ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
УХВАЛА

27 березня 2026 року м. Миколаїв Справа № 915/2068/25

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ільєвої Л.М., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Карс ЛТД» про забезпечення позову (вх. № 4153/26 від 25.03.2026 р.) у справі № 915/2068/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Карс ЛТД до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничої комерційної фірми Дока-Миколаїв, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Акціонерне товариство Перший український міжнародний банк, про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Карс ЛТД звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничої комерційної фірми Дока-Миколаїв про розірвання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень піцерії за № 22/2, що розташовані за адресою: місто Миколаїв, проспект Миру, 22/2, загальною площею 175,90 кв.м на першому поверсі житлового будинку літ. А-5, укладеного 07.08.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю виробнича комерційна фірма Дока-Миколаїв та Товариством з обмеженою відповідальністю Карс ЛТД, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіною О.Г., зареєстрований в реєстрі за № 2446.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 07.08.2008 року між ТОВ ВКФ Дока-Миколаїв та ТОВ Карс ЛТД було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким ТОВ ВКФ Дока-Миколаїв продало, а ТОВ Карс ЛТД придбало нежитлові приміщення піцерії за адресою: м. Миколаїв, пр. Миру, буд. 22/2, вартістю 1803230,00 грн., договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіною О.Г., зареєстровано в реєстрі за № 2446. В подальшому, як зазначає позивач, 07.08.2008 року між АТ ПУМБ та ТОВ Карс ЛТД було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіною О.Г., згідно з яким в іпотеку були передані нежитлові приміщення піцерії за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, проспект Миру, будинок 22/2, номер РПВН 21397104, зареєстрований в реєстрі за №2448. Також, як зазначає позивач, 10.03.2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження 77454518 з примусового виконання наказу №3/222/09, виданого Господарським судом Миколаївської області 15.03.2010 року про стягнення з ТОВ Карс ЛТД на користь АТ ПУМБ заборгованості за кредитним договором, а саме: 1261000,00 грн. - заборгованість за основною сумою кредиту, 273049,69 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 252198,94 грн. - заборгованість за пенею за порушення строків повернення основної суми кредиту та сплати відсотків за користування ним, шляхом звернення стягнення на майно товариства з обмеженою відповідальністю Карс ЛТД, що знаходиться в іпотеці у ПАТ ПУМБ за договором іпотеки від 07.08.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіною О.Г., зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за № 2448, а саме: нежитлові приміщення піцерії під літ. А-5, загальною площею 175,9 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, пр. Миру, буд. 22/2, та продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах. Згодом, 30.10.2025 року приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме вищевказаного спірного нерухомого майна, 18.11.2025р. також призначено експерта (оцінювача) для визначення вартості арештованого та описаного майна.

Щодо підстав для розірвання договору купівлі-продажу позивач зазначає наступне. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 26.10.2007 року у справі № 8/602/07 за ТОВ ВКФ Дока-Миколаїв було визнано право власності на нерухоме майно (в результаті самовільної реконструкції та приєднання приміщень загального користування), а саме: піцерія та магазин літ А-І поверх (частина) продовольчих товарів, загальною площею 230 кв.м, основною площею 162,8 кв.м, що розташована за адресою: м. Миколаїв, пр. Миру, буд. 22. Постановою Вищого господарського суду України від 02.04.2009 року у справі №8/602/07, касаційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області було задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано, а справу направлено на новий розгляд. 24.04.2009 року Господарським судом Миколаївської області постановлено ухвалу про порушення провадження у справі та в подальшому 14.07.2009 року позовну заяву ТОВ ВКФ Дока-Миколаїв було залишено судом без розгляду. У зв`язку з цим позивач вважає, що договір купівлі-продажу підлягає розірванню, оскільки: 1) в момент укладення договору купівлі-продажу як покупець, так і продавець виходили з того, що у складі нерухомого майна предмету продажу, відсутнє самовільні перебудови, реконструкції, тощо, і сторони не могли передбачити, що рішення господарського суду Миколаївської області про визнання за відповідачем права власності на предмет продажу буде скасоване, розраховуючи на те, що останнє набуло законної сили та не було ніким оскаржено; 2) зміна таких обставин, як скасування рішення суду, на підставі якого в продавця (відповідача) виникло право власності на предмет продажу, наявність самовільної перебудови (реконструкції) предмету продажу, скасування судом право встановлювального документу відповідача на майно (рішення суду), ані продавець майна, ані його покупець не можуть усунути після їх виникнення; 3) подальше виконання договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін, і позбавило позивача того, на що він розраховував при укладенні договору купівлю нерухомого майна, який побудований у відповідності до чинного законодавства, та набуття права власності, натомість відповідач отримав та користується сплаченими коштами; 4) із суті договору купівлі- продажу та ділового обороту не випливає, що ризик зміни несе позивач як покупець, адже він не здійснював будь-яких дій, спрямованих на самовільне будівництво у нерухомому майні, оскільки вони були допущені продавцем (відповідачем).

