ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 р. м. Житомир Справа № 906/1050/25

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Давидюка В.К.

секретар судового засідання: Фісунов І.Л.

за участю представників сторін:

прокурор: Рудченко М.М. - посвідчення № 071186 від 01.03.2023;

від відповідача-1: Кирилюк В.Л. - ордер АМ №1160559 від 09.10.2025

від відповідачів-2, 3: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Заступника керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави

до 1) Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області;

2) Фермерського господарства "АТЛАНТ-АГРО-ПЛЮС";

3) ОСОБА_1 ,

про визнання незаконними і скасування рішень, визнання недійсним договору оренди землі, повернення земельних ділянок, скасування реєстрації права оренди

Процесуальні дії у справі.

Заступник керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до Господарського суду Житомирської області з вимогами:

1. Визнати незаконним та скасувати рішення Оліївської сільської ради №98 від 29.01.2021 "Про передачу в оренду земельних ділянок" в частині передачі в оренду ОСОБА_1 земельних ділянок за кадастровими номерами :16:000:0031; :16:000:0024; :16:000:0030; :16:000:0028; :16:000:0025; :16:000:0027; :16:000:0026; :16:000:0029.

2. Визнати недійсним договір оренди землі від 29.03.2021, а саме, земельних ділянок за кадастровими номерами :16:000:0031; :16:000:0024; :16:000:0030; :16:000:0028; :16:000:0025; :16:000:0027; :16:000:0026; :16:000:0029.

3. Зобов`язати Фермерське господарство "АТЛАНТ-АГРО-ПЛЮС" (ідентифікаційний код: 44491141) повернути Оліївській сільській раді Житомирського району Житомирської області земельні ділянки за кадастровими номерами :16:000:0031; :16:000:0024; :16:000:0030; :16:000:0028; :16:000:0025; :16:000:0027; :16:000:0026; :16:000:0029.

4. Скасувати державну реєстрацію іншого речового права права оренди земельних ділянок за кадастровими номерами :16:000:0031; :16:000:0024; :16:000:0030; :16:000:0028; :16:000:0025; :16:000:0027; :16:000:0026; :16:000:0029 за Фермерським господарством "АТЛАНТ-АГРО-ПЛЮС" (записи про інше речове право номери: 41389803; 41391133; 41390192; 41390373; 41390586; 41390847; 41389629; 41389366).

Ухвалою від 19.08.2025 відкрито провадження у справі №906/1050/25 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 18.09.2025.

Ухвалою від 18.09.2025 суд відклав підготовче засідання на 14.10.2025.

13.10.2025 через систему "Електронний суд" від представника відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 14.10.2025 суд продовжив строк підготовчого провадження на підставі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод та відклав підготовче засідання на 03.12.2025.

На адресу суду 20.10.2025 від Житомирської обласної прокуратури надійшла відповідь на відзив представника відповідача-1.

Ухвалою від 03.12.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу №906/1050/25 до судового розгляду по суті на 15.01.2026.

Ухвалою від 15.01.2026 суд продовжив строк розгляду справи по суті та відклав розгляд справи по суті на 24.02.2026.

Ухвалою від 24.02.2026 суд відклав розгляд справи на 19.03.2026.

У судовому засіданні 19.03.2026 прокурор просив суд позов задоволити у повному обсязі.

Представники відповідачів у судове засідання 19.03.2026 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Відповідач-1 про час місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного листа до його електронного кабінету. На адресу суду 09.03.2026 повернулись копії ухвали від 24.02.2026, які направлялись на юридичні адреси відповідачу-2 та відповідачу-3, з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Враховуючи те, що поштова кореспонденція направлялася відповідачам 2, 3 на їх юридичні адреси, суд вважає, що ним вжито всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи та забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Водночас судом взято до уваги, що саме відповідачі наділені правом отримувати вчасно адресовану поштову кореспонденцію і несуть відповідні ризики неналежної реалізації цього права та не повідомлення про зміну свого місцезнаходження, якщо таке має місце.

