ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2026 р. Справа№ 910/16507/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Євсікова О.О.

Демидової А.М.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача 1: Перцев Д. П.

від відповідача 2: Перцев Д. П.

від третьої особи 1: не з`явились

від третьої особи 2: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвали господарського суду міста Києва від 29.12.2023, від 13.11.2024 та від 17.12.2024

у справі № 910/16507/23 (суддя Паламар П. І.)

за позовом ОСОБА_1

до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Мережі"

2. Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські регіональні електромережі"

треті особи: 1. Спільне підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю "Драгон Капітал",

2. Приватне акціонерне товариство "Альтана Капітал"

про визнання договору недійсним, застосування наслідків недійсності правочину, відшкодування збитків

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

В жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Мережі" (далі - ТОВ "ДТЕК Мережі") та Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські регіональні електромережі" (далі - ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі") про визнання договору недійсним, застосування наслідків недійсності правочину, відшкодування збитків.

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.12.2023 у справі № 910/16507/23 позовну заяву залишено без руху на підставі пункту 2 частини першої статті 164 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) (до позовної заяви не додано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі (у сумі 179 611,91 грн)). Відмовлено у задоволенні клопотання про зменшення сплати судового збору.

Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою господарського суду міста Києва від 16.01.2024 відкрито провадження у справі № 910/16507/23 та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

В подальшому розгляд справи судом неодноразово відкладався.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.11.2024 у цій справі позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду: - письмової заяви з уточненням змісту позову в частині вимог про застосування наслідків недійсності правочину; - доказів сплати судового збору у встановленому розмірі; - доказів можливості повернення виконаного за оспорюваним правочином.

Суд мотивував зазначену ухвалу тим, що позовна заява в частині застосування наслідків недійсності правочину не містить змісту позовних вимог. Від визначення змісту позовних вимог в частині застосування наслідків недійсності правочину залежить вирішення питання розміру судового збору, який підлягає оплаті за подачу даного позову.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.12.2024 позовну заяву ОСОБА_1 у справі № 910/16507/23 залишено без розгляду на підставі ч. 13 ст. 176 ГПК України.

Мотивуючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, уточнюючи зміст позовних вимог в частині застосування наслідків недійсності правочину, заявив вимогу про повернення на його користь 5 244 141 шт простих іменних акцій Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські регіональні електромережі", що свідчить про її майновий характер. Однак, позивач у встановлений строк не усунув недоліки позовної заяви, а саме не здійснив сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі, а також до письмової заяви з уточненням змісту позовних вимог не додано доказів направлення її копії іншим учасникам справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.01.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвал господарського суду міста Києва від 29.12.2023 та від 13.11.2024 у справі № 910/16507/23 повернуто скаржнику, з підстав того, що вказані ухвали не можуть бути оскаржені окремо від рішення суду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2025 у справі №910/16507/23 ухвалу господарського суду міста Києва від 17.12.2024 (про залишення без розгляду позовної заяви) скасовано. Справу №910/16507/23 направлено до господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Постановою Верховного Суду від 26.11.2025 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи № 910/16507/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2025 у цій справі скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Підставою для скасування постанови суду апеляційної інстанції та направлення цієї справи на новий розгляд став висновок суду касаційної інстанції про порушення норм процесуального права, допущених судом апеляційної інстанції , які полягали у тому, що суд не надав оцінки змісту позовних вимог та правомірності залишення судом першої інстанції позовної заяви без руху, які не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати взаємопов`язані ухвали господарського суду міста Києва від 29.12.2023 (про залишення позовної заяви без руху), від 13.11.2024 (про залишення позовної заяви без руху) та від 17.12.2024 (залишення позовної заяви без розгляду) та ухвалити нове рішення, яким:

скасувати зазначені ухвали та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду;

зобов`язати суд першої інстанції повернутися до розгляду справи по суті в судовому провадженні №910/16507/23 на стадію "закінчення дебатів" та винесення рішення по суті справи;

задовольнити клопотання позивача про зменшення розміру судового збору.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме положень статті 174 ГПК України та статті 8 Закону України "Про судовий збір", наголошуючи на тому, що суд першої інстанції невірно визначив розмір судового збору за вимогу про повернення акцій, не зазначив конкретний розмір судового збору, який мав доплатити позивач та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання позивача про зменшення розміру судового збору.