Крім того, позивач зазначає, що оскільки за приписами ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, то відповідач не має права продавати позивачу нерухоме майно, власником якого він не є, а позивач у даному випадку у зв`язку з скасуванням рішення суду про визнання за відповідачем права власності на предмет продажу, також фактично позбавлений права власності на нерухоме майно, яке він купив.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 15.12.2025 р. вказану позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Карс ЛТД (вх. № 17406/25 від 08.12.2025 р.) залишено без руху, оскільки заявником в порушення вимог ч. 3 ст. 162, ч. 2 ст. 164 ГПК України невірно зазначено відомості про місцезнаходження відповідача; позивачем не зазначено про докази, що підтверджують викладені обставини, як і не зазначено про неможливість їх надання, зокрема не подано до суду іпотечний договір 07.08.2008 року що зареєстрований в реєстрі за №2448, який укладено між позивачем та АТ ПУМБ, постанови приватного виконавця від 30.10.2025 про опис та арешт майна боржника, а саме вищевказаного спірного нерухомого майна, та від 18.11.2025 р. про призначено експерта (оцінювача) для визначення вартості арештованого та описаного майна. При цьому вказаною ухвалою суду позивачу встановлено 10-денний строк для усунення виявлених недоліків при поданні позовної заяви з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

24.12.2025 від представника позивача Ільїна О.В. до господарського суду надійшла заява про усунення недоліків (вх. №18743/25), разом з якою позивачем подано до суду позовна заява у новій редакції (вх. №18744/25), в якій зазначено вірне місцезнаходження відповідача, а також надано копію укладеного між позивачем та АТ ПУМБ іпотечного договору від 07.08.2008 року, що зареєстрований в реєстрі за №2448, копії постанов приватного виконавця від 30.10.2025 про опис та арешт майна боржника, у т.ч. спірного нерухомого майна, та від 18.11.2025 р. про призначення експерта (оцінювача) для визначення вартості арештованого та описаного майна.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 29.12.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Карс ЛТД прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/2068/25, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, при цьому підготовче засідання призначено на 02 лютого 2026 року о 13:00.

14.01.2026 від Акціонерного товариства Перший український міжнародний банк до господарського суду надійшли пояснення (вх. №617/26), в яких заявник просить залучити АТ ПУМБ в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки Банк вважає позовну заяву безпідставною, необґрунтованою, фіктивною та поданою з іншою метою, а не для вирішення спору між сторонами, з огляду на виконання сторонами всіх умов договору купівлі-продажу (позивачем та відповідачем) та виконання своїх зобов`язань за договором. Так, заявник зазначає, що в провадженні Господарського суду Миколаївської області перебуває справа №915/1493/21 за позовом АТ ПУМБ до ТОВ Карс ЛТД про передачу в управління предмету іпотеки, а саме нежитлових приміщень піцерії під літ. А-5, загальною площею 175,9 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, пр. Миру, буд. 22/2. Разом з цим, як стверджує заявник, у даній справі сторони - позивач та відповідач є афілійованими особами в розумінні діючого законодавства. Так, заявник вважає, що даний позов є нічим іншим, ніж чергова спроба ухилення від виконання своїх боргових зобов`язань та вчинення перешкод у зверненні стягнення на предмет іпотеки. Крім того, заявник вказує, що дана позовна заява подана позивачем зі спливом строку позовної давності.

