ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"10" лютого 2026 р. м. Київ Справа № 911/751/25

за заявою Головного управління ДПС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 5а; код ЄДРПОУ ВП 44096797)

до боржника Автогаражного кооперативу «Озерний» (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, 1Б; )

про банкрутство

Суддя Наріжний С.Ю.

За участю секретаря Бойко Я.Р.

Представники учасників у справі не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

у провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа за заявою ГУ ДПС у Київській області про банкрутство Автогаражного кооперативу «Озерний», прийнята до розгляду ухвалою суду від 05.03.2025.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.04.2025 відкрито провадження у справі № 911/751/25 про банкрутство Автогаражного кооперативу «Озерний», визнано грошові вимоги Кредитора ГУ ДПС у Київській області до Боржника Автогаражного кооперативу «Озерний» у сумі 5915147,05 грн, введено процедуру розпорядження майном Боржника та призначено розпорядником майна арбітражну керуючу Маглиш Л.С., попереднє засідання призначено на 20.05.2025, вирішено інші процедурні питання у справі.

Ухвалою попереднього засідання від 20.05.2025 постановлено, що визнані судом грошові вимоги ГУ ДПС у Київській області до Боржника підлягають включенню розпорядником майна Боржника до реєстру вимог кредиторів у сумах: 102280,00 грн - 1 черга; 400337,74 грн - 3 черга; 5514809,31 грн - 6 черга; підсумкове засідання призначено на 24.06.2025.

В подальшому підсумкове засідання неодноразово відкладалось судом з об`єктивних підстав.

До суду в підсистемі «Електронний суд» надійшла заява ГУ ДПС у Київській області від 21.07.2025 № 7806/10-36-13-04 (вх. № 6649) про визнання додаткових грошових вимог до Боржника в сумі 3607412,76 грн.

Ухвалою суду від 09.09.2025 вказану кредиторську заяву ГУ ДПС у Київській області про додаткові вимоги до Боржника прийнято до розгляду в судовому засіданні 30.09.2025; зобов`язано розпорядника майна Боржника надати повідомлення про результат розгляду додаткових вимог ГУ ДПС у Київській області.

30.09.2025 до суду в підсистемі «Електронний суд» надійшло повідомлення розпорядника майна Боржника від 29.09.2025 № 02-38/844 (вх. № 13378/25) про результат розгляду заяви ГУ ДПС у Київській області про додаткові вимоги, зокрема зазначено про необхідність отримання від контролюючого органу додаткового обґрунтування та доказування заявлених вимог.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.09.2025 розгляд кредиторської заяви ГУ ДПС у Київській області про додаткові вимоги до Боржника відкладено на 21.10.2025; зобов`язано ГУ ДПС у Київській області надати письмові пояснення по суті заяви про додаткові вимоги, з урахуванням результатів розгляду заявлених вимог розпорядником майна Боржника.

В подальшому розгляд кредиторської заяви ГУ ДПС у Київській області про додаткові вимоги до Боржника неодноразово відкладався судом з об`єктивних підстав, а саме у зв`язку з невиконанням ГУ ДПС у Київській області вимог ухвали суду від 30.09.2025, а також неявки представника ГУ ДПС у Київській області в судові засідання 30.09.2025, 25.11.2025, 13.01.2026.

12.01.2026 до суду в підсистемі «Електронний суд» надійшли письмові заперечення Боржника від 11.01.2026 б/№ (вх. № 383/26) проти заяви ГУ ДПС у Київській області про додаткові грошові вимоги.

Ухвалою суду від 13.01.2026 витребувано у ГУ ДПС у Київській області докази наявності самостійно задекларованих та не сплачених Боржником Автогаражним кооперативом «Озерний» зобов`язань в сумі 35583,00 грн (основний платіж), а також детальний розрахунок (із зазначенням підстав виникнення / періоду нарахування) пені, або, у разі наявності, податкове повідомлення-рішення, з визначенням суми пені в розмірі 3570879,76 грн; підсумкове засідання, а також розгляд заяви ГУ ДПС у Київській області від 21.07.2025 № 7806/10-36-13-04 (вх. № 6649) про визнання додаткових грошових вимог відкладено на 10.02.2026.

10.02.2026 в судове засідання учасники у справі не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином; ГУ ДПС у Київській області в черговий раз не виконано вимоги ухвали суду від 30.09.2025, а також не виконано вимоги ухвали суду від 13.01.2026.

Враховуючи зазначене вище суд дійшов висновку про розгляд заяви ГУ ДПС у Київській області від 21.07.2025 № 7806/10-36-13-04 (вх. № 6649) про визнання додаткових грошових вимог до Боржника за наявними матеріалами.

Згідно вказаної заяви, ГУ ДПС у Київській області просить суд визнати додаткові грошові вимоги до Боржника Автогаражного кооперативу «Озерний» на загальну суму 3607412,76 грн, з яких: 35583,00 грн - основний платіж (згідно розрахунку податкового боргу - самостійно задекларовані платником податків зобов`язання); 950,00 грн - штрафні санкції; 3570879,76 грн - пеня.

Розпорядником майна Боржника в повідомленні щодо розгляду вказаних вимог зауважено, що ГУ ДПС у Київській області на підтвердження заявлених вимог надано тільки ППР № 23676/0410 від 26.05.2025 про накладення штрафу в сумі 950,00 грн; інших доказів на підтвердження вимог, а саме ППР про встановлення інших податкових зобов`язань, заявником не надано.