Також від скаржника 23.01.2026 до суду апеляційної інстанції надійшли письмові пояснення, які за своїм змістом є доповненням апеляційної скарги, а також по суті апеляційною скаргою на інші ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Згідно з ч. 4 ст. 13 цього Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки доповнення до апеляційної скарги подані поза межами строку на апеляційне оскарження, в межах якого допускається доповнення чи зміна апеляційної скарги, вони підлягають залишенню без розгляду на підставі статті 118 ГПК України.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

У письмових поясненнях на апеляційну скаргу ТОВ "ДТЕК Мережі" зазначає, що суд першої інстанції діяв правомірно і обґрунтовано при поставленні оскаржених ухвал про залишення позовної заяви без руху та про залишення її без розгляду.

Розгляд справи Північним апеляційним господарським судом

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2025 (колегія суддів: головуюча Ходаківська І. П., судді Демидова А. М., Владимиренко С. В.) прийнято до провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду міста Києва від 17.12.2024 у справі № 910/16507/23 та призначено її до розгляду на 28.01.2026.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 розгляд справи відкладено на 04.03.2026 та продовжено строк її розгляду.

Склад суду змінено відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2026.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2026 справу прийнято колегією суддів у визначеному складі до провадження та призначено її до розгляду на 19.03.2026.

Присутній у судовому засіданні 19.03.2026 ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу.

Присутній у судовому засіданні 19.03.2026 представник відповідачів просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Позиція Північного апеляційного господарського суду

Здійснивши розгляд апеляційної скарги, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Предметом апеляційного перегляду є ухвала місцевого господарського суду про залишення позовної заяви без руху від 29.12.2023 (постановлена на підставі ч. 1 ст. 174 ГПК України), ухвала місцевого господарського суду від 13.11.2024 про залишення позовної заяви без руху (постановлена на підставі ч. 11 ст. 176 ГПК України) та ухвала місцевого господарського суду від 17.12.2024 про залишення позовної заяви без розгляду (постановлена на підставі ч. 13 ст. 176 ГПК України).

Право на судовий захист прав і свобод людини і громадянина гарантовано приписом частини першої статті 55 Конституції України.

Приписи статті 8, частини першої статті 55 Конституції України зобов`язують державу гарантувати на законодавчому рівні кожному можливість реалізації його права на судовий захист. Законодавець має встановити такий обсяг права осіб на судовий захист, який забезпечував би його дієву реалізацію, а відмова судів у реалізації такої можливості може призвести до порушення гарантованого Конституцією України права на судовий захист (абзац шостий пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 6 квітня 2022 року № 2-р(II)/2022).

Зміст права на судовий захист, установленого частиною першої статті 55 Конституції України, слід визначати, серед іншого, з урахуванням змісту права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та витлумаченого Європейським судом із прав людини.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У частині першій статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Порядок звернення до господарського суду, а також здійснення судового провадження у господарській справі регламентовано відповідними нормами ГПК України.

Відповідно до статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (частина перша). Позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову (частина третя).

За змістом частини третьої статті 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового і немайнового характеру.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою, відповідно до якої просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу цінних паперів №20БВ-000000652, №БВ20201023/01-АК від 23.10.2020, укладений між Спільним підприємством Товариством з обмеженою відповідальністю "Драгон Капітал" (продавець), який діяв на підставі договору на брокерське обслуговування, наданого ОСОБА_1 (клієнт продавця) з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Мережі" від імені та за рахунок якого діяло Приватне акціонерне товариство "Альтана Капітал" з другої сторони, застосувати наслідки недійсності правочину та згідно із статтями 230, 231 Цивільного кодексу України стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача як відшкодування мінімальних подвійних збитків позивача у розмірі 11 795 194, 20 грн.

