ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року

м. Київ

Справа № 922/1023/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пєскова В. Г., суддів: Жукова С. В., Картере В. І.,

за участю секретаря судового засідання Багнюка І. І.,

учасники справи:

представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ДІКВ-Л" - Кожушний К. С.;

арбітражний керуючий Вербицький О. В.;

ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ДІКВ-Л" (вх. № 9692/2025)

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 08.09.2025 (колегія суддів: Іванов О.Г. (головуючий), Верхогляд Т.А., Мороз В.Ф.)

у справі № 922/1023/21

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Техніка і технології",

ВСТАНОВИВ:

Предметом судового розгляду у цій справі була заява кредитора про покладення на керівника боржника солідарної відповідальності у порядку, визначеному частиною шостою статті 34 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

Обставини справи

1. 22.06.2021 Господарський суд Кіровоградської області відкрив провадження у справі № 922/1023/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Техніка і Технології" (далі - ТОВ "Техніка і технології"), а 21.04.2022 - ухвалив постанову про визнання боржника банкрутом.

2. У травні 2024 року кредитор боржника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ДІКВ-Л" (далі - ТОВ "КУА "ДІКВ-Л") звернувся до суду із заявою про покладання солідарної відповідальності на керівника за зобов`язаннями боржника та просив:

- покласти солідарну відповідальність за зобов`язаннями ТОВ "Техніка і технології" на керівника боржника - ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 );

- встановити, що ухвала про покладення солідарної відповідальності за зобов`язаннями ТОВ "Техніка і технології" є підставою для подальшого звернення кредиторами, вимоги яких визнані судом у справі про банкрутство № 922/1023/21, своїх вимог до керівника боржника - ОСОБА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "КУА "ДІКВ-Л" заборгованість в межах покладеної солідарної відповідальності у загальному розмірі 257 902, 05 грн, з яких: 148 500,00 грн попередньої оплати, 24 159,65 грн пені, 2 589,90 грн судового збору, 82 652,50 грн витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги (пункт 4 прохальної частини заяви).

3. Надалі на підставі заяви ТОВ "КУА "ДІКВ-Л" суд залишив без розгляду вимогу кредитора - ТОВ "КУА "ДІКВ-Л", викладену у пункті 4 прохальної частини заяви від 20.05.2024 (щодо стягнення з керівника боржника на користь кредитора грошові коштів) про покладання солідарної відповідальності на керівника по зобов`язанням боржника.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції

4. Станом на дату відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Техніка і технології" і за три роки до цього керівником боржника був ОСОБА_1

5. Також згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником боржника з 16.12.2013 був також ОСОБА_1

6. Відповідно до виконаного ТОВ "Центр відновлення платоспроможності" на замовлення ліквідатора Звіту від 28.06.2022 за результатами проведення аналізу фінансово-господарської діяльності ТОВ "Техніка і технології" наявності ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства ТОВ "Техніка і технології" знаходилось у кризовому фінансовому стані протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство.

7. Відповідно до зазначеного звіту, протягом 2018-2020 років господарська діяльність ТОВ "Техніка і технології" скорочувалася, виручка від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за 2020 рік склала 573,0 тис. грн та зменшилася за три роки на 66 130,0 тис. грн. Власний капітал також скоротився на 3 337,00 тис.грн, що свідчить про поступову втрату платоспроможності підприємства.

8. Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 15.06.2021 № 38264 щодо боржника протягом 2019-2021 років видано низку судових наказів про стягнення з останнього значної суми заборгованості.

9. Станом на дату відкриття провадження у справі у боржника було щонайменше 17 кредиторів, вимоги яких боржник не мав можливості задовольнити на загальну суму 7 001 710,43 грн.

10. Відповідно до довідки № 38264 від 15.06.2021 Фортечного ВДВС у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що станом на 15.06.2021 на виконанні у відділі перебувало зведене виконавче провадження № 59710479 щодо ТОВ "Техніка і Технології", до складу якого входило 117 виконавчих документів. Такі виконавчі документи видані в період з 2019 по 2021 роки і загальна сума заборгованості ТОВ "Техніка і Технології" за такими виконавчими документами становила 17 059 403,76 грн.

11. Докази, що боржник звертався до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство відсутні, докази вжиття своєчасних заходів щодо запобігання банкрутству боржника з боку засновників ТОВ "Техніка і технології" та його керівництва в матеріалах справи відсутні.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

12. 17.09.2024 ухвалою Господарського суду Кіровоградської області заяву кредитора - ТОВ "КУА "ДІКВ-Л" про покладання солідарної відповідальності на керівника за зобов`язаннями боржника задоволено; покладено солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів ТОВ "Техніка і Технології" на керівника боржника - ОСОБА_1 , що є підставою для подальшого звернення кредиторів своїх вимог до такої особи.

13. Суд першої інстанції встановив, що станом на дату відкриття провадження у справі у боржника було щонайменше 17 кредиторів, вимоги яких боржник не мав можливості задовольнити на загальну суму 7 001 710,43 грн, а розмір активів боржника є меншим, ніж сумарний розмір зобов`язань перед усіма кредиторами боржника, строк виконання яких настав.

14. За оцінкою суду, щонайменше з 01.01.2021 до 31.01.2021 у керівника боржника був обов`язок звернутися із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, який він не виконав, а тому суд дійшов висновку, що керівник боржника не дотримався вимог частини шостої статті 34 КУзПБ.

15. Господарський суд Кіровоградської області зазначив, що ОСОБА_1 не навів вагомих аргументів, що вказували б на добросовісність, розумність своїх дій у недотримані вимог абз. 1 частини шостої статті 34 КУзПБ, у зв`язку з чим погодився з доводами кредитора щодо наявності, доведеності та обґрунтованості підстав для покладення на ОСОБА_1 солідарної відповідальності за зобов`язаннями боржника перед кредиторами.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

16. 08.09.2025 постановою Центрального апеляційного господарського ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 17.09.2024 скасовано; у задоволенні заяви про покладання солідарної відповідальності на керівника за зобов`язанням боржника відмовлено.

17. Суд апеляційної інстанції встановив, що звертаючись до суду із заявою про покладення на керівника боржника солідарної відповідальності, кредитор не визначив розміру солідарної відповідальності та не заявив до відповідача вимог про стягнення відповідної суми у межах покладення такої відповідальності. Тому, за висновком суду, у цьому випадку самостійною та достатньою підставою для відмови в позові є неефективність обраного заявником способу захисту.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

А. Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

18. У касаційній скарзі ТОВ "КУА "ДІКВ-Л" просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 08.09.2025 у справі № 922/1023/21 та залишити в силі ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 17.09.2024 у справі № 922/1023/21.

19. ТОВ "КУА "ДІКВ-Л" вважає, що суд апеляційної інстанції застосував частину шосту статті 36 КУзПБ без врахування висновків Верховного Суду, викладеного у постановах від 09.06.2022 у справі № 904/76/21, від 20.07.2023 у справі № 924/408/21 та від 02.10.2024 у справі № 908/3236/21.

20. Скаржник наполягає на тому, що:

- висновок суду апеляційної інстанції про необхідність визначення заявником розміру солідарної відповідальності не ґрунтується на нормах чинного законодавства, оскільки законодавством не встановлено обов`язку визначати такий розмір;

- суд апеляційної інстанції надав судовій позиції Верховного Суду нормативного характеру, використавши її як самостійну підставу для скасування ухвали суду першої інстанції, що суперечить статті 8 Конституції України та статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до яких судова практика має похідний, а не нормотворчий характер;

- чинне процесуальне та спеціальне законодавство не містить імперативної заборони на заявлення вимоги про притягнення органів управління боржника до солідарної відповідальності на будь-якій конкретній стадії розгляду справи про банкрутство, а також не встановлює виключності певної процедури для реалізації такого права;

- суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неправомірність ухвали суду першої інстанції, покладаючи в основу своїх суджень правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах, ухвалених після прийняття судом першої інстанції оскаржуваної ухвали.

21. На переконання скаржника, відсутність процесуальних рамок застосування солідарної відповідальності за частиною шостою статті 34 КУзПБ об`єктивно створює ризик порушення принципу пропорційності у розумінні практики ЄСПЛ, оскільки баланс між публічним інтересом у захисті прав кредиторів та приватними майновими правами особами, що виступають у якості органів управління боржника визначається не законом, а розсудом суду.

Б. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу

22. У відзиві ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - залишити без змін. Зазначає про незаконність ухвали суду першої інстанції та правомірність її скасування судом апеляційної інстанції.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій

23. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що згідно зі статтею 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

24. Предметом судового розгляду у цій справі була заява одного із кредиторів боржника про притягнення особи, яка виконувала повноваження керівника боржника, до солідарної відповідальності за зобов`язання боржника.

25. Положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який втратив чинність з введенням в дію з 21.10.2019 КУзПБ, містили умови, за яких боржник був зобов`язаний звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі (частина п`ята статті 11 та стаття 95 цього Закону), та встановлювали солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів, але у випадку недотримання вимог щодо особливостей застосування процедури банкрутства до боржника, що ліквідується власником згідно з частиною першою статті 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (частина шоста статті 95 цього Закону).

26. Водночас зазначений Закон не містив положень про відповідальність за не звернення боржника до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі у разі загрози неплатоспроможності.

27. З 21.10.2019 введено в дію КУзПБ, частина шоста статті 34 якого передбачала, що боржник зобов`язаний у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі у разі, якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами (загроза неплатоспроможності), та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Якщо керівник боржника допустив порушення цих вимог, він несе солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів. Питання порушення керівником боржника зазначених вимог підлягає розгляду господарським судом під час здійснення провадження у справі. У разі виявлення такого порушення про це зазначається в ухвалі господарського суду, що є підставою для подальшого звернення кредиторів своїх вимог до зазначеної особи.

28. Солідарна відповідальність є правовим механізмом захисту та відновлення прав кредиторів (які були необізнані з вини боржника про стан його неплатоспроможності як під час вступу з ним у господарські відносини, так й після цього, під час погіршення платоспроможності боржника до стану загрози неплатоспроможності) за рахунок особистого майна керівника (органів управління) боржника, тобто майна, відмінного від майна боржника (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.03.2021 у справі № 910/3191/20, від 15.06.2021 у справі № 910/2971/20, від 14.09.2021 у справі № 902/1023/19, від 30.03.2023 у справі № 910/13909/20, від 20.07.2023 у справі № 924/408/21).

29. Судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 04.09.2024 у справі № 908/3236/21, на яку посилається скаржник, зазначила, що солідарна відповідальність покладається за порушення (неподання боржником, який перебував у стані загрози неплатоспроможності, заяви про відкриття справи про банкрутство), наслідком якого є неможливість виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами у разі задоволення вимог одного або кількох кредиторів боржника. Тому солідарна відповідальність має деліктну природу, що узгоджується із частиною першою статті 1166 ЦК України, якою встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (пункт 10.15 постанови).

30. Саме у такому розумінні Велика Палата Верховного Суду витлумачила положення про інший вид відповідальності у справі про банкрутство третіх осіб за зобов`язаннями боржника - про субсидіарну відповідальність, а саме частину другу статті 61 КУзПБ в постанові від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункти 78- 81), застосувавши підхід, відповідно до якого доведенням боржника до банкрутства боржнику завдаються збитки, які і спричиняють його неплатоспроможність, і завдані не кредиторам боржника, а самому боржнику.

