ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"31" березня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/322/26

Суддя Господарського суду Закарпатської області Худенко А.А.,

За участю секретаря судового засідання Маркулич Д.В.

розглянувши матеріали за заявою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агростар Юг» б/н від 23.03.2026 (вх. №02.3.1-05/342/26 від 23.03.2026) про забезпечення позову до його пред`явлення шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності Фермерському господарству «Тізеш», а також грошові кошти Фермерського господарства «Тізеш», що знаходяться на будь-яких рахунках відкритих у банківських установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали про забезпечення позову в межах ціни позову 2 225 000 грн,

у справі про стягнення грошових коштів в загальному розмірі 2 225 000 грн, з яких 225 000 грн згідно Договору фінансової допомоги №10/03/22 від 10.03.2022, 500 000 грн згідно Договору фінансової допомоги №30/06/23 від 30.06.2023 та 1 500 000 грн згідно Договору фінансової допомоги №24/08/23 від 24.08.2023,

у якій можуть отримати відповідний статус:

позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Агростар Юг», м. Іршава Закарпатської області,

відповідача - Фермерське господарство «Тізеш», с. Ботар Берегівського району Закарпатської області

Представники:

від заявника (позивача) Матіко С.Р. адвокат, ордер серія АО №1226258

від боржника не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Представником Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Агростар Юг» через підсистему «Електронний суд» подано заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви б/н від 23.03.2026 (вх. №02.3.1-05/342/26 від 23.03.2026), яка передана на розгляд судді Худенка А.А. 23.03.2026, за змістом якої заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності Фермерському господарству «Тізеш», а також грошові кошти Фермерського господарства «Тізеш», що знаходяться на будь-яких рахунках відкритих у банківських установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали про забезпечення позову в межах ціни позову 2 225 000 грн.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Агростар Юг» покликається на наявність перед останнім невиконаного з боку Фермерського господарства «Тізеш» зобов`язання щодо повернення грошових коштів в загальному розмірі 2 225 000 грн наданих такому за Договором фінансової допомоги №10/03/22 від 10.03.2022 на суму 225 000 грн, Договору фінансової допомоги №30/06/23 від 30.06.2023 на суму 500 000 грн та Договору фінансової допомоги №24/08/23 від 24.08.2023 на суму 1 500 000 грн.

ТОВ «Агростар Юг» зазначає, що на виконання умов Договору фінансової допомоги №10/03/22 від 10.03.2022 (далі Договір фінансової допомоги від 10.03.2022) на користь ФГ «Тізеш», надано грошові кошти у вигляді поворотної фінансової допомоги у розмірі 225 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті №464 від 10.03.2022.

Між тим, як вказує заявник, за умовами п. 2.3 значеного Договору №10/03/22, поворотна фінансова допомога надається на два календарних роки з дати підписання даного Договору шляхом внесення грошових коштів до каси підприємства, або перерахування грошових коштів на поточний рахунок підприємства з особового або іншого рахунку позикодавця.

В подальшому, 30.06.2023 ТОВ «Агростар Юг» та ФГ «Тізеш» укладено Договір про надання поворотно-фінансової допомоги №30/06/23 (далі Договір фінансової допомоги від 30.06.2023).

Як вказує заявник, згідно п. 1.1. Договору фінансової допомоги від 30.06.2023, позикодавець надає підприємству поворотну фінансову допомогу, а підприємство зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним Договором.

Також заявник вказує, що відповідно до пункту 2.1 Договору фінансової допомоги від 30.06.2023, поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в розмірі 500 000 грн без ПДВ. Між тим, згідно п. 2.3., поворотна фінансова допомога надається на 184 календарних днів з дати підписання даного Договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підприємства з розрахункового рахунку позикодавця.

ТОВ «Агростар Юг» зазначає, що на виконання умов даного Договору фінансової допомоги від 30.06.2023, на користь ФГ «Тізеш», надано грошові кошти у вигляді поворотної фінансової допомоги у розмірі 500 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті №9798720 від 30.06.2023.

Також, 24.08.2023 між ТОВ «Агростар Юг» та ФГ «Тізеш» укладено Договір про надання поворотно-фінансової допомоги №24/08/23 від 24.08.2023 (далі Договір фінансової допомоги від 24.08.2023).

Заявник зауважує, що згідно пункту 1.1. Договору фінансової допомоги від 24.08.2023, позикодавець надає підприємству поворотну фінансову допомогу, а підприємство зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним Договором.

Відповідно до п. 2.1, 2.3. Договору фінансової допомоги від 24.08.2023, поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в розмірі 1 500 000 грн без ПДВ. Поворотна фінансова допомога надається на 30 календарних днів з дати підписання даного Договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підприємства з розрахункового рахунку позикодавця.

