ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 р. м. Житомир Справа № 906/1254/25

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Воробйової І.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Віквол Інвест"

до ОСОБА_1

про стягнення 46 770, 83 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Лось Юлії Віталіївни 33 889,89 грн. основного боргу, 10 481,42 грн. штрафу, 2 187,52 грн. пені, 212,00 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на недотримання відповідачем умов договору поставки № 33-03/6-2025 в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суд Житомирської області від 03.11.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.

В послідуючому ухвалою від 02.02.2026 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання уповноваженого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином.

Відповідач не скористався своїм правом надання письмового відзиву на позовну заяву та правом на участь в судовому засіданні: повноважного представника в судові засідання не направляв, про причини неявки суд не повідомляв, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 110, 116) та список згрупованих відправлень від 03.02.2026.

Оскільки явка представника відповідача в судове засідання не визнана обов`язковою, а надання письмового відзиву є правом відповідача, а не його обов`язком, суд вважає, що неявка представника відповідача та неподання відзиву не перешкоджатиме розгляду справи за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Віквол Інвест" (постачальник/позивач) та Фізичною особою-підприємцем Лось Юлією Віталіївною (покупець/відповідач) було укладено договір поставки №3-03/6-2025 (а.с. 9-12), відповідно до якого постачальник зобов`язується передати покупцю у власність, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити товар - м`ясопродукти (товар) (п. 1.1. договору).

Асортимент, кількість, ціна та інші відомості про товар, які є істотними для сторін, визначаються сторонами у видаткових накладних, оформлених постачальником (п. 1.2. договору).

Пунктом 2.1. договору сторони погодили, що покупець надсилає продавцю письмове a6o усне замовлення щодо відповідної партії товару. В замовленні зазначається кількість та бажана дата відвантаження товару, що замовляється.

Як визначено у п. 2.4. договору при погодженні заявки на поставку, продавець направляє покупцю на його електронну адресу рахунок-фактуру на оплату товару.

Відповідно до п. 2.5. договору, поставка здійснюється протягом 24 годин після надходження попередньої оплати товару на розрахунковий рахунок постачальника.

Згідно з п. 3.1. договору, загальна вартість цього договору визначається як сума вартості всього товару, поставленого постачальником покупцю в рамках цього договору, що зазначається у видаткових накладних на товар.

Покупець здійснює оплату товару до факту поставки (попередньо) в порядку, передбаченому п. 2.4. договору. За усною домовленістю, яка не потребує внесення змін до даного договору, оплата товару може бути здійснена по факту поставки, згідно видаткової накладної. У цьому випадку покупець зобов`язаний провести повну оплату отриманого товару протягом чотирнадцяти календарних днів від дати поставки (п. 3.3., п. 3.4. договору).

Відповідно до п. 3.6. договору сторони зобов`язані щомісячно не пізніше 10 (десятого) числа кожного місяця підписувати акт звірки взаєморозрахунків за попередній місяць (чи за місяць, в якому відвантажувався товар).

Цей договір вважається укладеним i набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими на те представниками сторін та скріплення печатками сторін, та діє до 31.07.2025, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 9.1. договору).

На виконання договору у період з березня 2025 р. по червень 2025 р. позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 340 703,14 грн., що підтверджується видатковими накладними, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 13-72).

Відповідач своєчасних розрахунків за поставку товару у повному обсязі не провів, сплативши лише 252 165,74 грн., що підтверджується випискою по рахунку за період з 01.03.2025 по 31.07.2025, отже, розмір основного боргу становить 33 889,89 грн.

Несплата відповідачем поставленого товару за договором стала підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осію-підприємців та громадських формувань 04/09/2025 Лось Ю.В. припинила свою підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець на підставі власного рішення, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зроблено запис № 001536018.

За змістом ст.ст. 51, 52, 598 - 609 ЦК України, ст.ст. 202-208 ГК України, ч. 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №910/8729/180).

В постанові Великої Палати Верховного суду від 04.03.2020 у справі №299/451/19 зазначено, що фізичні особи, які на час пред`явлення до них позову не є підприємцями, можуть бути відповідачами в господарському суді. Припинення підприємницької діяльності однієї із сторін до звернення з позовом до суду не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства, але лише в тому випадку, якщо спірні правовідносини виникли за наслідком її господарської діяльності.

Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились, даний спір розглядається за правилами господарського судочинства.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки №3-03/6-2025 від 03.03.2025.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 3.4. договору сторони погодили, що розрахунок за поставлений товар може здійснюватися по факту поставки товару, згідно видаткової накладної. В такому випадку повна оплата має бути проведена протягом 14 календарних днів з дати поставки товару.

Факт поставки позивачем товару підтверджено належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідачем позовні вимоги не спростовані, доказів оплати ним товару у повному обсязі суду не надано.

Оскільки, станом на час розгляду справи в суді, відповідач не здійснив остаточний розрахунок з позивачем за отриманий товар на суму 33 889,89 грн., позовні вимоги в частині стягнення основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, за порушення строків оплати товару позивач заявив до стягнення 10 481,42 грн. штрафу, 2 187,52 грн. пені, 212,00 грн. 3% річних.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В силу ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою з огляду на положення ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які, боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.6.5 договору, у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань покупець сплачує суму 6opгy з врахуванням штрафу в розмірі 20% від суми заборгованості та пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Суд здійснивши перевірку нарахування суми пені встановив, що розрахунок позивач здійснив арифметично вірно, тому пеня підлягає задоволенню у заявленому розмірі.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування штрафу, наведений у позовній заяві (а.с. 2), на предмет відповідності умовам договору та нормам чинного законодавства, господарський суд встановив, що позивач під час розрахунку штрафу у розмірі 20% використав суму заборгованості, яка становить 52 407,11 грн. без здійснених відповідачем оплат загальною сумою 18 517,22 грн., у той час, коли заборгованість відповідача станом на день подачі даного позову становила 33 889,89 грн., а відтак обґрунтованою і такою, що підлягає стягненню з останнього, є сума штрафу у розмірі 6 777,98 грн. (33 889,89 грн. х 20%), у стягненні 3 703,44 грн. штрафу слід відмовити.

Також суд, перевірив розрахунок пені та вважає останній вірним, а вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми 3% річних, вважає його арифметично правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

За таких обставин справи позовні вимоги в частині стягнення 212,00 грн. 3% річних за період з 24.06.2025 по 08.09.2025 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не подав до суду жодного доказу на спростування позовних вимог, в тому числі доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів, тощо).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 33 889,89 грн. основного боргу, 6 777,98 грн. штрафу, 2 187,52 грн. пені, 212,00 грн. 3% річних обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Лось Юлії Віталіївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

- на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Віквол Інвест" (10003, м.Житомир, вул. Короленка, 4а кв. 44, ) 33 889,89 грн. основного боргу, 6 777,98 грн. штрафу, 2 187,52 грн. пені, 212,00 грн. 3% річних, а також 2 788,23 грн. витрат по оплаті професійної правничої допомоги.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 02.04.26 у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.

Суддя Кудряшова Ю.В.

Список розсилки:

1 - позивачу в Електронний кабінет

2- адвокату Слівінському А.О. в Електронний кабінет

3 - відповідачу (рек.)