовіназа® - 20 мг (таблетки, вкриті оболонкою, кишковорозчинні, по 20 мг № 30 (10х3) виробництва Movi Health) у розрізі кожної дати здійснення операції зі збуту відповідного лікарського засобу, суб`єкта господарювання та обсягу придбаного ним товару за відповідною ціною. Інформацію надавати у форматі «.xls» (Microsoft Office Excel 2003) на електронному носієві (з накладенням електронного цифрового підпису) за формою, наведеною в додатку 12 до цього рішення.

51.2. Товариство звернулося до суду з позовом про визнання недійсним та скасування рішення АМК №370-р від 31.07.2025, у частині, що стосується Товариства. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 прийнято позовну заяву Товариства до розгляду та відкрито провадження у справі №910/12276/25.

51.3. АМК 23.10.2025 прийняло рішення №697-р, яким рішення АМК від 31.07.2025 №370-р визнав таким, дія якого не зупиняється у зв`язку з порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним, переглядом відповідного рішення (постанови) господарського суду.

51.4. Рішення мотивоване тим, що основним завданням АМК відповідно до пункту 1 статті 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції, а абзацом четвертим статті 4 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» встановлено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

51.5. Відповідно до пункту 23 рішення АМК від 23.10.2025 №697-р, дії, зокрема, Товариства, які полягали у встановленні протягом березня 2020 - грудня 2023 року однакових та/або подібних цін реалізації лікарських засобів, зокрема Спазмалгону, Евказоліну аква та інших, з урахуванням відсутності чітких та прозорих механізмів ціноутворення, при тому, що аналіз ситуації на ринку оптової реалізації лікарських засобів спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення таких дій відповідачами, безпосередньо й негативно впливають на формування ціни лікарського засобу для кінцевих споживачів (закладів охорони здоров`я, населення), захист прав яких забезпечує АМК відповідно до статей 3 та 4 Закону України «Про Антимонопольний комітет України».

51.6. Питання ціноутворення лікарських засобів становить питання інтересів національної безпеки, оскільки Указом Президента України від 05.02.2025 №69/2025 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.02.2025 «Про подальшу реалізацію програм підтримки українців на основі гарантування економічної стійкості держави та посилення заходів очищення фінансової системи України» та Указом Президента України від 12.02.2025 №82/2025 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12.02.2025 «Про додаткові заходи щодо забезпечення доступності лікарських засобів для українців».

52. За обставинами цієї справи звернення позивача із заявою про забезпечення позову було обумовлено тим, що АМК прийняв Рішення № 697-р, відповідно до якого дія оскаржуваного у цій господарській справі Рішення №370-р не зупиняється у зв`язку з порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним.

53. Верховний Суд виходить з того, що конкретний захід забезпечення має бути домірним позовній вимозі, заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, на забезпечення якого подана відповідна заява, і можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками, можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, відповідати дійсній меті звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, і особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, і такий захід має бути передбаченим частиною першою статті 137 ГПК України та/або інші заходи у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

54. Ключовим питанням під час касаційного перегляду цієї справи є перевірка дотримання судами попередніх інстанцій вимог статей 136-140 ГПК України в контексті застосованого виду забезпечення позову та наявності/відсутності підстав для його забезпечення. Підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 136 ГПК України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи досягається мета вжиття заходів забезпечення позову.

55. При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Такий висновок узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №754/5683/22.

56. Згідно із Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

57. Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд зазначає, що суд апеляційної інстанції не у повній мірі правильно витлумачив положення статей 48, 56, 60 Закону №2210-III з огляду на міркування та висновки, які викладені у цій постанові (див. пункти 41-57 цієї постанови), а тому у цій частині з огляду на пункти 19, 53-54 цієї постанови суд частково погоджується з доводами скаржника про не дотримання судом апеляційної інстанції статті 137 ГПК України.

58. Колегія суддів визначає, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову у світлі конкретних обставин цієї справи та особливостей правового регулювання спірних відносин, суд апеляційної інстанції правильно скасував та відмовив у задоволенні заяви Товариства, втім, з мотивів, викладених у цій постанові.

59. Оцінюючі інші доводи касаційної скарги, Верховний Суд зазначає, що відповідно до положень частин четвертої та п`ятої статті 60 Закону №2210-III, у разі перегляду або оскарження рішення АМК про накладення штрафу, нарахування пені за прострочення сплати штрафу зупиняється на час розгляду судом справи про визнання недійсним рішення АМК, тому Верховний Суд відхиляє в цій частині доводи касаційної скарги.

60. Верховний Суд також відхиляє доводи касаційної скарги, про те, що примусове стягнення штрафу до розгляду справи по суті зробить захист прав позивача неможливим в одному провадженні, оскільки повернення коштів з бюджету буде суттєво ускладненим, з огляду на те, що Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

60.1. Так, особливості надання державою гарантій щодо виконання рішень суду визначаються статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», відповідно до якої, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Порядок стягнення коштів з державного органу (державного або місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами) регулюється положеннями статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» з урахуванням положень статті 6 Закону України «Про виконавче провадження».

61. За наведених обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що апеляційний суд, на відміну від суду першої інстанції, в цілому зробив правильний висновок про відсутність передбачених статтями 136, 137 ГПК України підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в частині зупинення виконання дії рішення АМК, а тому постанова суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін, втім з мотивів, викладених у цій постанові.

62. Інші доводи касаційної скарги, з огляду на міркування, викладені у цій постанові, Суд визнає як такі, які не впливають на застосування статей 136-140 ГПК України у процесуальному сенсі, а відтак відхиляються.

63. Отже, Верховний Суд відхиляє доводи Товариства, викладені у касаційній скарзі та відповіді на відзив АМК, з міркувань, які наведені у цій постанові .

64. Доводи АМК, викладені у відзиві, беруться до уваги Касаційним господарським судом у тій частині, яка узгоджується з викладеними у цій постанові міркуваннями.

65. Касаційний господарський суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

66. Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

67. Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

68. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» тау справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року), зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

69. Доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм права при ухваленні оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку частково знайшли своє підтвердження з мотивів, викладених у розділі 8 цієї постанови.

70. Відповідно до частини першої статті 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

71. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 311 ГПК України).

72. Верховний Суд, переглянувши оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині, дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, та постанову суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині - залишити без змін, з мотивів, викладених у цій постанові.

Судові витрати

73. Судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки Суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині - змін з мотивів, викладених у цій постанові.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 311, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БаДМ» задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2026 у справі №910/14711/25 в оскаржуваній частині залишити без змін з мотивів, викладених у цій постанові.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов