ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 925/843/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Картере В.І. - головуючий, Жуков С.В., Пєсков В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Евріс" - Пашинський М.І.,

Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" - Дегтярьов Д.Т.,

арбітражного керуючого Панченка Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Евріс"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 (колегія суддів у складі: Сотніков С.В. - головуючий, Остапенко О.М., Отрюх Б.В.)

у справі №925/843/25

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Евріс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком"

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство

1. У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Евріс" (далі - ТОВ "ЮФ "Евріс", ініціюючий кредитор) звернулося до Господарського суду Черкаської області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" (далі - ТОВ "ШБ "Альтком", боржник), посилаючись на неспроможність останнього сплатити борг у сумі 10163408,21 грн.

2. Заява мотивована невиконанням боржником грошового зобов`язання у розмірі 10163408,21 грн (непогашений залишок основного боргу після часткового стягнення у виконавчому провадженні) зі сплати "гонорару успіху" за генеральним договором про надання юридичних послуг №15-05/18 від 12.12.2018 та додатковою угодою №1 від 12.12.2018, що підтверджується рішенням Господарського суду Донецької області від 26.02.2024 у справі №905/255/22, яке набрало законної сили 26.03.2024.

3. Боржник подав відзив на заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство та просив відмовити ТОВ "ЮФ "Евріс" у відкритті провадження у справі про банкрутство ТОВ "ШБ "Альтком".

4. Відзив мотивовано тим, що існує "спір про право" за заявленими ініціюючим кредитором грошовими вимогами, а також тим, що наявні підстави для застосування до боржника абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

5. Між ТОВ "ЮФ "Евріс" та ТОВ "ШБ "Альтком" укладено генеральний договір про надання юридичних послуг №15-05/18 від 12.12.2018 (далі - генеральний договір).

6. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 генерального договору клієнт доручає, а виконавець зобов`язується надавати юридичні, консультаційні та інші пов`язані послуги, у тому числі з підготовки договорів, висновків та представництва клієнта перед третіми особами. Остаточний опис і перелік послуг, строки виконання, валюта договору та загальна вартість послуг визначаються сторонами у додаткових угодах, що є невід`ємними частинами генерального договору.

7. Додатковою угодою №1 від 12.12.2018 до генерального договору сторони визначили перелік юридичних та інших пов`язаних послуг, пов`язаних з проведенням процедури фінансової реструктуризації заборгованості клієнта перед ПАТ/АТ "Державний експортно-імпортний банк України", а також умови та строки оплати.

8. За наслідком надання послуг, визначених п.п. 1.1-1.9 додаткової угоди №1, боржник здійснив оплату вартості послуг: 1) передоплата у розмірі, еквівалентному 25000 євро та ПДВ; 2) оплата вартості послуг у розмірі 75000 євро та ПДВ; 3) оплата здійснювалась на підставі рахунків-фактур №26/12-1 від 26.12.2018, №17/4-2 від 17.04.2019, №22/5-2 від 22.05.2019, №18/9-3 від 18.09.2019 та №08/04-4 від 08.04.2020.

9. Боржник претензій щодо складу або якості наданих послуг протягом дії договору не заявляв, до кредитора із пропозиціями змінити обсяг послуг чи умови договору не звертався.

10. Пунктом 6.1 генерального договору передбачено, що ціна послуг складається з винагороди (плати за надані юридичні послуги), "гонорару успіху" та відшкодування витрат. Згідно з п. 6.5 генерального договору сторони можуть домовитися про розмір гонорару успіху, який визначається у додаткових угодах. Пунктом 9 додаткової угоди №1 встановлено, що за умови виконання послуг, передбачених пунктом 1 цієї угоди, клієнт сплачує виконавцю гонорар успіху у розмірі 0,5% від суми заборгованості, що існувала до початку процедури фінансової реструктуризації та була врегульована відповідно до Плану реструктуризації. Пункт 6.8 генерального договору передбачає збільшення ціни послуг на суму податків/зборів, якщо такі підлягають нарахуванню відповідно до законодавства.

11. Згідно із заявою про фінансову реструктуризацію, поданою від імені боржника до секретаріату фінансової реструктуризації, розмір заборгованості станом на початок процедури фінансової реструктуризації складав ,47 грн. 02.03.2020 між АТ "Державний експортно-імпортний банк України" та боржником підписано План реструктуризації, відповідно до умов якого врегульовано заборгованість боржника перед залученим кредитором у сумі ,80 грн.