Крім того, всі процесуальні документи по справі направлялися до Єдиного державного реєстру судових рішень, інформація якого має загальний доступ, крім того інформація про призначені судові засідання розміщувалася і на офіційному веб-порталі Судова влада України.

Оскільки явка відповідачів в судове засідання не визнавалася обов`язковою, суд вважає, що неявка відповідачів не перешкоджає розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та виклад позицій учасників процесу.

Наказом Головного управління Держземагенства у Житомирській області №208-сг від 07.04.2014 "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Черняхівської району, за межами населених пунктів Троковицької сільської ради орієнтовним розміром 130 га з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства. Зазначений наказ прийнято на підставі заяви ОСОБА_1 від 14.03.2014 з додатками, що міститься в проекті землеустрою разом із копіями документів про наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (а.с. 52-57).

11.01.2021 за Територіальною громадою Оліївської сілької ради зареєстровано право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: :16:000:0031 площею 37,4597 га, :16:000:0024 площею 28,8746 га, :16:000:0030 площею 16,0232 га, :16:000:0028 площею 4,6748 га, :16:000:0025 площею 7,814 га, :16:000:0027 площею 10,5471 га, :16:000:0026 площею 25,4236 га, :16:000:0029 площею 4,8799 га (а.с. 76-83).

20.01.2021 до Оліївської сільської ради звернувся гр. ОСОБА_1 із заявою №317 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства загальною площею 115,6464 га (а.с. 11).

Рішенням сесії Оліївської сільської ради №98 від 29.01.2021 "Про передачу в оренду земельних ділянок" вирішено затвердити Проект землеустрою та передати ОСОБА_1 відповідні земельні ділянки в оренду для ведення фермерського господарства строком на 25 років, згідно додатку до рішення (а.с. 58-60).

29.03.2021 між Оліївською сільською радою (орендодавець, відповідач-1) та ОСОБА_1 (орендар, відповідач-3) укладено договір оренди землі (далі - договір, а.с. 62).

За умовами п. 1 договору орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельні ділянки для ведення Фермерського господарства з кадастровими номерами: :16:000:0031; :16:000:0024; :16:000:0030; :16:000:0028; :16:000:0025; :16:000:0027; :16:000:0026; :16:000:0029, які розташовані за адресою: за межами села Троковичі на території Оліївської сільської ради.

В оренду передаються земельні ділянки загальною площею 115,6969 га, в т.ч. 17,4597 га, 28,8746 га, 16,0232 га, 4,6748 га, 7,8140 га, 10,5471 га, 25,4236 га та 4,8799 га відповідно (п. 2 договору).

За умовами п. 8 договору, договір укладено на 25 років.

16.12.2021 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано Фермерське господарство "АТЛАНТ-АГРО-ПЛЮС". Засновниками фермерського господарства були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 69-71).

24.12.2021 Оліївською сільською радою прийнято рішення №488 "Про внесення змін до договорів оренди землі" п. 3 якого вирішено укласти додаткові угоди до існуючих договорів оренди земельних ділянок комунальної власності, що розташовані на території Оліївської сільської ради у зв`язку із зміною сторони договорів оренди землі, а саме, орендаря та інших умов договору (а.с. 63).

27.01.2022, на підставі вказаного рішення, укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 29.03.2021 в частинні зміни орендаря із ОСОБА_1 на ФГ "АТЛАНТ-АГРО-ПЛЮС" та щодо розміру орендної плати (а.с. 66).

28.01.2022 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесено зміни до записів про відповідне право оренди земельних ділянок та додано орендаря - ФГ "АТЛАНТ-АГРО-ПЛЮС" (а.с. 76-83).

В подальшому 15.07.2022 шляхом складання Акту приймання-передачі статутного (складеного) капіталу фермерського господарства "АТЛАНТ-АГРО-ПЛЮС" ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняв у власність частку статутного (складеного) капіталу ФГ "АТЛАНТ-АГРО- ПЛЮС", що йому належала (а.с. 67).

Зазначенні зміни в структурі права власності на ФГ було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, після чого ОСОБА_2 став єдиним учасником фермерського господарства ФГ "АТЛАНТ-АГРО- ПЛЮС".

Прокурор вважає, що зазначене рішення про передачу в оренду комунальних земель є незаконним і підлягає скасуванню судом, договір оренди землі визнанню недійсним, а земельні ділянки поверненню територіальній громаді.

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор вказав, що всупереч ЗУ "Про фермерське господарство", гр. ОСОБА_1 у заяві про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" та у заяві про затвердження відповідного проекту землеустрою, будь-якого обгрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства разом із заявою не подав. Крім того, на момент передачі спірних земельних ділянок у користування ОСОБА_1 вже був засновником фермерського господарства "ПРОКОПЧУК, що займалося вирощуванням сільськогосподарської продукції. Наголосив, що вподальшому, в короткий строк після отримання земель, шляхом створення ще одного фермерського господарства, передачі йому права оренди комунальних земель та подальшої передачі частки в статутному капіталі даного господарства, здійснив фактичне відчуження даного права на користь інших осіб. Вказане, на думку прокурора, свідчить про відсутність у ОСОБА_1 мети обробляти земельні ділянки, а відповідна пільгова та позаконкурентна процедура отримання земель у користування для ведення фермерського господарства використана ним не для реалізації права на зайняття фермерським господарством.

Відповідач-1 (Оліївська сільська рада) у відзиві на позовну заяву (а.с. 133-137) просила у задоволенні позову відмовити. Вважає, що вимога прокурора визнати недійсним рішення ради від №98 від 29.01.2021 є неналежним способом захисту, оскільки рішення вичерпало свою дію виконанням, а можливість його скасування не дозволить позивачу ефективно відновити володіння спірними земельними ділянками. Також вважає, що прокурор не довів наявності підстав для визнання незаконним рішення Оліївської сільської ради.

Відповідач-2 (ФГ "АТЛАНТ-АГРО- ПЛЮС") у клопотанні від 14.10.2025 вказав, що прокурор не мав права подавати відповідний позов в інтересах держави, оскільки позов фактично поданий в інтересах Оліївської сільської ради, яка є відповідачем у даній справі; прокурор не довів, що при винесенні оскаржуваного рішення було порушено інтереси держави, так як Оліївська сільська рада самостійно розпорядилась землями комунальної власності та отримує дохід у формі орендної плати; прокурор у позовній заяві не зазначив жодної норми законодавства України, яку порушила Оліївська сільська рада при винесенні оскаржуваного рішення. Також відповідач вважає, що передача частки у статутному капіталі ФГ "АТЛАНТ-АГРО-ПЛЮС" ОСОБА_1 ОСОБА_2 , своєму сину, який є членом сім`ї, не суперечить ЗУ "Про фермерське господарство" (а.с. 142-144).

Щодо представництва прокурором інтересів держави в суді.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

На прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках та в порядку, що визначені законом (п.3 ст. 131-1 Конституції України).

Вимогами частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.06.2024 у справі №925/1133/18 виснувала, що:

1) прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, якщо: орган є учасником спірних відносин і сам не порушує інтересів держави, але інший учасник порушує (або учасники порушують) такі інтереси; орган не є учасником спірних відносин, але наділений повноваженнями (компетенцією) здійснювати захист інтересів держави, якщо учасники спірних відносин порушують інтереси держави;

2) прокурор звертається до суду в інтересах держави як самостійний позивач, якщо: відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави.

Прокурор визначає склад відповідачів самостійно в кожному конкретному випадку залежно від характеру спірних правовідносин, змісту порушених прав та інтересів держави, суб`єктів, які мають здійснювати захист цих прав та інтересів у відповідній сфері, обраного прокурором способу захисту останніх, який повинен бути ефективним та спрямованим на повне поновлення порушеного або оспорюваного права (тобто не має потребувати додаткового звернення з іншими вимогами до учасників спірних правовідносин) тощо (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №483/448/20, від 20.06.2023 у справі №633/408/18, від 08.11.2023 у справі №607/15052/16-ц).

У постанові від 20.06.2023 у справі №633/408/18 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що втручання у приватні права й інтереси має бути належно збалансованим з відповідними публічними (державними, суспільними) інтересами, із забезпеченням прав, свобод та інтересів кожного, кому держава гарантувала доступ до загальнонародних благ і ресурсів. У разі порушення рівноваги публічних і приватних інтересів, зокрема, безпідставним наданням пріоритету правам особи перед правами держави чи територіальної громади у питаннях, які стосуються загальних для всіх прав та інтересів, прокурор має повноваження, діючи в публічних інтересах, звернутися до суду, якщо органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові особи не бажають чи не можуть діяти аналогічним чином або ж самі є джерелом порушення прав і законних інтересів територіальної громади чи загальносуспільних (загальнодержавних) інтересів. У таких випадках відповідні органи можуть виступати відповідачами, а прокурор - позивачем в інтересах держави. За відсутності такого механізму звернення до суду захист відповідних публічних інтересів, поновлення колективних прав та інтересів держави, територіальної громади і її членів, захист суспільних інтересів від свавілля органів державної влади чи органів місцевого самоврядування у значній мірі може стати ілюзорним. Так само відсутність зазначеного механізму може загрожувати недієвістю конституційної вимоги, згідно з якою використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (частина сьома статті 41 Конституції України). Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2023 у справі №607/15052/16-ц).

У постанові від 28.09.2022 у справі №483/448/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, оскаржуючи рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування та правочин щодо розпорядження майном, прокурор вправі звернутися до суду або як самостійний позивач в інтересах держави, визначивши такий орган відповідачем (коли оскаржується рішення останнього), або в інтересах держави в особі відповідного органу, зокрема тоді, коли цей орган є стороною (представником сторони) правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. У разі задоволення вимоги про визнання недійсним правочину та про повернення отриманого за ним (наприклад, земельної ділянки) чи про витребування майна від набувача таке повернення та витребування відбувається на користь держави чи територіальної громади, від імені яких відповідний орган може діяти тільки як представник. Такі висновки узгоджуються з постановами Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, від 15.01.2020 у справі №698/119/18, від 15.09.2020 у справі №469/1044/17, від 05.07.2023 у справі №912/2797/21.

У разі, якщо державний орган або орган місцевого самоврядування діє або приймає рішення всупереч закону та інтересам Українського народу, прокурор має право діяти на захист порушених інтересів держави шляхом подання відповідного позову до суду. В цьому випадку органи, які прийняли рішення чи вчинили дії, що, на думку прокурора, порушують інтереси держави, набувають статусу відповідача.

Орган державної влади (або місцевого самоврядування), який порушив права держави чи територіальної громади прийняттям незаконного рішення від імені відповідного суб`єкта права, не може (в силу відсутності повноважень на захист) та не повинен (з огляду на відсутність спору з іншим учасником цивільних правовідносин) бути позивачем за позовом прокурора, спрямованим на оскарження незаконного рішення цього ж органу та відновлення порушених прав і законних інтересів держави чи територіальної громади. В процесуальному аспекті орган, який прийняв такий акт, не має зацікавленості у задоволенні позовних вимог, відстоюючи правомірність своїх дій, що суперечить правовому статусу позивача. Водночас доведення правомірності дій, які оспорюються позивачем, забезпечується процесуальними повноваженнями відповідача.

При цьому фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган або прокурор.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.08.2024 у справі №922/1156/21.

Конституція України та Закон України "Про прокуратуру" надають прокурору повноваження з представництва не тільки загальнодержавних інтересів, але й локальних інтересів держави.

