ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 р. м. Житомир Справа № 906/1673/25

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Соловей Л.А.,

за участю секретаря судового засідання: Васильєвої Т.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

прокурор: Цеміна Н.Ю., службове посвідчення №071195 від 01.03.2023;

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації (м.Житомир)

до Поліського національного університету (м.Житомир)

про визнання недійсним п.2.1. договору.

Процесуальні дії по справі. Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Керівник Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Поліського національного університету, в якому просить:

- визнати недійсним пункт 2.1. договору №04-01 від 14.05.2020 в частині включення до ціни договору суми ПДВ у розмірі 16 666,67грн;

- стягнути з відповідача на користь позивача 16 666,67грн суми сплаченого ПДВ, 16 647,91грн - інфляційних втрат та 2 431,40грн - 3 % річних.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що договір №04-01 на виконання науково-дослідної роботи від 14.05.2020 містить положення про сплату ПДВ у сумі 16666,67грн, яка й була перерахована Управлінням екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації. Разом з тим, відповідно до пп.197.1.22. п.197.1 ст.197 Податкового кодексу України звільняються від оподаткування ПДВ операції з постачання послуг з фундаментальних досліджень, науково-дослідних і дослідницько-конструкторських робіт, якщо такі послуги та/або роботи постачаються особою, яка безпосередньо отримує оплату їх вартості з рахунка органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. У зв`язку з чим, на думку прокурора, пункт 2.1. договору в частині включення податку на додану вартість до загальної ціни договору підлягає визнанню недійсним, а грошові кошти у сумі 16 666,67грн підлягають поверненню як безпідставно отримані відповідно до статті 1212 ЦК України.

Ухвалою суду від 22.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі (за правилами загального позовного провадження); підготовче засідання призначено на 02.02.2026.

08.01.2026 надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач погоджується добросовісно сплатити заявлену у позові суму (а.с.57-58).

Ухвалою суду від 02.02.2026 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, по 22.03.2026 (включно), та відкладено підготовче засідання на 02.03.2026.

26.02.2026 на адресу суду через систему ЄСІТС від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, до якого додані платіжна інструкція №112 від 23.02.2026 на суму 31 745,98грн, що підтверджує перерахування від відповідача на рахунок позивача суми заборгованості по справі та платіжна інструкція №114 від 24.02.2026 на суму 6056,00грн, що підтверджує перерахування від відповідача на рахунок Житомирської обласної прокуратури суми сплаченого судового збору (а.с.68-71).

Ухвалою суду від 02.03.2026 постановлено закрити провадження у справі №906/1673/25 за позовом Керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації до Поліського національного університету, в частині вимоги про стягнення 16 666,67грн суми сплаченого ПДВ, 16647,91грн - інфляційних втрат та 2 431,40грн - 3 % річних, у зв`язку з відсутністю предмета спору, на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України; продовжити розгляд справи №906/1673/25 за позовом Керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації до Поліського національного університету про визнання недійсним пункту 2.1. договору №04-01 від 14.05.2020 в частині включення до ціни договору суми ПДВ у розмірі 16 666,67грн.

Ухвалою суду від 02.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/1673/25 до судового розгляду по суті на 30.03.2026.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в частині визнання недійсним пункту 2.1. договору №04-01 від 14.05.2020.

Представник позивача та відповідача в судове засідання не з`явились, про причину неявки суд не повідомили.

В судовому засіданні 30.03.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та повідомив, що рішення буде проголошено через п`ять хвилин.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

14.05.2020 між Управлінням екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації (правонаступник - Департамент екології та природних ресурсів Житомирської обласної військової адміністрації) (замовник/позивач) і Житомирським національним агроекологічним університетом (правонаступник - Поліський національний університет) (виконавець/відповідач) укладено договір № 04-01 на виконання науково-дослідної роботи (а.с.23-25), за умовами якого замовник доручив, а виконавець прийняв на себе виконання науково - дослідної роботи на тему: "Дослідження стану лісових рослинних компонентів природно-заповідного фонду Житомирської області та виявлення основних факторів, які загрожують їх існуванню" (п.1.1. договору).

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 договору, за виконані науково-дослідні роботи відповідно до цього договору замовник перераховує виконавцю у відповідності з протоколом про договірну ціну 100 000,00грн, у тому числі податок на додану вартість (далі - ПДВ) - 16 666,67грн. Замовник здійснює попередню оплату (аванс) для виконання науково-дослідної роботи протягом 5 робочих днів з моменту підписання договору в розмірі 30 % у сумі 30 000грн, у тому числі ПДВ - 5 000,00гривень.

Аналогічні договірні положення містяться й у додатку 1 "Протокол угоди про договірну ціну на науково-дослідну роботу" до договору №04-01 на виконання науково-дослідної роботи від 14.05.2020 (а.с.26).

Відповідно до актів №1 від 10.08.2020 та №2 від 03.12.2020 здачі-приймання науково-технічної продукції за І та II етапи, відповідачем виконано, а позивачем прийнято роботи обумовлені договором №04-01 від 14.05.2020 (а.с.29-30).