31. Хоча інститути солідарної відповідальності керівника/органів управління боржника та субсидіарної відповідальності мають різну правову природу, проте мають і подібні риси, які полягають в тому, що в обох випадках негативні наслідки правопорушень настають у зв`язку із зменшенням майнової сфери боржника через дії чи бездіяльність винних осіб. За правовою природою зазначене зменшення майнової сфери боржника є збитками (частина друга статті 22 ЦК України), які завдані боржнику такими особами (див. mutatis mutandis постанови судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 04.09.2024 у справі № 908/3236/21 від 04.09.2024 у справі № 908/3236/21).

32. Окрім того, судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у наведеній вище постанові зазначила, що законодавець не розділяє ні в часі, ні в кількості звернень і судових проваджень вирішення питання про покладення солідарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство, встановлюючи лише процедуру розгляду та вирішення такого спору: 1) встановлення порушення; 2) з подальшим покладенням за таке порушення солідарної відповідальності та стягнення із суб`єкта відповідної суми.

33. Такий підхід у вирішенні спору про покладення солідарної відповідальності у справі про банкрутство узгоджується із закріпленим статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод правом на ефективний засіб правового захисту.

34. Судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 04.09.2024 у справі № 908/3236/21 зазначила необхідність застосування положень частини шостої статті 34 КУзПБ таким чином:

- порушення вимоги Закону своєчасно звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство є підставою для стягнення з винного члена органу управління боржника збитків, спричинених таким порушенням, на користь боржника;

- належним позивачем за вимогою про стягнення збитків є як кредитор, так і боржник;

- якщо суд виявив порушення законодавчої вимоги своєчасно звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, такий висновок відображається у мотивувальній, а не резолютивній частині рішення;

- кошти, стягнені із суб`єкта солідарної відповідальності, є коштами боржника, які, зокрема, включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані для задоволення вимог кредиторів лише у порядку черговості, встановленому КУзПБ.

35. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду суд може задовольнити позов саме тоді, коли спосіб захисту, про який просить позивач, є ефективним, тобто може мати наслідком захист права без необхідності повторного звернення до суду, зокрема для вжиття інших, додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).

36. У контексті наведеного вище, судове рішення про виявлення порушення без притягнення винної особи до відповідальності вочевидь не призводить до захисту будь-чиїх прав і створює потребу в повторному зверненні до суду, що порушує статтю 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не відповідає усталеній практиці Великої Палати Верховного Суду (пункт 10.37 постанови судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 908/3236/21).

37. Тож належним та ефективним способом захисту при зверненні із заявою про покладення солідарної відповідальності є пред`явлення вимог щодо встановлення порушення із покладенням за таке порушення солідарної відповідальності з одночасним стягненням із суб`єкта відповідної суми.

38. Правовий висновок подібного змісту наведений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.11.2024 у справі № 924/784/23, від 19.11.2024 у справі № 910/3070/21, від 05.12.2024 у справі № 924/408/21, від 10.12.2024 у справі № 902/1157/21, від 12.12.2024 у справі № 910/5450/21.

39. У справі, яка розглядається, кредитор звернувся до суду у межах справи про банкрутство ТОВ "Техніка і технології" із заявою, в якій просив: покласти солідарну відповідальність за зобов`язаннями боржника на керівника боржника - ОСОБА_1 ); встановити, що ухвала про покладення солідарної відповідальності за зобов`язаннями ТОВ "Техніка і технології" є підставою для подальшого звернення кредиторами, вимоги яких визнані судом у справі про банкрутство № 922/1023/21, своїх вимог до керівника боржника - ОСОБА_1 .

40. Отже, з урахуванням наведених вище правових позицій, оскільки кредитор ТОВ "КУА ДІКВ-Л" у цій справі не просив стягнути із суб`єкта солідарної відповідальності збитки, обраний ним спосіб захисту права не є ефективним, оскільки не призводить до захисту порушеного права та створює потребу у повторному зверненні до суду.

41. Велика Палата Верховного Суду дотримується сталої позиції, що обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 52), від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155), від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 (пункт 148)), що в свою чергу виключає відмову в задоволенні позову в зв`язку з його необґрунтованістю.