Згідно з положеннями ст.ст. 140, 142, 143 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 4, 16, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", державою гарантується належне функціонування місцевого самоврядування, матеріальною основою якого є, у тому числі земля, правомочності власника щодо якої від імені та виключно в інтересах територіальної громади виконує відповідна рада.

Обгрунтовуючи подання позову в інтересах держави та визначаючи одним із відповідачів Оліївську сільську раду, прокурор вказав, що приймаючи оскаржуване рішення та передаючи у користування земельну ділянку Оліївська сільська рада порушила вимоги земельного законодавства та не може самостійно скасувати оскаржуване рішення, яке є актом індивідуальної дії. Окрім того, Оліївська сільська рада, уповноважена на захист інтересів держави як представник влади, будучи органом місцевого самоврядування, у даному випадку сама ж і допустила порушення вимог земельного законодавства, що виразилось у прийнятті незаконного рішення та укладенні незаконного договору, а отже повинна виступати у даному випадку відповідачем по справі, що процесуально позбавляє її можливості бути позивачем у даній справі.

Зважаючи на викладене, прокурор обґрунтував підстави для представництва інтересів держави відсутністю органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення, та висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відносини, пов`язані із створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Законом України "Про фермерське господарство" та іншими нормативно-правовими актами України.

Частиною першою статті 116 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За змістом частин першої-третьої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування у тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати не передбачені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

За змістом частини третьої статті 134 ЗК України земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34 (для сінокосіння і випасання худоби), 36 (для городництва) та 121 (для ведення фермерського господарства; для ведення особистого селянського господарства, для ведення садівництва; для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); для індивідуального дачного будівництва; для будівництва індивідуальних гаражів) цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про фермерське господарство" (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про фермерське господарство" право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство.

Надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України (ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство".

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про фермерське господарство" після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Таким чином можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства як форми підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Надання (передача) фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/614/19).

Відповідно до статті 12 Закону України "Про фермерське господарство" землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

За змістом положень статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону України "Про фермерське господарство" після укладення договору користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство реєструється в установленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. Після державної реєстрації фермерське господарство має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, на конкурентних засадах через участь у торгах, а не як фізична особа - громадянин України із метою створення фермерського господарства.

З урахуванням вимог статей 7, 8, 12 Закону України "Про фермерське господарство", статей 116, 121, 123, 134 ЗК України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз.

Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах. Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 525/1225/15-ц, у постановах Верховного Суду від 13.06.2023 у справі № 908/1445/20, від 07.06.2023 у справі № 922/3737/19, від 14.03.2023 у справі № 922/1974/19, від 07.03.2023 у справі № 922/3108/19.

Разом, з цим суд встановив, що на момент передачі даних земель у користування ОСОБА_1 уже був засновником СФГ "ПРОКОПЧУК" (а.с. 72-75).

Тобто, ОСОБА_1 вже реалізував своє право на отримання земельних ділянок (поза конкурсом) для ведення фермерського господарства. Додатково земельні ділянки могли бути отримані ОСОБА_1 виключно на конкурсних засадах через участь у торгах, оскільки право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.05.2016 у справі № 6-248цс16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, від 24.04.2019 у справі № 525/1225/15-ц, від 13.03.2018 у справі №348/992/16-ц, від 22.08.2018 у справі № 606/2032/16-ц та у постановах Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 927/83/19 та від 25.03.2020 у справі № 357/2418/15-ц, 17.09.2020 у справі №917/1416/19.

Крім того, в подальшому, в короткий строк після отримання спірних земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства та створення ФГ "АТЛАНТ-АГРО-ПЛЮС" (16.12.2021), ОСОБА_1 15.07.2022 повністю передав свою частку в статутному (складеному) капіталі ОСОБА_2 (а.с. 67).

Також суд встановив, що ОСОБА_1 є засновником (учасником) ФГ "АТЛАНТ-АГРО.ОВ" (дата державної реєстрації 22.04.2021), що вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 74).