12. За наслідком завершення процедури фінансової реструктуризації у кредитора виникло право вимагати сплату гонорару успіху, розрахованого як 0,5% від суми заборгованості, що існувала до початку реструктуризації та була врегульована за Планом реструктуризації. Сума "гонорару успіху" визначалась кредитором у розмірі 14307052,01 грн.

13. 22.06.2020 боржник здійснив часткову оплату на користь кредитора у розмірі 3000000,00 грн, у тому числі 500000,00 грн ПДВ. Інших платежів в погашення заборгованості, як зазначав кредитор, боржник не здійснював. Невиконане зобов`язання зі сплати гонорару успіху кредитор визначав у розмірі 11307052,01 грн, у тому числі ПДВ 1884508,67 грн.

14. У зв`язку з невиконанням зобов`язання 26.01.2022 кредитор звернувся до Господарського суду Донецької області із позовом про стягнення 13500804,93 грн, у тому числі: 11307052,01 грн - основний борг, 705374,16 грн - пеня, 355989,79 грн - 3% річних, 1132438,97 грн - інфляційні втрати.

15. Рішенням Господарського суду Донецької області від 26.02.2024 у справі №905/255/22 позовні вимоги кредитора задоволено у повному обсязі. Рішення набрало законної сили 26.03.2024.

16. 26.03.2024 видано наказ на примусове виконання, а 02.04.2024 відкрито виконавче провадження НОМЕР_1. Постановою приватного виконавця від 03.04.2024 накладено арешт на майно боржника, у тому числі на транспортні засоби.

17. У період червень-серпень 2024 року приватним виконавцем описано та арештовано транспортні засоби боржника. У вересні 2024 року через ДП "Сетам" реалізовано зазначені транспортні засоби; за наслідком реалізації на рахунок кредитора перераховано 1143643,80 грн.

18. Ініціюючий кредитор зазначив, що станом на дату подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство заборгованість боржника зі сплати "гонорару успіху" без урахування 3% річних, інфляційних втрат, пені чи інших санкцій становить 10163408,21 грн, і що зазначені вимоги є непогашеними та безспірними.

19. До підготовчого засідання боржник подав відзив та клопотання, посилаючись, зокрема, на наявність "спору про право" у зв`язку з поданням позову до Господарського суду міста Києва про визнання недійсним п. 9 додаткової угоди №1 (справа №910/10902/25; провадження відкрито 08.09.2025), а також на застосування абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ, мотивуючи це тим, що несплата вимог зумовлена наслідками збройної агресії російської федерації (далі - рф) проти України, втратою значної частини майна та неможливістю здійснення господарської діяльності на тимчасово окупованих територіях або на територіях, на яких ведуться бойові дії.

Стислий виклад ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

20. Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 08.09.2025, серед іншого, відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "ШБ "Альтком"; визнано грошові вимоги ініціюючого кредитора до ТОВ "ШБ "Альтком"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядника майна арбітражного керуючого Панченка Р.М.

21. Господарський суд першої інстанції відхилив клопотання боржника про залишення заяви без руху (через незазначення відомостей про заінтересованість), пославшись на те, що заявник 03.09.2025 повідомив про відсутність заінтересованості.

22. Господарський суд першої інстанції не погодився з доводами боржника про "спір про право", зазначивши, що 1) безспірність вимог підтверджена рішенням у справі №905/255/22, яке не оскаржене; 2) позов боржника про недійсність умови "гонорару успіху" подано вже після звернення кредитора із заявою про банкрутство, що не свідчить про наявність "спору про право" в розумінні ст. 39 КУзПБ; 3) часткова сплата "гонорару успіху" та відсутність заперечень тривалий час розцінені як поведінка, несумісна із запереченням вимог.

23. Господарський суд першої інстанції також відхилив доводи боржника щодо застосування абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ, зазначивши, зокрема, що зобов`язання виникло до початку повномасштабної агресії, а боржник після 24.02.2022 продовжував здійснювати господарську діяльність та володів активами.

24. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 ухвалу Господарського суду Черкаської області від 08.09.2025 скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у відкритті провадження у справі про банкрутство.

25. Апеляційний господарський суд встановив, що заява ініціюючого кредитора не містила відомостей про заінтересованість кредитора стосовно боржника (ч. 3 ст. 34 КУзПБ). На думку апеляційного господарського суду, наявність такого недоліку мала тягнути процесуальний наслідок у вигляді залишення заяви без руху, а не "виправлення" шляхом подання 03.09.2025 додаткової заяви, тобто вже після прийняття заяви до розгляду і призначення підготовчого засідання.

