УХВАЛА

25 березня 2026 року

м. Київ

Справа № 904/2597/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Власова Ю.Л. - головуючого, Булгакової І.В., Малашенкової Т.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігнет-Центр»

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2025 року (суддя Назаренко Н.Г.)

та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11 лютого 2026 року (колегія суддів у складі: головуючий Кощеєв І.М., судді: Чус О.В., Дармін М.О.)

у справі №904/2597/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігнет-Центр»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційне підприємство «Горизонт»

про стягнення збитків у розмірі 583 251,68 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2025 року у справі №904/2597/25, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11 лютого 2026 року, задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігнет-Центр» (далі - ТОВ «Сігнет-Центр», позивач) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційне підприємство «Горизонт» (далі - ТЕП «Горизонт», відповідач) 583 251,68 грн збитків за договором транспортного експедирування.

10 березня 2026 року до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - Верховний Суд, Суд) надійшла касаційна скарга ТОВ «Сігнет-Центр», в якій скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2025 року та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11 лютого 2026 року у справі №904/2597/25, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Вказану касаційну скаргу скаржник подав 09 березня 2026 року через систему «Електронний суд».

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 березня 2026 року для розгляду зазначеної касаційної скарги визначено колегію суддів у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Булгакова І. В., Малашенкова Т. М.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, зважаючи на таке.

За змістом пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а)касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в)справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частиною п`ятою статті 12 ГПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини сьомої зазначеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2025 року установлено у розмірі 3 028,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у справі №904/2597/25 є стягнення збитків у розмірі 583 251,68 грн, що менше п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 500 = 1 514 000 грн), а тому у розумінні ГПК України ця справа за загальним правилом не підлягає касаційному перегляду.

Разом із тим підпункти «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України передбачають певні випадки за наявності яких рішення суду у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб може бути оскаржено в касаційному порядку. При цьому, особа, яка подає касаційну скаргу повинна обґрунтувати та довести наявність такого випадку.

ТОВ «Сігнет-Центр» необхідність відкриття касаційного провадження у справі №904/2597/25 обґрунтовує тим, що у межах цієї справи виникло принципове правове питання, яке має системне значення для правозастосування у сфері господарських зобов`язань між платниками податку на додану вартість (ПДВ), а саме: чи звільняє постачальника від цивільно-правової відповідальності сам факт реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі платників податків (ЄРПН), якщо така накладна зареєстрована з порушенням вимог податкового законодавства (зокрема з неправильно визначеною датою першої події та сумою операції), що унеможливило для покупця реалізацію права на податковий кредит, та чи є протиправною відмова постачальника здійснити реєстрацію розрахунку коригування для виправлення таких порушень.

Фактично у цій справі поставлено питання про межі відповідальності постачальника за порушення обов`язку щодо належного оформлення та реєстрації податкових накладних, а також про співвідношення податкового законодавства та цивільно-господарської відповідальності сторін господарського договору.

На підтвердження доводів про фундаментальність правового питання, яке виникло у справі №904/2597/25, скаржник посилається на те, що незважаючи на існування правових висновків у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі №925/556/21 та об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 01 грудня 2023 року у справі №926/3347/22, у судовій практиці господарських судів продовжують формуватися різні підходи до вирішення спорів цієї категорії.

Зокрема, у низці рішень суди виходять з того, що сам факт реєстрації податкової накладної в ЄРПН є достатнім для виконання постачальником свого обов`язку, незалежно від правильності визначення дати першої події, суми операції чи інших істотних реквізитів, тоді як в інших рішеннях суди досліджують зміст та правомірність податкової накладної, а також оцінюють, чи спричинили порушення при її оформленні втрату покупцем права на податковий кредит, що може свідчити про протиправну поведінку постачальника.

Таким чином, у правозастосовчій практиці фактично виникло питання чи достатньо формальної реєстрації податкової накладної для належного виконання постачальником своїх обов`язків, чи така накладна повинна відповідати вимогам податкового законодавства і забезпечувати можливість покупцю реалізувати право на податковий кредит.

ТОВ «Сігнет-Центр» зазначає, що відсутність єдиного підходу створює правову невизначеність для учасників господарського обороту, адже фактично допускає ситуацію, коли постачальник, зареєструвавши податкову накладну з порушенням вимог податкового законодавства та відмовившись виправити такі порушення шляхом реєстрації розрахунку коригування може уникнути будь-якої відповідальності, навіть якщо такі дії призвели до втрати покупцем права на податковий кредит та спричинили майнові збитки. Тому справа має значення не лише для сторін спору, а й для великої кількості суб`єктів господарювання - платників ПДВ, а також для забезпечення єдності судової практики застосування норм Податкового кодексу України та господарського законодавства.

Також скаржник посилається на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України і зазначає про те, що ця справа має виняткове значення для ТОВ «Сігнет-Центр», оскільки:

- позивач є сільськогосподарським товаровиробником, тому для нього для сума збитків у розмірі 583 251,68 грн є суттєвою та безпосередньо впливає на його господарську діяльність і платоспроможність. Ці кошти були реально сплачені до бюджету у вигляді надлишкового ПДВ і вже не можуть бути повернуті через механізми податкового законодавства - виключно внаслідок протиправних дій відповідача.

- ТОВ «Сігнет-Центр» має статус критично важливого суб`єкта для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період у сфері агропромислового комплексу в особливий період, що підтверджується Наказом Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України №2096 від 27 листопада 2025 року.

Підприємство здійснює обробіток сільськогосподарських угідь площею понад 500 гектарів, провадить діяльність з вирощування зернових, бобових культур і насіння олійних культур (КВЕД 01.11). Вироблена Товариством продукція є складовою ВВП регіону та забезпечує продовольчу безпеку держави в умовах збройної агресії російської федерації проти України. Тобто, забезпечення ефективного функціонування скаржника, цілісного проведення посівної компанії становить значний суспільний інтерес.

Позбавлення скаржника права на судовий захист у касаційному порядку за цих обставин суперечитиме конституційному праву на справедливий судовий розгляд, принципу верховенства права, а також публічному інтересу у збереженні функціонування критично важливого для держави підприємства агропромислового сектору.

Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що питання права, яке має фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики та про яке йдеться у підпункті «а» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, означає наявність правової проблеми, яка впливатиме на велику кількість спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення такої проблеми. Водночас, формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права є метою вирішення виключної правової проблеми, яка має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів.

Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у великій кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини як відсутність сталої судової практики, невизначеність правових питань на нормативному рівні, необхідність застосування аналогії закону чи права, вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.

Верховний Суд звертає увагу на те, що скаржник у касаційній скарзі на підтвердження доводів щодо наявності підстав для касаційного оскарження судових рішень у справі №904/2597/25, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, посилається на постанови Великої Палати Верховного Суд від 01 березня 2023 року у справі №925/556/21 та об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 01 грудня 2023 року у справі №926/3347/22, висновки, у яких начебто не враховують господарські суди при вирішенні спорів цієї категорії. Проте, скаржник не навів судових рішень на підтвердження існування різної правової практики щодо вирішення спірного правового питання, тобто не навів ні кількісного, ні якісного елементів на підтвердження існування наявності правової проблеми.

Щодо вжитого законодавцем у підпункті «в» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України словосполучення «виняткове значення» справи для її учасника, то оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для її учасника можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Суд вважає, що посилання скаржника на положення підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України є необґрунтованими, оскільки предмет спору не містить обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії винятково значимих.

Отже Суд вважає, що касаційна скарга ТОВ «Сігнет-Центр» не містить обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, а відтак умов допуску цієї справи до касаційного оскарження скаржником не дотримано.

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Сігнет-Центр» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2025 року та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11 лютого 2026 року у справі №904/2597/25, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 2, 12, 15, 17, 163, 232, 234, 235, 287, 293, 314 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігнет-Центр» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2025 року та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11 лютого 2026 року у справі №904/2597/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Л. Власов

Судді І. В. Булгакова

Т. М. Малашенкова