42. Верховний Суд зауважує, що у цьому випадку самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви є неефективний спосіб захисту, який обраний кредитором. Обставини щодо наявності/відсутності у діях керівника порушень приписів КузПБ можуть бути предметом дослідження господарськими судами під час розгляду позовних вимог, які відповідають закону та призводять до ефективного захисту порушених прав.

43. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ТОВ "КУА ДІКВ-Л" у зв`язку із неефективністю обраного заявником способу захисту.

44. Отже, судом апеляційної інстанції було правильно застосовано частину шосту статті 34 КУзПБ та враховано правові висновки щодо застосування цієї норми, викладені у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 908/3236/21.

45. Що ж стосується посилань скаржника на правові висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постановах від 09.06.2022 у справі № 904/76/21, від 20.07.2023 у справі № 924/408/21, то необхідно зауважити, що при вирішенні цього спору підлягає врахуванню остання правова позиція судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, а саме у постанові від 04.09.2024 у справі № 908/3236/21.

46. Крім того, Суд зазначає, що за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного господарського суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, судової палати й колегії суддів Касаційного господарського суду.

47. А тому у застосуванні положень частини шостої статті 34 КУзПБ суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду.

48. Водночас необхідно зауважити також на необхідність врахування правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 07.10.2025 у справі № 902/1302/22, відповідно до якої у разі, якщо керівник (орган управління) боржника припустився порушень вимог частини шостої статті 34 КУзПБ, але його майна / активів у складі ліквідаційної маси (зокрема внаслідок вчинення арбітражним керуючим передбачених КУзПБ дій, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, визнання недійсними певних правочинів та спростування майнових дій боржника тощо) виявилося достатньо для задоволення визнаних у справі вимог кредиторів, досягається виконання одного із основних завдань провадження у справі про банкрутство - задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного боржника (положення преамбули КУзПБ).

49. Тому достатність майна боржника, що включається до складу ліквідаційної маси і спрямовується на задоволення вимог кредиторів боржника, виключає застосування солідарної відповідальності у справі про банкрутство (з урахуванням її деліктної природи в розумінні вказаної норми), оскільки в такому випадку відсутні негативні наслідки, завдані кредиторам боржника внаслідок неправомірної бездіяльності його керівника (органу управління). Водночас у разі недостатності майна/активів боржника для погашення всієї сукупності грошових вимог кредиторів, розмір солідарної відповідальності керівника (органу управління) боржника в разі допущення ним відповідного порушення належить визначати, виходячи з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою, яка саме й становитиме розмір непогашених вимог кредиторів, тобто розмір заподіяної ним шкоди.

50. Тож визначення зазначеної суми збитків кредиторів можливо лише після завершення реалізації об`єктів, включених до ліквідаційної маси банкрута, та розрахунків з кредиторами на підставі проведення такої реалізації у ліквідаційній процедурі, тому звернення із заявою про покладення солідарної відповідальності на винних осіб та задоволення такої заяви судом до встановлення факту недостатності майна боржника за результатами погашення грошових вимог кредиторів є передчасним.

51. Доводи касаційної скарги по своїй суті зводяться до незгоди скаржника з правовими висновками Верховного Суду, які були враховані судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови. Водночас скаржник не визначив як підставу касаційного оскарження необхідність відступлення від відповідних правових висновків Верховного Суду щодо застосування частини шостої статті 34 КУзПБ та не навів належного обґрунтування для такого відступлення. Колегія суддів також не вбачає підстав для відступлення від зазначених вище правових висновків. За таких обставин наведені скаржником аргументи не спростовують правильності висновків суду апеляційної інстанції та підлягають відхиленню.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

52. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

53. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

54. Враховуючи викладене вище, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції - залишенню без змін.

В. Розподіл судових витрат

55. У зв`язку з тим, що Верховний Суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін постанову суду апеляційної інстанції, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ДІКВ-Л" залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 08.09.2025 у справі № 922/1023/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Пєсков

Судді С. Жуков

В. Картере