26. Додатково суд апеляційної інстанції зазначив, що оспорювання боржником п. 9 додаткової угоди №1 (який є правовою підставою для вимог кредитора) створює стан невизначеності щодо існування/обсягу зобов`язання, і такий спір має вирішуватися у позовному провадженні; у межах підготовчого засідання суд не може вирішити питання дійсності правочину/умови договору, що унеможливлює висновок про відсутність "спору про право" у розумінні абз. 1 ч. 6 ст. 39 КУзПБ.

27. Апеляційний господарський суд виходив із того, що зазначена норма не пов`язує можливість її застосування з моментом виникнення заборгованості; визначальним є встановлення причини незадоволення вимог кредитора - наслідків збройної агресії рф. При цьому суд послався на докази втрати активів боржника (зокрема експертний висновок) та дані фінансової звітності, які, на його переконання, підтверджують наявність підстав для застосування цієї норми.

Стислий виклад вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника

28. ТОВ "ЮФ "Евріс" (далі - скаржник) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 та залишити в силі ухвалу Господарського суду Черкаської області від 08.09.2025.

29. Підставами касаційного оскарження скаржник зазначає п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

30. Зокрема, на думку скаржника, апеляційний суд не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування абз. 1 ч. 6 ст. 39 КУзПБ (питання наявності/відсутності спору про право), викладені у постановах від 14.08.2025 у справі №902/1325/24, від 23.04.2025 у справі №921/471/24, від 15.01.2025 у справі №909/291/23, від 02.08.2023 у справі №910/4299/22, від 24.11.2021 у справі №910/16246/18.

31. Скаржник стверджує, що у зазначених постановах Верховний Суд сформулював підхід, відповідно до якого для висновку про наявність спору про право має бути встановлена реальна, об`єктивна та існуюча на момент подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство суперечність між сторонами щодо підстав, предмета або розміру грошового зобов`язання, а не формальне ініціювання позову боржником після звернення кредитора із заявою про банкрутство. На переконання скаржника, апеляційний суд відійшов від цієї правової позиції, визнавши наявність "спору про право" виключно з огляду на подання боржником окремого позову після відкриття провадження.

32. Скаржник зазначає, що позов про визнання недійсним пункту договору подано після звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, а тому він не може свідчити про наявність спору про право у розумінні ст. 39 КУзПБ. Також скаржник посилається на часткову оплату гонорару успіху 22.06.2020 та тривалу відсутність заперечень боржника як на підтвердження безспірності вимог.

33. Скаржник також стверджує, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ та ст. 191 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), викладені у постановах від 25.06.2025 у справі №905/45/25, від 29.08.2024 у справі №910/2423/23, від 22.07.2025 у справі №916/4958/24.

34. Скаржник вважає, що Верховний Суд у зазначених рішеннях сформував підхід щодо необхідності встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між збройною агресією проти України та неможливістю виконання боржником конкретного грошового зобов`язання, а також щодо належної оцінки наявності/відсутності єдиного майнового комплексу у боржника. На думку скаржника, апеляційний суд неправильно застосував зазначену норму, не встановивши належним чином такого зв`язку та не оцінивши фактичну наявність у боржника активів і здійснення ним господарської діяльності.

35. Скаржник заперечує висновки апеляційного суду щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження з огляду на воєнні обставини, зазначаючи, що його вимоги виникли та частково виконувалися ще у 2020 році (до повномасштабного вторгнення), а тому не можуть вважатися такими, що не задоволені внаслідок збройної агресії.

36. Окремо скаржник посилається на наявність у боржника значного майнового комплексу (51 одиниця спецтехніки та 87 транспортних засобів) і вважає, що за таких умов висновки апеляції про фактичну неможливість діяльності/відсутність активів не підтверджуються; отже, правових підстав для застосування абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ немає.

37. Скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суду щодо недопустимості надмірного формалізму при здійсненні судового розгляду, викладені у постановах від 05.11.2025 у справі №911/2558/20, від 27.01.2021 у справі №757/6159/19.

38. Скаржник зазначає, що апеляційний суд допустив надмірний формалізм, визнавши підставою для скасування ухвали суду першої інстанції відсутність у первісній заяві відомостей про заінтересованість кредитора, попри те, що такі відомості були подані до підготовчого засідання, а жодних процесуальних прав боржника порушено не було. На переконання скаржника, такий підхід суперечить усталеній практиці Верховного Суду щодо пріоритету змісту над формою та недопустимості формального застосування процесуальних норм.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

39. ТОВ "ШБ "Альтком" подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а постанову апеляційного господарського суду - без змін.

40. Боржник вважає, що апеляційний господарський суд обґрунтовано встановив наявність спору про право, оскільки оспорюється не факт надання чи оплати послуг, а дійсність умови договору щодо "гонорару успіху". Подання позову про визнання недійсним відповідного пункту договору є реалізацією права на судовий захист. Часткова оплата не позбавляє боржника права на оспорення цієї умови.

41. На думку боржника, практика Верховного Суду, на яку посилається скаржник, не є подібною за фактичними обставинами.

42. Боржник заперечує доводи скаржника щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ та зазначає, що збройна агресія рф триває з 2014 року, а території, на яких здійснював діяльність боржник (зокрема Донецька область), були окуповані з 07.04.2014. Формулювання "у тому числі" у зазначеній нормі має невичерпний характер і не обмежується лише випадком розташування єдиного майнового комплексу. Визначальним є встановлення причинно-наслідкового зв`язку між агресією рф та неможливістю виконання грошових зобов`язань.

43. Боржник зазначає, що надав достатньо доказів, які підтверджують такий зв`язок, зокрема експертний висновок про заподіяну шкоду; перелік невиконаних договорів через окупацію; дані про втрату техніки та активів на окупованих територіях; заяви про кримінальні правопорушення; фінансову звітність, яка з 2022 року відображає збитковість діяльності.

44. Боржник зазначає, що доводи скаржника зводяться до переоцінки доказів, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

45. Також боржник зазначає, що практика Верховного Суду, на яку посилається скаржник (справи №905/45/25, №910/2423/24, №916/4958/24), не є подібною, оскільки у тих справах боржники не довели причинно-наслідковий зв`язок або справа була направлена на новий розгляд.

46. Боржник підтримує висновок апеляційного господарського суду про те, що відсутність у заяві ініціюючого кредитора відомостей про заінтересованість є процесуальним недоліком, який відповідно до закону тягне залишення заяви без руху. На його думку, закон не передбачає можливості усунення такого недоліку шляхом подання додаткових заяв після відкриття провадження. Залишення заяви без руху не є проявом надмірного формалізму, а відповідає вимогам процесуального закону. Посилання скаржника на практику Верховного Суду та рішення ЄСПЛ у справі "Мушта проти України" боржник вважає нерелевантними.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

47. Предметом касаційного перегляду у цій справі є питання дотримання судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права під час вирішення питання про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "ШБ "Альтком".

48. Відповідно до преамбули КУзПБ цей кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

49. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 8 КУзПБ право на звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство мають боржник, кредитор. Провадження у справі про банкрутство відкривається господарським судом за заявою боржника також у разі загрози його неплатоспроможності.

50. Статтею 1 КУзПБ визначено, що неплатоспроможність - це неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим кодексом.

51. Порядок відкриття провадження у справі про банкрутство регламентований ст. 39 КУзПБ.

52. З огляду на важливі правові наслідки відкриття провадження у справі про банкрутство, які, крім заявника та боржника, стосуються невизначеного кола осіб - потенційних кредиторів боржника та інших учасників, ухваленню відповідного рішення суду (відкриття провадження у справі про банкрутство або відмова у відкритті) має передувати системний аналіз обставин, пов`язаних із правовідносинами, з посиланням на які заявник обґрунтовує свої вимоги до боржника, на підставі поданих доказів. Лише після з`ясування та перевірки таких обставин суд може встановити обґрунтованість вимог кредитора до боржника, а також наявність чи відсутність спору про право у цих правовідносинах, як передумови для відкриття провадження у справі.

53. Системний аналіз ст.ст. 1, 8, 34, 39 КУзПБ свідчить про те, що правовими підставами для відкриття провадження у справі про банкрутство є: наявність грошового зобов`язання боржника перед кредитором, строк виконання якого сплив на дату звернення кредитора до суду; відсутність між кредитором та боржником спору про право стосовно заявлених вимог; до підготовчого засідання суду вимоги кредитора (кредиторів) боржником у повному обсязі не задоволені.

54. Отже, завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка: обґрунтованості вимог заявника (заявників) на предмет відповідності таких вимог поняттю "грошового зобов`язання" боржника перед ініціюючим кредитором; встановлення наявності або відсутності спору про право; встановлення обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі.

55. Наявність боргу при ініціюванні справи про банкрутство підтверджується доказами у відповідному обсязі, виходячи з правової природи правовідносин між боржником та кредитором. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником своїх зобов`язань (постанова Верховного Суду від 15.10.2020 у справі №922/1174/20).