02.02.2026 від представника позивача Ільїна О.В. до господарського суду через підсистему Електронний суд ЄСІТС надійшло клопотання (вх. №1490/26), в якому заявник просив суд витребувати у комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації належним чином засвідчені копії матеріалів інвентаризаційної справи за адресами: Миколаївська область, місто Миколаїв, пр. Миру, 22/2 та пр. Миру, 22, у повному обсязі, починаючи з первинної інвентаризації. Клопотання мотивовано тим, що у цих матеріалах містяться первинні офіційні документи, що підтверджують формування об`єкта нерухомого майна, його технічні характеристики, зміни у площі та складі приміщень, унаслідок проведених реконструкцій/перепланувань, а також правові підстави набуття сторонами права власності на спірний об`єкт.

Під час підготовчого засідання 02.02.2026 р. судом розглянуто клопотання відповідача про витребування доказів (вх. № 1490/26 від 02.02.2026 р.), за результатами чого судом постановлено протокольну ухвалу про відмову у задоволенні вказаного клопотання, оскільки заявником не доведено обставини, які унеможливлюють отримання доказів самостійно.

Також у підготовчому засіданні 02.02.2026 представником позивача заявлено клопотання про оголошення перерви у підготовчому засіданні для надсилання запитів та отримання відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.02.2026 до участі у справі № 915/2068/25 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Акціонерне товариство Перший український міжнародний банк, також підготовче засідання відкладено на 19 лютого 2026 року о 13:30.

19.02.2026 від представника позивача Ільїна О.В. до господарського суду через підсистему Електронний суд ЄСІТС надійшли додаткові пояснення (вх. №2237/26), в яких позивач зазначає, що об`єктивною підставою позову є скасування судового рішення від 26.10.2007 року, що призвело до юридичної дефектності предмета договору, незалежно від суб`єктного складу управління підприємствами. Право суб`єкта господарювання на розірвання правочину, який ґрунтується на скасованому судовому рішенні, є законним способом мінімізації ризиків підприємства. Наявність ознак афілійованості не може нівелювати право юридичної особи на захист від наслідків володіння об`єктом, правовий статус якого анульовано судом касаційної інстанції. Також позивач зазначає, що ТОВ Карс ЛТД не було стороною у справі № 8/602/07, а відомості про скасування рішення суду 2007 року отримало лише у березні 2025 року з листів комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації, відтак, перебіг строку позовної давності розпочався з моменту фактичного виявлення порушення права. На переконання позивача, застосування іншого способу захисту не призведе до відновлення правової визначеності та не забезпечить поновлення його прав.

19.02.2026 від представника позивача Ільїна О.В. до господарського суду через підсистему Електронний суд ЄСІТС надійшло клопотання (вх. №2238/26), в якому заявник повторно просив суд витребувати у Комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації належним чином засвідчені копії матеріалів інвентаризаційної справи за адресами: Миколаївська область, місто Миколаїв, пр. Миру, 22/2 та пр. Миру, 22, у повному обсязі, починаючи з первинної інвентаризації. Клопотання мотивовано тим, що у цих матеріалах містяться первинні офіційні документи, що підтверджують формування об`єкта нерухомого майна, його технічні характеристики, зміни у площі та складі приміщень, унаслідок проведених реконструкцій/перепланувань, а також правові підстави набуття сторонами права власності на спірний об`єкт.

Під час підготовчого засідання 19.02.2026 р. судом розглянуто клопотання відповідача про витребування доказів (вх. № 2238/26 від 19.02.2026 р.), за результатами чого судом постановлено протокольну ухвалу про відмову у задоволенні вказаного клопотання, оскільки заявником не надано доказів неможливості отримання доказів самостійно, зокрема: заявником не подано до суду доказів направлення адвокатського запиту, який долучено до вказаного клопотання, а також з огляду на відсутність офіційної відмови у наданні доказів.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 19.02.2026 р. у справі № 915/2068/25 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, та підготовче засідання відкладено на 18 березня 2026 року о 15:30.

У підготовчому засіданні 18.03.2026 року по справі № 915/2068/25 за участю представника позивача судом було протокольно оголошено перерву до 14.04.2026 року о 15 год. 00 хв. в порядку ч. 5 ст. 183 ГПК України.

26.03.2026 р. від представника позивача - Ільїна О.В. до господарського суду через підсистему Електронний суд ЄСІТС надійшла заява про забезпечення позову (вх. №4153/26), в якій заявник просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом:

- заборони приватному виконавцю виконавчого округу Миколаївської області Довгань Вікторії Володимирівні, а також будь-яким іншим особам, які діють у межах виконавчого провадження, вчиняти будь-які виконавчі дії, спрямовані на реалізацію нерухомого майна, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Карс ЛТД», а саме: нежитлових приміщень піцерії під літ. А-5, загальною площею 175,9 кв.м, що розташовані на першому поверсі житлового будинку за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, проспект Миру, будинок 22/2;

- заборони Державному підприємству «Сетам» (), а також будь яким іншим організаторам електронних торгів вчиняти будь-які дії, спрямовані на організацію та проведення електронних торгів (аукціону), у тому числі щодо лота № 595508 (уцінений лот № 592939), а також оформлення їх результатів та відчуження нерухомого майна, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Карс ЛТД», а саме: нежитлових приміщень піцерії під літ. А-5, загальною площею 175,9 кв.м, що розташовані за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, проспект Миру, будинок 22/2, до набрання законної сили рішенням суду у справі № 915/2068/25.

В обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову позивач зазначає, що спір у даній справі безпосередньо стосується конкретного об`єкта нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень піцерії під літ. А-5, загальною площею 175,9 кв.м, розташованих на першому поверсі житлового будинку за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, проспект Миру, будинок 22/2. Як вказує позивач, зазначений об`єкт нерухомості є центральним елементом спірних правовідносин, оскільки позовні вимоги спрямовані на розірвання договору купівлі продажу, за яким відбулося відчуження вказаних нежитлових приміщень, та застосування правових наслідків припинення зобов`язань сторін за таким договором.

Позивач вказує, що заявлені позовні вимоги обумовлені обставинами, які, на думку позивача, свідчать про істотні порушення при укладенні зазначеного договору, зокрема щодо відсутності у відповідача належних правових підстав для відчуження саме цього об`єкта нерухомості, а також надання недостовірних запевнень стосовно його правового статусу та характеристик, що вплинуло на волевиявлення позивача при укладенні правочину.

На думку позивача, позовні вимоги спрямовані на припинення дії договору, який є підставою набуття права власності на спірне майно, а також на усунення правових наслідків його укладення, збереження цього майна у незмінному правовому та фактичному стані до моменту вирішення спору по суті є необхідною умовою забезпечення ефективного судового захисту прав позивача, що обумовлює необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Наразі, як зазначає заявник, спірне нерухоме майно є предметом іпотеки за іпотечним договором від 07.08.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіною О.Г. та зареєстрованим за № 2448, укладеним між ТОВ «Карс ЛТД» та Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк». Господарським судом Миколаївської області на підставі відповідного судового рішення видано наказ № 3/222/09 від 15.03.2010 року про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Карс ЛТД» на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» 1261000,00 грн. заборгованості за основною сумою кредиту, 273049,69 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом, 252198,94 грн. - заборгованості за пенею за порушення строків повернення основної суми кредиту та сплати відсотків, шляхом звернення стягнення на майно боржника, що перебуває в іпотеці у АТ «ПУМБ» за іпотечним договором від 07.08.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіною О.Г. та зареєстрованим у реєстрі за № 2448, а саме: на нежитлові приміщення піцерії під літ. А-5, загальною площею 175,9 кв.м., що розташовані за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, проспект Миру, будинок 22/2, з подальшою реалізацією предмета іпотеки на прилюдних торгах.

В подальшому, 10.03.2025 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» як стягувач за виконавчим документом звернулось до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань Вікторії Володимирівни із заявою про примусове виконання наказу Господарського суду Миколаївської області № 3/222/09 від 15.03.2010 року. За результатами розгляду вказаної заяви 10.03.2025 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 77454518, та у межах вказаного виконавчого провадження 30.10.2025 року приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна боржника, відповідно до якої здійснено опис та накладено арешт на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення піцерії загальною площею 175,9 кв.м, що розташовані за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, проспект Миру, 22/2.