Заявник зазначає, що на виконання умов Договору фінансової допомоги від 24.08.2023 на користь ФГ «Тізеш», надано грошові кошти у вигляді поворотної фінансової допомоги у розмірі 1 500 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №9799054 від 24.08.2023.

Таким чином, як стверджує заявник, загальна сума грошових коштів яка була надана ФГ «Тізеш» в якості поворотно-фінансової допомоги у відповідності до вказаних Договорів фінансової допомоги склала 2 225 000 грн, а саме: 225 000 грн згідно Договору фінансової допомоги від 10.03.2022, 500 000 грн згідно Договору фінансової допомоги від 30.06.2023 та 1 500 000 грн згідно Договору фінансової допомоги від 24.08.2023.

Заявник звертає увагу суду на те, що всупереч вказаним умовам вищенаведених Договорів, ФГ «Тізеш» свій обов`язок щодо повернення суми поворотної фінансової допомоги в розмірі 2 225 000 грн не виконав, жодних коштів не повернув.

Заявник також зазначає, що у зв`язку із цим станом на даний момент зі сторони ТОВ «Агростар Юг» здійснюється ряд процесуальних дій спрямованих на підготовку та подання до Господарського суду Закарпатської області позовної заяви до ФГ «Тізеш» предметом якої буде стягнення із останнього на користь ТОВ «Агростар Юг» поворотно-фінансової допомоги за Договором №10/03/22 про надання поворотно-фінансової допомоги від 10.03.2022 у розмірі 225 000 грн, за Договором №30/06/23 про надання поворотно-фінансової допомоги від 30.06.2023 у розмірі 500 000 грн та за Договором 24/08/23 про надання поворотно-фінансової допомоги від 24.08.2023 у розмірі 1 500 000 грн.

Як вказує ТОВ «Агростар Юг» 16.02.2026 на адресу ФГ «Тізеш» згідно поштового відправлення за №867, відправлено вимоги за №1, 2 та 3 про повернення поворотно-фінансової допомоги згідно вказаних Договорів фінансової допомоги, однак дані досудові заходи врегулювання спору виявилися безрезультатними.

Відтак, на думку заявника, з метою належного захисту прав та інтересів ТОВ «Агростар Юг» як майбутнього позивача по справі, Господарським судом Закарпатської області повинні бути застосовані заходи забезпечення позову до пред`явлення позову.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 24.03.2026 розгляд заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агростар Юг», про забезпечення позову до його пред`явлення у справі №907/322/26 призначено на 31.03.2026.

У судове засідання 31.03.2026 представник Фермерського господарства «Тізеш» не з`явився, причин неявки суду не повідомив.

Між тим, суд відмічає, що учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Про розгляд справи Фермерське господарство «Тізеш» було повідомлене своєчасно та належним чином - ухвала суду була надіслана за адресою його реєстрації зазначеної в ЄДРЮОФОПтГФ.

Крім того, відповідно до вимог ч. 6 ст. 6 ГПК України (в редакції Закону №3200-IX від 29.06.2023), адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Згідно із ч. 1, 4 ст. 6 ГПК України, у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Частиною 8 статті 6 ГПК України передбачено, що реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі. Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням власного електронного підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги», якщо інше не передбачено цим Кодексом. Особливості використання кваліфікованого електронного підпису або засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, визначаються Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Згідно пункту 10 Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи (це, зокрема, фізичні особи, у тому числі фізичні особи-підприємці) реєструють такі кабінети в добровільному порядку.

Між тим, процесуальні документи щодо розгляду даної справи офіційно оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Водночас суд у даному контексті також враховує практику Європейського суду з прав людини, якою визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 встановлено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07.07.1989).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04.10.2001 наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Згідно із правовим висновком Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.04.2023 у справі №904/272/22, Держава Україна, витративши значні ресурси, створила інформаційне поле, де зацікавлена особа може знайти інформацію про судову справу. Функціонує ЄДРСР. На сайті судової влади доступні персоналізовані відомості про автоматичний розподіл справ та розклад засідань. Працює підсистема «Електронний кабінет» ЄСІТС. Використання цих інструментів та технологій забезпечує добросовісній особі можливість звертатися до суду, брати участь у розгляді справи у зручній формі. Тобто держава Україна забезпечила можливість доступу до правосуддя і право знати про суд.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що Фермерське господарство «Тізеш» мало достатньо часу і можливості надати свої заперечення з приводу заяви про забезпечення позову, та докази, які мають значення для розгляду означеної заяви.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та викладені в ній доводи, заслухавши позицію представника заявника, дослідивши в сукупності представлені заявником докази, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За правилами цієї статті заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

За змістом наведеної норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

В силу приписів ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

За приписами ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів (така правова позиція Верховного Суду викладена, зокрема, в постанові від 04.11.2021 у справі №907/416/21).