56. Водночас заперечення боржника щодо вимог заявника у вигляді позову, предметом якого є оспорення боржником обставин, на яких ґрунтуються вимоги кредитора, який подано до суду до подання заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство беззаперечно свідчить про наявність спору про право, у розумінні положень ч. 6 ст. 39 КУзПБ (висновок Верховного Суду у постановах від 02.02.2021 у справі №922/2503/20; від 20.12.2021 у справі №911/3185/20; від 29.08.2024 у справі №910/2423/23; від 04.02.2025 у справі №910/7481/24 та від 11.02.2025 у справі №921/409/24).

57. Отже, задля уникнення зловживання боржником своїми правами і створення спору заради спору, спрямованого на ухилення від відкриття провадження у справі про банкрутство, необхідною умовою оспорення в судовому порядку вимог ініціюючого кредитора є те, що таке оспорення має відбуватись до подання заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство (такий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 24.11.2021 у справі №910/16246/18, від 20.12.2021 у справі №911/3185/20, від 06.04.2023 у справі №902/560/20).

58. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство ТОВ "ШБ "Альтком" виходив з того, що: 1) наявний "спір про право" як безумовна підстава для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство (ч. 6 ст. 39 КУзПБ); 2) заява ініціюючого кредитора не відповідала вимогам ч. 3 ст. 34 КУзПБ, оскільки не містила інформації про заінтересованість кредитора стосовно боржника; 3) наявні підстави для застосування до спірних правовідносин абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ, який передбачає, що під час воєнного стану суд відмовляє у відкритті провадження за заявою кредитора, якщо боржник доведе, що вимоги не задоволені внаслідок збройної агресії рф.

Стосовно наявності "спору про право" та застосування до спірних правовідносин ч. 6 ст. 39 КУзПБ

59. Згідно з абз. 1 ч. 6 ст. 39 КУзПБ суд відмовляє у відкритті провадження, якщо вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

60. Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржувану постанову, визнав наявність "спору про право" з тієї підстави, що боржник після подання ініціюючим кредитором заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство пред`явив позов про визнання недійсним п. 9 додаткової угоди №1 (справа №910/10902/25), та додатково послався на "специфіку гонорару успіху".

61. Такі висновки господарського суду апеляційної інстанції не повною мірою узгоджуються з наведеними висновками Верховного Суду, згідно з якими для встановлення наявності "спору про право" у розумінні абз. 1 ч. 6 ст. 39 КУзПБ підлягає з`ясуванню не лише час звернення боржника з позовом, а насамперед наявність реальної матеріально-правової суперечності щодо підстав, змісту або обсягу грошового зобов`язання. Подання боржником позову після звернення кредитора із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство саме по собі не виключає необхідності оцінки змісту такого спору, однак і не є самодостатньою підставою для висновку про наявність "спору про право", якщо вимоги ініціюючого кредитора підтверджені належними доказами, зокрема судовим рішенням, що набрало законної сили.

62. У справі, що переглядається, вимоги ініціюючого кредитора підтверджені рішенням господарського суду, яке набрало законної сили, та в межах виконавчого провадження здійснювалися дії з його примусового виконання. Боржник звернувся з позовом про визнання недійсним п. 9 додаткової угоди 01.09.2025, тобто після подання кредитором 17.07.2025 заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство. За таких обставин сам лише факт подання такого позову після ініціювання справи про банкрутство не є достатнім для висновку про наявність "спору про право", а підлягає оцінці у сукупності з іншими обставинами справи, зокрема з наявністю рішення суду, що набрало законної сили, частковим добровільним виконанням боржником спірного зобов`язання та відсутністю його оспорення до звернення кредитора із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

63. Отже, висновок господарського суду апеляційної інстанції про наявність у цій справі "спору про право" як безумовної підстави для відмови у відкритті провадження є передчасним, оскільки зроблений без належного урахування всієї сукупності встановлених обставин та без належного розмежування між реальною матеріально-правовою суперечністю і таким оспоренням, яке саме в конкретних обставинах справи не спростовує підтвердженої судовим рішенням вимоги ініціюючого кредитора.

64. Натомість висновок господарського суду першої інстанції про відсутність у цій справі "спору про право" у розумінні ст. 39 КУзПБ є правильним, оскільки він ґрунтується не лише на часовій послідовності подання заяви кредитора та подальшого звернення боржника з позовом, а й на тому, що вимоги ініціюючого кредитора вже були підтверджені рішенням суду, яке набрало законної сили, частково виконувалися боржником, а наведені боржником обставини не спростовували безспірності вимоги настільки, щоб це унеможливлювало відкриття провадження у справі про банкрутство.