Надалі, як зазначає позивач, у відповідності до встановленої законодавством процедури арештоване майно передано на реалізацію через систему електронних торгів арештованим майном ДП «Сетам». Так, 26.02.2026 року в електронній торговій системі ДП «Сетам» відбувся аукціон з продажу вказаного нерухомого майна, результати якого оформлено протоколом проведення електронних торгів № 655199. Відповідно до зазначеного протоколу, електронні торги визнано такими, що не відбулися, у зв`язку з відсутністю допущених учасників, що унеможливило проведення конкурентного продажу майна та визначення його переможця. Разом з тим, відповідно до вимог законодавства про виконавче провадження визнання перших торгів такими, що не відбулися, є підставою для проведення повторного аукціону із уцінкою майна. У зв`язку з цим у системі електронних торгів ДП «Сетам» 09.03.2026 року оприлюднено оголошення про проведення повторного електронного аукціону з продажу предмета іпотеки, а саме: нежитлових приміщень піцерії загальною площею 175,9 кв.м, що розташовані за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, проспект Миру, 22/2, реєстраційний номер лота 595508 (уцінений лот № 592939).

Як зазначає позивач, станом на момент звернення із даною заявою спірне нерухоме майно, яке є безпосереднім предметом судового розгляду у справі № 915/2068/25, перебуває у стадії активної примусової реалізації на електронних торгах у межах виконавчого провадження, що підтверджується вчиненням усіх передбачених законом виконавчих дій, у тому числі накладенням арешту, проведенням оцінки майна та його виставленням на продаж у системі ДП «Сетам».

Так, позивач вважає, що з огляду на характер спірних правовідносин, предметом судового розгляду у даній справі є правомірність укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна та, відповідно, правовий статус цього майна. Заявлені позовні вимоги про розірвання договору купівлі-продажу передбачають застосування наслідків припинення зобов`язання, що, виходячи зі змісту спірних правовідносин, об`єктивно пов`язано з необхідністю збереження предмета спору у натурі та недопущення його вибуття з володіння сторін до моменту вирішення спору по суті.

На думку заявника, подальше здійснення виконавчих дій та проведення електронних торгів створює реальну, безпосередню та обґрунтовану загрозу відчуження спірного нерухомого майна третім особам, які не є учасниками даного судового процесу. У разі реалізації майна на прилюдних торгах та переходу права власності до покупця, який відповідно до положень цивільного законодавства може набути статус добросовісного набувача, виникне необхідність оскарження прав таких осіб у окремих судових процесах, що істотно ускладнить або фактично унеможливить поновлення порушених прав позивача в межах даної справи.

Разом з цим, позивач вказує, що стадія реалізації майна є завершальним етапом виконавчого провадження, після якого право власності переходить до переможця електронних торгів, а відповідні правові наслідки мають незворотний характер. Відтак, невжиття заходів забезпечення позову саме на даному етапі фактично нівелює можливість реального виконання майбутнього судового рішення та позбавляє позивача ефективного судового захисту.

Так, позивач зазначає, що у разі проведення електронних торгів та оформлення їх результатів спірне майно фактично вибуде з правового поля даного спору та перейде у власність іншої особи на підставі нового, самостійного правочину, який матиме презумпцію правомірності.

На переконання заявника, у разі задоволення позовних вимог про розірвання договору купівлі-продажу від 07.08.2008 року досягнення мети судового захисту буде істотно ускладнене або фактично неможливе, оскільки відновлення становища, яке існувало до порушення права, вимагатиме втручання у права третіх осіб та ініціювання нових судових процесів.

Крім того, заявник вважає, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову є логічно та юридично пов`язаним із предметом спору, оскільки спрямований виключно на збереження саме того майна, щодо якого виник спір, та не виходить за межі заявлених позовних вимог, не вирішує спір по суті, не позбавляє сторони права на захист та не створює для них надмірного тягаря, а лише тимчасово обмежує можливість відчуження майна до моменту вирішення справи судом.

На думку заявника, у даному випадку наявний очевидний, безпосередній та юридично обґрунтований причинно-наслідковий зв`язок між невжиттям заходів забезпечення позову та настанням негативних наслідків у вигляді втрати предмета спору, що, у свою чергу, призведе до унеможливлення або істотного ускладнення ефективного виконання судового рішення.