За змістом позовної заяви, позивач зазначав, що його первісною метою є визнання недійсним договору, щоб повернути належні йому акції, але позивач вже сплатив до Державного бюджету України 4,03 млн. грн з отриманих коштів, під час війни повернути такі кошти з бюджету України не є гуманним та відповідно не є ціллю позивача. Тому позивач в умовах воєнного стану, відсутності публічної інформації про діяльність відповідача-2, бездіяльності державних органів звертається до суду на підставі статей 230, 231 Цивільного кодексу України із вимогою саме про відшкодування збитків/шкоди відповідачами та розрахував збитки, виходячи із ціни 5,27 грн за кожну іменну акцію ПрАТ " ДТЕК Київські регіональні електромережі".

Відповідно до частин першої - другої статті 216 Цивільного кодексу України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Згідно зі статтею 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Статтею 231 Цивільного кодексу України визначено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до положень частин першої - п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України (у чинній редакції) суддя протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, в яких закріплено положення про загальні правильна подання позовів та документи, що додаються до позовної заяви.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч. 2 ст. 174 ГПК України).

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу (ч. 3 ст. 174 ГПК України).

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою (ч. 4 ст. 174 ГПК України).

Господарський суд міста Києва ухвалою від 29.12.2023 у справі № 910/16507/23 відмовив у задоволенні клопотання позивача про зменшення сплати судового збору та залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху, встановивши строк для усунення недоліків позовної заяви.

Зазначеною ухвалою суд першої інстанції, відмітивши, що позивачем заявлено спільно одну вимогу немайнового характеру (визнання договору недійсним) та одну вимогу майнового характеру (застосування наслідків недійсності правочину, відшкодування 11 795 194,20 грн збитків), та встановивши несплату позивачем судового збору, залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху з підстав несплати судового збору у розмірі 179 611, 91 грн (2 684,00 грн + 176 927,91 грн).

Після усунення недоліків позовної заяви, прийнявши ухвалою господарського суду міста Києва від 16.01.2024 до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкриваючи провадження у справі № 910/16507/23, суд першої інстанції будь-яких обставин, які б свідчили про невідповідність позову вимогам статей 162, 164, 172, 173 Господарського процесуального кодексу України, не встановив.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем було заявлено до суду спільно дві вимоги: одну вимогу немайнового характеру (визнання договору недійсним) та одну вимогу майнового характеру (застосування наслідків недійсності правочину, відшкодування 11 795 194, 20 грн збитків), про що також зазначалося судом першої інстанції.

Відповідно до частин одинадцятої - тринадцятої статті 176 ГПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків (частина дванадцята).

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду (частина тринадцята).

У розумінні наведених положень процесуального законодавства залишення позовної заяви без руху в такому випадку, який є винятком із загального правила відкриття провадження у справі, можливе лише в тому разі, коли про обставини, що стали підставою для залишення позову без руху, стало відомо після відкриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, господарським судом міста Києва 13.11.2024 була постановлена ухвала про залишення позовної заяви без руху під час розгляду справи із застосуванням процесуального механізму, передбаченого частиною одинадцятою статті 176 ГПК України.

Ухвалою суду зобов`язано позивача встановити спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду письмової заяви з уточненням змісту позову в частині вимог про застосування наслідків недійсності правочину, подання до суду доказів сплати судового збору у встановленому розмірі, доказів можливості повернення виконаного за оспорюваним правочином.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що в ході судового розгляду позивач усно пояснив, що метою його вимог в частині застосування наслідків недійсності правочину є не лише відшкодування на його користь збитків у подвійному розмірі, а й повернення в натурі всього одержаного на виконання цього правочину. Місцевий господарський суд зазначив, що оскільки з пояснень позивача слідує, що заявлене ним відшкодування збитків не є єдиним бажаним правовим наслідком оспорюваного правочину, то позовна заява в частині застосування наслідків недійсності правочину не містить змісту позовних вимог. Зокрема вимоги про застосування наслідків недійсності правочину не вказують, яке саме майно підлягає поверненню та ким саме, а також яке виконання належить з позивача. Також судом зазначено, що від визначення змісту позовних вимог в частині застосування наслідків недійсності правочину залежить вирішення питання розміру судового збору, який підлягає оплаті за подачу даного позову.

В ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.07.2025 у справі № 910/9920/24 зазначено, що відповідно у кожній конкретній судовій справі суд у разі вирішення питання щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій частин одинадцятої - тринадцятої статті 176 ГПК України має пересвідчитись у наявності підстав для залишення позову без руху, тобто наявності встановлених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу вимог до позовної заяви, які було порушено.

Суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, повинен був зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити), чого в порушення вимог процесуального законодавства (ч. 2 ст. 174 ГПК України) не було зроблено судом першої інстанції в ухвалі суду від 13.11.2024 (при залишенні позовної заяви без руху). При цьому, інформація про ціну спірного договору купівлі-продажу та номінальну вартість однієї акції наявна в матеріалах справи.

Тобто, не погодившись із визначенням ОСОБА_1 заявленої позовної вимоги про визнання недійсним договору та застосування наслідків такої недійсності як немайнової та враховуючи пояснення позивача щодо повернення йому акцій, місцевий суд міг встановити вартість майна (акцій) при розгляді справи.

Разом з тим, виходячи зі змісту позовної заяви, а також того, що учасник розпоряджається своїми правами щодо предмета на власний розсуд, колегія вважає безпідставною вимогу суду першої інстанції в ухвалі від 13.11.2024 про зобов`язання позивача подати до суду письмову заяву з уточненням змісту позову.

Отже, колегія суддів вважає неправомірними ухвали суду першої інстанції як про залишення позову без руху від 13.11.2024, так і про залишення позову без розгляду від 17.12.2024, яка постановлена за наслідком невиконання ухвали про залишення позову без руху від 13.11.2024.

29.12.2023 суд першої інстанції постановив ухвалу у цій справі, відповідно до якої відмовив у задоволенні клопотання позивача про зменшення сплати судового збору та залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху.

Посилаючись на ст. 8 Закону "Про судовий збір", позивач у клопотанні про зменшення розміру судового збору повідомив, що втратив будинок та матеріальні цінності внаслідок потрапляння снаряду та пожежі, за 2022 рік він отримав дохід у розмірі 173 880 грн та у 2023 році йому було нараховано заробітну плату - 15 075 грн, тому сума судового збору за подання позову у цій справі значно перевищує 5 % розміру його річного доходу за минулий рік, тому просив зменшити розмір судового збору до 13 420 грн.

На підтвердження цього позивачем додано до зазначеного клопотання копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період 1 кварталу по 4 квартал 2022 року від 08.03.2023, акта обстеження знищеного будинку № 86 від 26.10.2022 та копію виписки по картці за період з 30.07.2021 по 06.08.2021.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про судовий збір" унормовано, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (частина друга статті 8 Закону України "Про судовий збір").

Таким чином, умови, визначені у пунктах 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір", можуть застосовуватися лише до фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до осіб, що мають певний соціальний статус.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18 висловлена наступна правова позиція:

У пункті 37 "З аналізу статті 8 Закону України "Про судовий збір" чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію "суд, враховуючи майновий стан сторони, може…", тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення;

у пункті 39 "Так, умови, визначені у пунктах 1 та 2 частини першої статті 8, можуть застосовуватися лише до фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до фізичних осіб, що мають певний соціальний статус, підтверджений державою, - є військовослужбовцями, батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена";

у пункті 41 "Окремо слід зазначити, що встановлений статтею 8 Закону України "Про судовий збір" перелік умов, за яких особа може бути звільнена від сплати судового збору, також є вичерпним".

Відповідно до положення пункту 1 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" можуть бути застосовані до відповідача - фізичної особи за наявності відповідної підстави, визначеної зазначеною нормою (пункти 61, 70 постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.11.2023 у справі № 906/308/20).

Отже, питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору є правом суду, а не обов`язком.

Колегія суддів звертається до правової позиції викладеної в ухвалі Верховного Суду від 15.07.2024 № 917/1920/21, щодо доказів, якими можуть / могло бути підтверджено наявність майнового стану сторони, з якої вбачається, що:

"Суд зазначає, що положення статей ГПК України та Закону України "Про судовий збір" не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2005 у справі "Княт проти Польщі" ("Kniat v. Poland"), заява № 71731/01; пункти 63-64 рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2005 у справі "Єдамскі та Єдамска проти Польщі" ("Jedamski and Jedamska v. Poland"), заява № 73547/01).