65. Верховний Суд встановив, що доводи скаржника про неврахування судом апеляційної інстанції правових висновків щодо застосування абз. 1 ч. 6 ст. 39 КУзПБ, викладених у постановах Верховного Суду від 14.08.2025 у справі №902/1325/24, від 15.01.2025 у справі №909/291/23, від 24.11.2021 у справі №910/16246/18, є обґрунтованими, оскільки апеляційний господарський суд фактично відійшов від сформульованого Верховним Судом підходу щодо визначення критеріїв наявності "спору про право" як перешкоди для відкриття провадження у справі про банкрутство.

66. Разом з тим Верховний Суд враховує, що постанови від 23.04.2025 у справі №921/471/24 та від 02.08.2023 у справі №910/4299/22, на які посилається скаржник, не містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, у зв`язку з чим суд касаційної інстанції позбавлений можливості перевірити їх зміст і релевантність для вирішення цього спору. Водночас це не впливає на висновок Верховного Суду щодо обґрунтованості доводів касаційної скарги, оскільки відповідний підхід Верховного Суду щодо критеріїв наявності спору про право підтверджується іншими наведеними у цій постанові судовими рішеннями.

Стосовно невідповідності заяви кредитора вимогам ч. 3 ст. 34 КУзПБ, оскільки вона не містила інформації про заінтересованість кредитора стосовно боржника

67. Додатково Верховний Суд враховує, що за ч. 3 ст. 34 КУзПБ заява кредитора повинна містити, зокрема, інформацію про заінтересованість кредитора стосовно боржника. Відповідно до ч. 3 ст. 37 КУзПБ заява залишається без руху з підстав, передбачених ст. 174 ГПК України, з урахуванням вимог КУзПБ.

68. Отже, вимоги до змісту заяви кредитора визначені ст. 34 КУзПБ, а процесуальний механізм реагування на недоліки - ст. 37 КУзПБ у взаємозв`язку зі ст. 174 ГПК України.

69. Господарські суди встановили, що в порушення ч. 3 ст. 34 КУзПБ ініціюючий кредитор у заяві не надав інформацію про заінтересованість кредитора стосовно боржника.

70. Апеляційний господарський суд, скасовуючи ухвалу господарського суду першої інстанції, погодився з доводами апеляційної скарги, що єдиним процесуальним наслідком при наявності недоліків у заяві кредитора є залишення без руху такої заяви. При цьому, положення ст. 34 КУзПБ не передбачають виправлення недоліків заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство шляхом подання додаткових заяв. Такі недоліки мають бути зазначені в ухвалі суду, на підставі якої заявнику належить їх усунути шляхом приведення заяви у відповідність до вимог процесуального закону та у спосіб, визначений судом.

71. Отже, фактично суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що недолік заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство через незазначення в ній інформації про заінтересованість кредитора стосовно боржника, впливає на можливість відкриття провадження, оскільки єдиним процесуальним наслідком такої заяви є залишення її без руху, і в тому числі на цій підставі скасував ухвалу про відкриття провадження у справі про банкрутство та ухвалив судове рішення про відмову у відкритті провадження.

72. Водночас відповідно до вимог ст. 37 КУзПБ та ст. 174 ГПК України виявлення формальних недоліків заяви тягне процесуальну дію у вигляді залишення такої заяви без руху з наданням строку на її усунення, а не матеріально-правовий висновок про відсутність підстав для відкриття провадження. Тобто цей довід господарського суду апеляційної інстанції не доводить правомірність саме відмови у відкритті провадження (ч. 6 ст. 39 КУзПБ), а стосується виключно процесуальної стадії приведення заяви у відповідність з вимогами КУзПБ.

73. Отже, вказаний недолік, сам по собі не створює "спір про право" і не спростовує підтверджену судовим рішенням заборгованість.

74. Разом з тим, процесуальні норми мають застосовуватись із дотриманням принципів пропорційності та змагальності. У цій справі відомості про відсутність заінтересованості були подані ініціюючим кредитором до підготовчого засідання; боржник з цього приводу подав відзив, тобто скористався правом заперечення, а суд дослідив доводи сторін щодо цього питання.