Зазначене свідчить про відсутність у ОСОБА_1 мети обробляти спірні земельні ділянки, а відповідна пільгова та позаконкурентна процедура отримання земель у користування для ведення фермерського господарства використана ним не для реалізації права на зайняття фермерським господарством, що передбачено Законом України "Про фермерське господарство".

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом частин першої та третьої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною другою статті 215 Цивільного кодексу України, зокрема, передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (ч.ч.1,2 ст. 228 Цивільного кодексу України).

Неконкурентне надання землі у користування не відповідає принципам справедливості, розумності і добросовісності (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №688/2908/16-ц.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права, передбачених частинами 1, 2 статті 228 Цивільного кодексу України, договір оренди земельної ділянки, укладений без дотримання конкурентних засад, спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою, відповідно до частин 1, 2 статті 228 Цивільного кодексу України є нікчемним.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду від 09.08.2023 у справі №922/1832/19 зазначено, якщо існує зловживання громадянином такими пільговими умовами, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування повинен не допустити надання йому земельної ділянки на пільговій (позаконкурентій) основі, однак якщо і орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування не перешкоджає такому зловживанню, то ці особи (громадянин та відповідний орган) створюють незаконні передумови для отримання громадянином земельної ділянки на пільговій (позаконкурентій) основі, а правочин, укладений за наслідками таких діянь, спрямований на отримання земельної ділянки без дотримання конкурентних засад, спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою державної чи комунальної власності, то він відповідно до частин першої та другої статті 228 ЦК України є нікчемним.

Нікчемність правочину має місце не в наслідок повторного отримання спірної земельної ділянки, а у зв`язку з отриманням її всупереч імперативним вимогам Земельного кодексу України про неможливість такого отримання в позаконкурсному порядку (постанова Верховного Суду від 10.01.2024 у справі №922/1130/23).

Оскільки договір оренди землі від 29.03.2021, укладений Оліївською сільською радою Житомирського району Житомирської області та ОСОБА_1 за відсутності для цього підстав, визначених в абзаці другому частини другої статті 134 ЗК України, без дотримання конкурентних засад, тобто спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою комунальної власності, такий договір згідно з частинами першою та другою статті 228 ЦК України є нікчемним.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що якщо правочин є нікчемним, то позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. Близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90 цс 19, пункт 72), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18, пункти 69, 70)."

За таких обставин, у задоволенні вимоги про визнання недійсним договору оренди землі від 29.03.2021 суд відмовляє.

Водночас, у разі, коли сторона правочину вважає його нікчемним, вона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи вимоги його нікчемністю (постанова ВС від 05 лютого 2025 року у справі 917/1476/23).

За змістом абзацу першого частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює для сторін тих прав та обов`язків, які зумовлені його вчиненням, а породжує лише передбачені законом наслідки, пов`язані з його недійсністю. Одним із таких наслідків є реституція. Вона спрямована на відновлення статусу фактичному та правовому становищі сторін, яке існувало до вчинення недійсного правочину, шляхом нівелювання юридичного значення будь-яких дій, які сторони вчинили на виконання цього правочину. Тому кожна сторона зобов`язана повернути іншій у натурі все, що вона одержала на виконання недійсного правочину.

Оскільки договір оренди землі від 29.03.2021, укладений Оліївською сільською радою та ОСОБА_1 є нікчемним в силу закону, позовна вимога про повернення земельних ділянок є реституційною та відновлює права сільської ради.

При цьому, у відповідності до ч. 6 ст. 21 Закону України "Про оренду землі", у разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається.