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

При цьому, законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому, суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення. Під забезпеченням позову необхідно розум ти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення. З наведеного випливає, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) напряму залежить від фактичних обставин кожного господарського спору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18).

Як вбачається із матеріалів заяви про забезпечення позову, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агростар Юг» та Фермерським господарством «Тізеш» існували договірні (Договори по надання поворотно-фінансової допомоги №10/03/22 від 10.03.2022, №30/06/23 від 30.06.2023, №24/08/23 від 24.08.2023), тривалі (щонайменше з 2022 року - Договір фінансової допомоги №10/03/22 укладено 10.03.2022) правовідносини, системного характеру (укладено щонайменше три Договори в різні періоди). Означене свідчить про взаємну довіру та усталену практику (ділові звичаї).

Договір поворотної фінансової допомоги - це цивільно-правовий договір, за яким одна сторона (надавач) передає іншій стороні (отримувачу) грошові кошти у тимчасове користування з обов`язком їх повернення у визначений строк.

Такий договір за своєю суттю є різновидом договору позики, що регулюється нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

В Договорах поворотної-фінансової допомоги №10/03/22 від 10.03.2022, №30/06/23, №24/08/23 серед іншого визначено, що поворотна фінансова допомога надається до момент вимоги її повернення позикодавцем.

Між тим, суд зауважує, що оскільки вимоги про повернення грошових коштів за зазначеними договорами, а саме №1 від 16.02.2026, №2 від 16.02.2026 та №3 від 16.02.2026, вручені Фермерському господарству «Тізеш» 20.02.2026, строк виконання зобов`язання за вимогами про їх повернення позикодавцем, на момент звернення заявника (23.03.2026) з заявою про забезпечення позову, не сплив.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову (висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №910/1261/20, від 25.09.2020 у справі №921/40/20).

Отже умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №916/1572/19).

Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

При використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника (близькі за змістом висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 21.01.2019 у справі №902/483/18, від 28.08.2019 у справі №910/4491/19, від 12.05.2020 у справі №910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17, від 06.03.2023 у справі №916/2239/22).

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03.12.2020 у справі №911/1111/20).

Статтею 1291 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень.

Отже метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, та має право саме на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Згідно зі ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За положеннями ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Системний аналіз наведених положень Господарського процесуального кодексу України дає підстави для висновку про те, що заявник, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову до його пред`явлення, повинен підтвердити ті обставини, на які він посилається в заяві, певними доказами, на підставі яких суд має встановити їх обґрунтованість.

Відтак, при розгляді заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно та/або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами та/або майном, а тому, може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Таким чином, суд констатує, що заявляючи про необхідність вжиття заходів до забезпечення позову, представник позивача не навів обставин та не подав належних доказів, із якими законодавство пов`язує необхідність їх застосування.

Крім того, суд відмічає, що покликаючись на необхідність задоволення заяви про забезпечення позову, заявник вказує зокрема на те, що згідно інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що у власності ФГ «Тізеш» перебуває об`єкт нерухомого майна, а саме літній табір, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 212, адреса: Закарпатська область, Виноградівський район, с. Ботар, вулиця Головна, будинок 223, що підтверджується інформаційною довідкою за №460479458 від 16.01.2026. Водночас заявником не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ФГ «Тізеш» вчиняє дії, спрямовані на її відчуження, більше того відчуження означеного майна не є предметом даного спору.

З огляду на викладене, оцінивши обґрунтованість доводів представника заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, наявності зв`язку між заявленими заходами забезпечення позову і предметом позовних вимог, зважаючи на забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд дійшов висновку, що представник позивача не подав доказів наявності фактичних обставин, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду за даним позовом.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агростар Юг» б/н від 23.03.2026 (вх. №02.3.1-05/342/26 від 23.03.2026) про забезпечення позову у справі №907/322/26, що є підставою для відмови в застосуванні вказаних заходів шляхом постановлення відповідної ухвали.

Керуючись ст. 140, 234 Господарського процесуального кодексу України

суд ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агростар Юг» б/н від 23.03.2026 (вх. №02.3.1-05/342/26 від 23.03.2026) про забезпечення позову у справі №907/322/26 відмовити.

2. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

3. Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду на підставі ст. 255 Господарського процесуального кодексу України. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

4. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається, http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Ухвалу складено та підписано 31.03.2026.

Суддя А.А. Худенко