75. Враховуючи викладене, висновок господарського апеляційного суду про неможливість врахування поданих відомостей та про те, що це порушило права боржника, є безпідставним, оскільки суд апеляційної інстанції не зазначив, які саме процесуальні права боржника були реально порушені та чому такі наслідки є співмірними з повною відмовою у відкритті провадження у справі.

Стосовно наявності підстав для застосування до спірних правовідносин абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ

76. Відповідно до абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ встановлено, що тимчасово, під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, а також протягом шести місяців після його припинення чи скасування господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі про банкрутство за заявою кредитора, якщо боржник до проведення підготовчого засідання доведе господарському суду, що вимоги кредитора (кредиторів) не задоволені внаслідок збройної агресії проти України, у тому числі через перебування єдиного майнового комплексу боржника на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованих територій.

77. Варто зауважити, що заборона, передбачена абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ, є умовною і тимчасовою, застосування її зумовлено введенням воєнного стану в Україні за Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022. Вона має процесуальний характер і підпорядковується загальному правилу застосування процесуального закону, чинного на час вчинення відповідної процесуальної дії (ч. 3 ст. 3 ГПК України).

78. Попри набрання відповідними змінами чинності лише з 29.07.2023, вони все ж мають ретроспективну дію: поширюються на всі передбачені вказаною нормою правовідносини та випадки стосовно відкриття провадження у справі про банкрутство. Це приклад законодавчої техніки для застосування дії закону в часі, а саме зворотної дії. Тобто положення п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ є окремим застереженням щодо порядку та календарного періоду застосування зазначеної норми в плані поширення її на правовідносини у часі.

79. Отже, заборона за п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ поширюється і на ті правовідносини й випадки, що існували до набрання з 29.07.2023 чинності відповідною нормою, однак не раніше 24.02.2022 (висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 13.02.2024 у справі №910/3561/23, від 05.03.2024 у справі №911/414/23), оскільки передбачені цією нормою обставини/події (початок збройної агресії проти України, перебування єдиного майнового комплексу боржника на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях відповідно до визначеного законом переліку тощо) як причини, за яких вимоги кредитора (кредиторів) не могли бути задоволені боржником, відбулися до моменту врегулювання зазначених правовідносин відповідним законом.

80. З огляду на те, що норма п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ не містить інших умов, окрім тих, що в ній наведені, її застосування не залежить від строків виникнення в боржника боргу, що став підставою для звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство (до/після початку збройної агресії російської федерації проти України).

81. Слід звернути увагу, що вирішення питання про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника потребує врахування наявності між сторонами господарських правовідносин, у яких у боржника утворилася заборгованість перед кредитором, причини виникнення такої заборгованості, а також перебування активів, єдиного майнового комплексу на території, яка з 24.02.2022 була включена до переліку територій можливих бойових дій, та відсутність у підприємства боржника майна на території України, підконтрольній органам державної влади України (висновки у постанові Верховного Суду від 29.08.2024 у справі №910/2423/23, на яку посилається скаржник).

82. У постанові Верховного Суду від 12.03.2024 у справі №908/2344/23 Верховний Суд зазначив, що для застосування визначеної п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ такої підстави для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство, як незадоволення боржником - юридичною особою вимог кредитора (кредиторів) саме внаслідок перебування цілісного майнового комплексу боржника на тимчасово окупованій російською федерацією території, необхідним є встановлення судом певних обставин: наявність незадоволених боржником вимог кредитора (кредиторів) на дату проведення підготовчого засідання у справі про банкрутство; перебування цілісного майнового комплексу боржника на тимчасово окупованих російською федерацією територіях (відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованих територій).

83. Господарський суд апеляційної інстанції застосував абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ як самостійну підставу для відмови у відкритті провадження, виходячи з того, що боржник зазнав втрати активів унаслідок збройної агресії рф, частина майна перебуває на територіях бойових дій/тимчасової окупації, а фінансовий результат боржника є збитковим.

84. Водночас зазначена норма встановлює спеціальну тимчасову заборону відкриття провадження за заявою кредитора лише за умови, якщо боржник до підготовчого засідання доведе, що вимоги кредитора не задоволені саме внаслідок збройної агресії проти України (у тому числі - через перебування єдиного майнового комплексу боржника на відповідних територіях). Отже, сам по собі факт воєнного стану, наявність втрат або збитковість діяльності не є достатніми для застосування цієї норми.