Боржник в письмових запереченнях проти вимог ГУ ДПС у Київській області зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, з яких можливо встановити: підстави виникнення додаткових вимог; період їх нарахування; розрахунок суми; складові суми (основний платіж, штраф, пеня); зв`язок із конкретними податковими зобов`язаннями та ППР (за наявності).

У питанні порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство та ролі й обов`язків суду на цій стадії суд враховує усталені правові висновки Верховного Суду, що полягають у такому:

1) заявник сам визначає докази, які, на його думку, підтверджують заявлені вимоги; проте, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство. Під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанова від 26.02.2019 у справі № 908/710/18);

2) у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником. Заявлені до боржника грошові вимоги конкурсних кредиторів можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанова від 26.02.2019 у справі № 908/710/18);

3) на стадії звернення кредиторів з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них (постанова від 23.04.2019 у справі №910/21939/15);

4) покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог. Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів (постанова від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18, від 06.10.2020 у справі № 914/2404/19);

5) розглядаючи кредиторські вимоги, суд в силу норм статей 45 - 47 КУзПБ, має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (постанова від 10.02.2020 у справі № 909/146/19);

6) використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами. Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами з застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення обґрунтованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанова від 07.08.2019 у справі № 922/1014/18).

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

При цьому відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з приписами частини першої статті 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 ГПК України).

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд звертає увагу на те, що із внесенням 17.10.2019 змін до ГПК України його статтю 79 ГПК України викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».

Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами, тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький за змістом висновок викладений у низці постанов Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 08.07.2021 у справі 915/1889/19, від 15.07.2021 у справі №916/2586/20.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Суд також зазначає, що у пунктах 1-3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.01.2025 у справі № 918/822/23.

Дослідивши кредиторську заяву ГУ ДПС у Київській області від 21.07.2025 № 7806/10-36-13-04 та додані до неї документи, вбачається, що заявником не надано копії податкової декларації, з якої можна встановити наявність самостійно задекларованих та не сплачених Боржником зобов`язань в сумі 35583,00 грн (основний платіж), а також не надано детального розрахунку (із зазначенням підстав виникнення / періоду нарахування) пені, або, у разі наявності ППР, з визначенням суми пені в розмірі 3570879,76 грн.

Крім того судом враховано, що надані ГУ ДПС у Київській області розрахунки заборгованості Боржника, зокрема з податку на прибуток підприємств, частково дублюються з розрахунками податкової заборгованості Боржника, яка надавалась ініціюючим кредитором при зверненні до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника, і така заборгованість була предметом розгляду суду в підготовчому засіданні.

Як зазначено вище, представник ГУ ДПС у Київській області неодноразово не з`являвся в судові засідання; податковим органом не виконано вимоги ухвал суду від 30.09.2025 та від 13.01.2026.

Таким чином суд дійшов висновку про те, що заявником ГУ ДПС у Київській області не дотримано вимоги ГПК України щодо обов`язку надання належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, отже такі вимоги підлягають відхиленню.

Крім того судом встановлено, що заявником надано копію ППР № 23676/0410 від 26.05.2025 про накладення штрафу в сумі 950,00 грн. Вказаний штраф накладено на підставі акту перевірки від 24.04.2025 № 20648/10-36-04-10/20591888. Проте заявником не надано безпосередньо акту перевірки від 24.04.2025 № 20648/10-36-04-10/20591888, у зв`язку з чим відсутня можливість встановлення періоду діяльності підприємства, за який проводилась перевірка. Також не надано доказів направлення акту перевірки та ППР на адресу Боржника.

При цьому, згідно матеріалів справи, провадження у даній справі про банкрутство Боржника відкрите 08.04.2025, тоді як ППР № 23676/0410 датована 26.05.2025, а акт перевірки 24.04.2025, отже після відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника.

Водночас, згідно ч. 3 ст. 41 КУзПБ, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Таким чином, заявлені вимоги щодо штрафу в сумі 950,00 грн на підставі ППР № 23676/0410 від 26.05.2025, враховуючи відсутність відомостей щодо періоду перевірки діяльності Боржника, за який накладено штраф, підлягають відхиленню як необґрунтовані, недоведені та такі, що застосовані після відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника.

Враховуючи все зазначене вище, у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю заявлених вимог ГУ ДПС у Київській області, враховуючи систематичне невиконання заявником вимог суду щодо надання витребуваних доказів та пояснень, суд дійшов висновку про відхилення заявлених вимог у сумі 3607412,76 грн, отже кредиторська заява ГУ ДПС у Київській області від 21.07.2025 № 7806/10-36-13-04 (вх. № 6649) залишається без задоволення.

Керуючись ст. 232-235, 255 ГПК України, ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні кредиторської заяви ГУ ДПС у Київській області від 21.07.2025 № 7806/10-36-13-04 (вх. № 6649). Заявлені вимоги у сумі 3607412,76 грн відхилити.

2. Копію ухвали надіслати учасникам у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом десяти днів з дати складення та підписання повного тексту ухвали шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду.

Повна ухвала підписана 23.03.2026.

Суддя С.Ю. Наріжний