Також, позивач зазначає, що оскільки обраний спосіб забезпечення позову не передбачає вилучення майна, обмеження права користування ним або позбавлення відповідача можливості здійснювати господарську діяльність, а спрямований виключно на тимчасове збереження предмета спору до моменту вирішення справи по суті, що свідчить про відсутність підстав для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Розглянувши вказану заяву представника позивача про забезпечення позову в порядку ст. 136-140 ГПК України та матеріали справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову у судовому процесі.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Отже, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частинах другій, п`ятій, шостій та сьомій статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Саме такий сталий правовий висновок Верховного Суду викладено у низці постанов останнього, зокрема, від 24.10.2022 у справі № 916/950/22 та від 15.05.2019 у справі №910/688/13.

З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття або відмова у застосування останніх знаходяться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Згідно з частиною першою статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу частини четвертої статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ГПК України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 12 ст. 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Близькі за змістом висновки викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі № 902/483/18, від 28.08.2019 у справі №910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 зазначала про те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. При використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами (п. 8.4. 8.6. постанови).

У пунктах 46-48 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 зазначено, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Разом з цим, суд зазначає, що предмет спору у даній справі, в межах розгляду якої заявник просить вжити заходи забезпечення позову, є розірвання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, укладеного 07.08.2008 року між ТОВ ВКФ Дока-Миколаїв та ТОВ Карс ЛТД та посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіною О.Г., зареєстрований в реєстрі за № 2446. Предметом вказаного договору є передача продавцем у власність покупцю у власність нежитлові приміщення піцерії за №22/2, розташовані в м. Миколаєві, пр. Миру, загальною площею 175,90 кв.м на першому поверсі житлового будинку літ. А-5.

Водночас, позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- заборони приватному виконавцю виконавчого, а також будь-яким іншим особам, які діють у межах виконавчого провадження, вчиняти будь-які виконавчі дії, спрямовані на реалізацію нерухомого майна, що належить ТОВ «Карс ЛТД», а саме: нежитлових приміщень піцерії під літ. А-5, загальною площею 175,9 кв.м., що розташовані на першому поверсі житлового будинку за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, проспект Миру, будинок 22/2;

- заборони ДП «Сетам», а також будь яким іншим організаторам електронних торгів вчиняти будь-які дії, спрямовані на організацію та проведення електронних торгів (аукціону), у тому числі щодо лота № 595508 (уцінений лот № 592939), а також оформлення їх результатів та відчуження нерухомого майна, що належить ТОВ «Карс ЛТД», а саме: нежитлових приміщень піцерії під літ. А-5, загальною площею 175,9 кв.м., що розташовані за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, проспект Миру, будинок 22/2, до набрання законної сили рішенням суду у справі № 915/2068/25.

Враховуючи наведене, суд вважає, що запропоновані заявником заходи забезпечення позову у даній справі №915/2068/25 не співмірні із заявленими позовними вимогами.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту.

Згідно з ч. 12 ст. 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Водночас судом з`ясовано, що рішенням Господарського суду Миколаївської області від 08.12.2009 р. у справі №3/222/09, що залишене без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.02.2010 р., позов Публічного акціонерного товариства Перший Український Міжнародний банк задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Карс ЛТД на користь Публічного акціонерного товариства Перший Український Міжнародний банк 1261000,00 грн. заборгованості за основною сумою кредиту, 273049,69грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 252198,94грн. заборгованості за пенею за порушення строків повернення основної суми кредиту та сплати відсотків за користування ним, шляхом звернення стягнення на майно товариства з обмеженою відповідальністю «Карс ЛТД», що знаходиться в іпотеці у ПАТ «ПУМБ» за договором іпотеки від 07.08.2008р., посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіною О.Г., зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за № 2448, а саме: нежитлові приміщення піцерії під літ. А-5, загальною площею 175,9 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, пр. Миру, буд. 22/2, та продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.03.2025 р. приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань Вікторією Володимирівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №77454518 з примусового виконання наказу Господарського суду Миколаївської області №3/222/09 від 15.03.2010 р.

В подальшому, приватним виконавцем Довгань В.В. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП 77454518 від 30.10.2025 р., якою накладено арешт на майно ТОВ «Карс ЛТД», а саме : нежитлові приміщення піцерії загальною площею 175,9 кв.м., на першому поверсі житлового будинку літ. А-5, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, пр. Миру, буд. 22/2.