85. Господарський суд першої інстанції встановив, що зобов`язання зі сплати "гонорару успіху" виникло у червні 2020 року, тобто до початку повномасштабного вторгнення, та частково виконувалося боржником добровільно (22.06.2020 сплачено 3000000,00 грн). Пункт 9 додаткової угоди №1 тривалий час не оспорювався. Ці обставини самі по собі не виключають застосування абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ, однак підлягали оцінці у сукупності з іншими даними для з`ясування того, чи доведено, що невиконання решти цього зобов`язання зумовлене саме наслідками збройної агресії рф.

86. Крім того, господарський суд першої інстанції встановив, що попри втрату частини техніки, у боржника залишалося у власності (володінні, користуванні та розпорядженні) 51 одиниця спецтехніки та 87 одиниць транспортних засобів, що свідчить про наявність у боржника активів та функціонуючої матеріально-технічної бази. Фінансова звітність боржника за 2023-2024 роки відображає значні показники чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), що підтверджує продовження господарської діяльності після 24.02.2022.

87. Верховний Суд також враховує характер спірного грошового зобов`язання. Заявлені ініціюючим кредитором вимоги ґрунтуються на договірній умові про сплату "гонорару успіху" як елементі ціни юридичних послуг за генеральним договором та додатковою угодою №1, укладених з метою супроводу процедури фінансової реструктуризації заборгованості боржника перед АТ "Державний експортно-імпортний банк України". При цьому частина цього зобов`язання була добровільно виконана боржником у 2020 році, а правова підстава для нарахування "гонорару успіху" тривалий час не оспорювалася. За таких обставин при застосуванні абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ належало встановити конкретний причинно-наслідковий зв`язок між наслідками збройної агресії рф та неможливістю або істотним утрудненням виконання саме цього грошового зобов`язання. Оскаржувана постанова господарського суду апеляційної інстанції не містить належного мотивування щодо того, що встановлені ним обставини втрати активів і збитковості діяльності є визначальними саме для несплати спірного зобов`язання.

88. У сукупності наведені обставини не підтверджують висновок про те, що невиконання боржником зобов`язання зі сплати "гонорару успіху" є наслідком збройної агресії рф, у розумінні абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ.

89. Господарський суд апеляційної інстанції, застосовуючи зазначену норму, фактично обмежився посиланням на загальні наслідки воєнного стану та втрату частини активів, не встановивши та не обґрунтувавши наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між такими обставинами та неможливістю виконання саме цього грошового зобов`язання.

90. За таких обставин висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство на підставі абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ є помилковим, тоді як висновок господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування цієї норми є законним та обґрунтованим.

91. Скаржник обґрунтовано посилається на постанови Верховного Суду щодо застосування ч. 6 ст. 39 КУзПБ та абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ як на релевантні до цих правовідносин та які безпідставно не враховані господарським судом апеляційної інстанції.

92. Отже, господарський суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, а саме: 1) абз. 1 ч. 6 ст. 39 КУзПБ - надавши вирішального значення факту подання боржником позову після звернення кредитора із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство без належної оцінки всієї сукупності встановлених обставин; 2) ст.ст. 34, 37 КУзПБ у взаємозв`язку зі ст. 174 ГПК України - фактично ототожнивши процесуальний недолік заяви із підставою для відмови у відкритті провадження; 3) абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ - застосувавши зазначену норму без належного встановлення причинно-наслідкового зв`язку між наслідками збройної агресії та невиконанням саме того грошового зобов`язання, яке є предметом вимог ініціюючого кредитора.

93. Наведені у касаційній скарзі доводи щодо "спору про право" та неврахування практики Верховного Суду; надмірного формалізму у питанні заінтересованості; неправильного застосування абз. 9 п. 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ - перевірені судом касаційної інстанції та знайшли підтвердження з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

94. Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі ухвали господарського суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

95. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

96. Відповідно до ст. 312 ГПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

97. Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги; скасування постанови апеляційного господарського суду та залишення в силі ухвали господарського суду першої інстанції.

Судові витрати

98. У зв`язку з тим, що Верховний Суд задовольняє касаційну скаргу, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на боржника.

Керуючись статтями 300, 308, 312, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Евріс" задовольнити.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 у справі №925/843/25 скасувати.

3. Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 08.09.2025 у справі №925/843/25 залишити в силі.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" (пров. Козацький, 17, с. Ладижинка, Уманський район, Черкаська обл., 20382, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Евріс" (вул. Б. Хмельницького, 52, м. Київ, 01030, ) 48448,00 грн (сорок вісім тисяч чотириста сорок вісім гривень 00 коп.) судового збору за розгляд касаційної скарги.

5. Видачу наказу доручити Господарському суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Картере

Судді С. Жуков

В. Пєсков