З урахуванням зазначених рішень Європейського суду з прав людини, Верховний Суд, у постановах від 21.10.2022 у справі № 905/1059/21 та від 30.11.2022 у справі №905/1060/21, зробив висновок, що скрутний майновий стан підтверджується відповідними доказами, які містять інформацію, у тому числі, щодо наявності/відсутності коштів (на банківських або депозитних рахунках), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів."

В ухвалі від 23.06.2025 у справі № 910/1917/21 Верховний Суд відмітив, що загальна сума отриманих доходів фізичною особою може бути підтверджена зокрема Довідкою про доходи фізичної особи за попередній рік виданою органом Державної податкової служби України, інформацією із Державного реєстру фізичних осіб - платників податків.

Крім того, правова позиція щодо доказів висловлена й в низці інших ухвалах Верховного Суду, зокрема, (від 26.04.2024 у справі № 910/5346/23, від 18.07.2024 у справі № 924/681/22, від 24.01.2024 у справі № 921/2/21(921/463/22), від 17.07.2023 у справі № 757/14112/20-ц, від 03.05.2022 у справі № 914/1147/20, від 10.11.2021 у справі № 922/1429/19, від 06.09.2021 у справі № 922/1775/19, від 24.12.2025 № 904/11028/15, від 03.11.2025 № 916/2886/24, від 07.04.2025 № 910/1672/22 та інші).

Отже, аналіз положень Закону України "Про судовий збір" не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням, у порядку статті 86 ГПК України та дотриманням статей 73, 76-79 ГПК України.

У постанові Верховного Суду від 12.03.2021 у справі № 912/1061/20 наведено також висновок, відповідно до якого відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, а також звільнення від його сплати або зменшення його розміру з підстав, передбачених статтею 8 Закону України "Про судовий збір", є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо). Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а право суду на власний розсуд звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір).

Оцінивши наведені доводи та надані на їх підтвердження докази з урахуванням норм ст. 8 Законом України "Про судовий збір", колегія суддів дійшла висновку про зменшення ОСОБА_1 розміру судового збору за подання позову у цій справі з 179 611, 91 грн до 13 420 грн, оскільки сукупність наданих позивачем доказів підтверджує те, що його майновий стан на день звернення з позовною заявою перешкодив йому сплатити судовий збір у встановлених законодавством порядку і розмірі, який є непропорційним та непосильним тягарем, який фактично позбавляє ОСОБА_1 можливості реалізувати право на доступ до суду.

Відповідно до частини першої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Водночас, частиною 4 цієї статті передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини третьої статті 271 ГПК України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (пункт 4 частини першої статті 280 ГПК України).

З огляду на вищевикладене, ухвали господарського суду міста Києва від 29.12.2023, від 13.11.2024 (про залишення позову без руху) та ухвала господарського суду міста Києва від 17.12.2024 (про залишення позову без розгляду) у справі № 910/16507/23 підлягають скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду до господарського суду міста Києва.

Щодо судового збору.

Відповідно до статті 282 ГПК України у постанові суду апеляційної інстанції повинен бути зазначений розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною чотирнадцятою статті 129 ГПК України передбачено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та скасуванням ухвал про залишення позову без руху та про залишення позову без розгляду з передачею справи для продовження розгляду до цього ж суду, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, адже колегія суддів не змінює і не ухвалює нового рішення, питання розподілу судових витрат у справі має бути вирішено за результатом її розгляду.

Суд наголошує, що згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до відповідного суду з клопотанням про повернення надміру сплачених коштів судового збору.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 271, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 29.12.2023, ухвалу господарського суду міста Києва від 13.11.2024 та ухвалу господарського суду міста Києва від 17.12.2024 у справі № 910/16507/23 скасувати.

Клопотання ОСОБА_1 про зменшення розміру судового збору задовольнити та зменшити розмір судового збору до 13 420 грн.

Справу № 910/16507/23 передати до господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повна постанова підписана 27.03.2026.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді О.О. Євсіков

А.М. Демидова