Відтак, відповідає належному способу захисту та підлягає задоволенню у порядку застосування судом реституції нікчемного правочину вимога прокурора про зобов`язання повернути Оліївській сільській раді Житомирського району Житомирської області (12402, Житомирська обл., Житомирський р-н, село Оліївка, вул. Леоніда Ступницького, будинок 68, ід. код 04348409) земельні ділянки з кадастровими номерами :16:000:0031; :16:000:0024; :16:000:0030; :16:000:0028; :16:000:0025; :16:000:0027; :16:000:0026; :16:000:0029.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Оліївської сільської ради №98 від 29.01.2021 "Про передачу в оренду земельних ділянок", суд враховує, що згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №912/2797/21, вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду шляхом укладення відповідного договору, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням, а його скасування не дасть змоги позивачу ефективно відновити володіння відповідною земельною ділянкою.

За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду, якщо рішення органу державної влади, місцевого самоврядування виконане, вимога про визнання такого рішення недійсним не відповідає належному способу захисту, бо її задоволення не приводить до відновлення прав позивача. При цьому, якщо таке рішення не відповідає закону, воно не створює тих наслідків, на які спрямоване. Тому немає потреби оскаржувати таке рішення - позивач може обґрунтовувати свої вимоги, зокрема, незаконністю такого рішення (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 29.05.2025 у cправі № 922/3727/19).

З огляду на те, що оспорюване рішення Оліївської сільської ради виконане шляхом укладення договору оренди землі від 29.03.2021, визнання зазначеного рішення недійсним не може забезпечити ефективного захисту прав територіальної громади, тому в задоволенні позову про визнання незаконним та скасування рішення суд відмовляє через неефективність обраного прокурором способу захисту прав.

Щодо позовної вимоги про скасування державної реєстрації права оренди на спірні земельні ділянки.

Абзацом 2 частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Тобто, у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Оскільки господарський суд дійшов висновку про нікчемність договору оренди землі №29.03.2021, який став підставою для проведення державної реєстрації іншого речового права - права оренди спірних земельних ділянок за ФГ "АТЛАНТ-АГРО-ПЛЮС", така державна реєстрація підлягає скасуванню з припиненням речового права (записи про інше речове право номери: 41389803; 41391133; 41390192; 41390373; 41390586; 41390847; 41389629; 41389366).

Судові витрати за результатами розгляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи задоволення позовних вимог в частині скасування державної реєстрації та повернення земельних ділянок, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на ФГ "АТЛАНТ-АГРО-ПЛЮС".

У зв`язку з відмовою у задоволенні решти позовних вимог, судовий збір покладається на Прокуратуру.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Скасувати державну реєстрацію іншого речового права права оренди земельних ділянок за кадастровими номерами :16:000:0031; :16:000:0024; :16:000:0030; :16:000:0028; :16:000:0025; :16:000:0027; :16:000:0026; :16:000:0029 за Фермерським господарством "АТЛАНТ-АГРО-ПЛЮС" (12345, Житомирська обл., Житомирський р-н, село Троковичі, вул.Гоголя, будинок 10, ідентифікаційний код 44491141) (записи про інше речове право номери: 41389803; 41391133; 41390192; 41390373; 41390586; 41390847; 41389629; 41389366).

3. Зобов`язати Фермерське господарство "АТЛАНТ-АГРО-ПЛЮС" (12345, Житомирська обл., Житомирський р-н, село Троковичі, вул. Гоголя, будинок 10, ідентифікаційний код 44491141) повернути Оліївській сільській раді Житомирського району Житомирської області (12402, Житомирська обл., Житомирський р-н, село Оліївка, вул. Леоніда Ступницького, будинок 68, ід. код 04348409) земельні ділянки з кадастровими номерами :16:000:0031; :16:000:0024; :16:000:0030; :16:000:0028; :16:000:0025; :16:000:0027; :16:000:0026; :16:000:0029.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 27.03.26

Суддя Давидюк В.К.

Віддрукувати:

Заступнику керівника Житомирської окружної прокуратури, Житомирській обласній прокуратурі - через "Електронний суд";

відповідачу-1 - через "Електронний суд"

відповідачам-2, 3 - рек. з повід. про вруч.