Також заявником подано до суду роздруківку з невідомого сайту щодо проведення торгів з продажу лоту №595508 «Нежитлові приміщення піцерії загальною площею 175,9 кв.м., на першому поверсі житлового будинку літ. А-5, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, пр. Миру, буд. 22/2», а також протокол №655199 проведення електронного аукціону (торгів), з якого вбачається, що торги з продажу майна «Іпотека. Нежитлові приміщення піцерії загальною площею 175,9 кв.м, на першому поверсі житлового будинку літ. А-5, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, пр. Миру, буд. 22/2» не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що запропоновані заявником заходи забезпечення позову направлені на зупинення продажу (реалізації) арештованого майна, як передбачено положеннями п. 6 ч. 1 ст. 137 ГПК України, оскільки перешкоджають його завершальній стадії - переходу права власності до переможця та видачі правовстановлюючого документу на придбане майно.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 22.06.2023 р. у справі 910/5361/22 викладено висновок щодо комплексного застосування положень п. 6 ч. 1 та ч. 12 ст. 137 ГПК України:

"Чинний Господарський процесуальний кодекс України дозволяє застосування такого заходу забезпечення позову, як зупинення продажу (реалізації) майна, лише у випадку подання заявником позову про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту, чітко визначеного пунктом 6 частини 1 статті 137 цього Кодексу, а не в разі подання будь-яких інших позовів, зокрема, позову про визнання недійсними результатів електронного аукціону (торгів) з реалізації арештованого майна.

Якщо такий захід забезпечення позову як зупинення продажу (реалізації) майна застосовується судом у межах розгляду позову про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту та супроводжується припиненням, відкладенням, зупиненням чи іншим втручанням у проведення електронного аукціону (торгів), що в рамках примусового виконання судового рішення проводяться органом державної виконавчої служби/приватним виконавцем та/або ДП "Сетам", яким доручено здійснення функцій з організації електронних торгів, то на правовідносини вжиття зазначеного заходу забезпечення позову на час підготовки та проведення електронних торгів не поширюється дія положень частини 12 статті 137 ГПК України, якими заборонено вжиття заходів забезпечення позову, спрямованих на будь-яке втручання в проведення публічних конкурсних процедур (їх припинення, відкладення, зупинення тощо), оскільки ані державний чи приватний виконавець, ані ДП "Сетам" не входять до чітко визначеного законодавцем суб`єктного складу учасників публічних конкурсних процедур (державний орган, орган місцевого самоврядування, призначений державним органом суб`єкт у складі комісії)".

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.06.2018 у справі № 910/856/17 дійшла висновків, що набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. Виходячи з наведеного сторонами договору купівлі-продажу, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба та організатор електронних торгів, та покупець - переможець електронних торгів. Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом. Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності.

Однак, у даній справі позивач звернувся до суду з позовною вимогою про розірвання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, тому з урахуванням вищенаведеного суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для застосування п. 6 ч. 1 ст. 137 ГПК України, а також наявні підстави для застосування положення ч. 12 ст. 137 ГПК України.

Крім того, на думку суду, запропоновані позивачем заходи фактично полягають у втручанні в проведення електронних торгів, що проводяться в межах виконання судового рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.12.2009 р. у справі №3/222/09, яким чітко визначено, що стягнення заборгованості здійснюється шляхом звернення стягнення на майно товариства з обмеженою відповідальністю «Карс ЛТД», що знаходиться в іпотеці у ПАТ «ПУМБ» за договором іпотеки від 07.08.2008р., посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіною О.Г., зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за № 2448, а саме: нежитлові приміщення піцерії під літ. А-5, загальною площею 175,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, пр. Миру, буд. 22/2, та продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

За правилами ст. 136 ГПК України забезпечення позову допускається у конкретній справі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

В даному випадку у разі задоволення позовних вимог заявника рішення суду не потребуватиме примусового виконання. Однак, вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, про які клопоче заявник, фактично спрямовані на перешкоджання виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.12.2009 р. у справі №3/222/09, що є недопустимим.

При цьому суд зазначає, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову у справі №915/2068/25 не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Таким чином, враховуючи викладене, господарський суд вважає, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Карс ЛТД» про забезпечення позову є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Карс ЛТД» про забезпечення позову (вх. № 4153/26 від 25.03.2026 р.) у справі №915/2068/25 відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Ухвалу підписано 27.03.2026 року.

Суддя Ільєва Л.М.