Позивачем здійснено повну оплату виконаних робіт, що підтверджується платіжними дорученнями № 3 від 14.05.2020 на суму 30 000,00грн (у тому числі ПДВ - 5 000,00грн), №4 від 14.05.2020 на суму 27 000,00грн (у тому числі ПДВ - 4 500,00грн), №5 від 10.08.2020 на суму 20 000,00грн (без ПДВ), №6 від 10.08.2020 на суму 18 000,00грн (без ПДВ), №23 від 03.12.2020 на суму 50 000,00грн (у тому числі ПДВ - 8 333,33грн), №24 від 03.12.2020 на суму 45 000,00грн (у тому числі ПДВ - 7 500,грн).

Прокурор вважає, що при укладанні договору №04-01 від 14.05.2020 та здійсненні відповідних розрахунків, позивач, не повинен був перераховувати суми податку на додану вартість при здійсненні господарської операції щодо науково - дослідної роботи. Тобто, п.2.1. договору №04-01 від 14.05.2020 суперечить пп. 197.1.22 п.197.1 ст. 197 Податкового кодексу України, що в силу ст.ст. 203,215 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання його недійсним в судовому порядку.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді встановлені у Законі України "Про прокуратуру", ч.3 ст.23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Згідно із ч.4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №826/13768/16, від 05 березня 2020 року у справі №9901/511/19, від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18, від 06 липня 2021 року у справі №911/2169/20, від 21 червня 2023 року у справі №905/1907/21).

Частини 3 та 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" серед іншого встановлюють умови, за яких прокурор може виконувати субсидіарну роль із захисту інтересів держави за наявності органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах).

Встановлена цим Законом умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18). За позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Тобто визначений ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" обов`язок прокурора перед зверненням з позовом звернутись спершу до компетентного органу стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача. У цій статті не йдеться про досудове врегулювання спору, і, відповідно, вона не покладає на прокурора обов`язок вживати заходів з такого врегулювання шляхом досудового звернення до суб`єкта, якого прокурор вважає порушником інтересів держави і до якого як до відповідача буде звернений позов.

Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №826/13768/16, від 15 січня 2020 року у справі №698/119/18, від 11 лютого 2020 року у справі №922/614/19, від 28 вересня 2022 року у справі №483/448/20, від 08 листопада 2023 року у справі №607/15052/16-ц).

Закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатись з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них (див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2021 року у справі №927/491/19, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі №923/449/18, від 25 лютого 2021 року у справі №912/9/20, від 25 червня 2024 року у справі №918/760/23, від 01 жовтня 2024 року у справі №918/778/23, від 20 лютого 2025 року у справі №910/16372/21).

Враховуючи, що вказаний договір №04-01 від 14.05.2020 укладено між Департаментом екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації та Поліським національним університетом, тому, саме Департамент визначено позивачем у цій справі та саме він мав би захищати інтереси держави за вказаних у позовній заяві обставин.

Житомирською окружною прокуратурою, у порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру", 24.10.2025 скеровано до Департаменту екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації повідомлення №51-85-7834 вих-25 про виявлені порушення та необхідність вжиття заходів до захисту інтересів держави шляхом звернення до суду з відповідним позовом про визнання недійсним договору №04-01 від 14.05.2020 в частині стягнення сплаченого ПДВ, 3% річних та інфляційних втрат (а.с.48-50).

Департаментом екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації листом від 08.10.2025 №2697/1-4/3-4-2670 повідомлено Житомирську обласну прокуратуру, що заходи про необхідність повернення сплачених коштів, у тому числі шляхом пред`явлення позову до суду, не вживалися (а.с.47)

Крім того, Департаментом екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації листом від 05.11.2025 №2946/1-8-4-2878 повідомлено окружну прокуратуру, що відповідно до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України пройшов строк позовної давності, я межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (а.с.51).

Тобто підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка позивача щодо захисту інтересів держави, який зобов`язаний ефективно і раціонально використовувати бюджетні кошти, в тому числі реагувати на порушення вимог законодавства.

Ураховуючи наведене суд вважає, що прокурор у цій справі підтвердив наявність підстав для представництва інтересів держави в суді.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Приписами ст.204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною п.1 ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними (ч.5 ст. 180 ГК України, в редакції, чинній на момент укладення договору).

Відповідно до статті 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

У підпункті 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що ПДВ - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

За змістом підпунктів а і б пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів / послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Податкового кодексу України.

За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем (замовником послуг).

Відповідно до ч.1 ст.1 ПК України податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно пп.197.1.22 п.197.1 ст.197 ПК України звільняються від оподаткування ПДВ операції з постачання послуг з фундаментальних досліджень, науково-дослідних і дослідницько-конструкторських робіт, якщо такі послуги та/або роботи постачаються особою, яка безпосередньо отримує оплату їх вартості з рахунка органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

З огляду на викладене, виконання науково-дослідної роботи на тему: "Дослідження стану лісових рослинних компонентів природно-заповідного фонду Житомирської області та виявлення основних факторів, які загрожують їх існуванню" на підставі договору №04-01 оподатковуються за нульовою ставкою, тому включення у п.2.1. договору суми податку на додану вартість у в сумі 16666,67грн є безпідставним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Разом з цим, у застосуванні наведених положень статей Цивільного кодексу України слід враховувати, що умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому (правовий висновок Верховного Суду викладено у постанові від 12.03.2018 зі справи №910/22319/16).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, приписи статті 217 Цивільного кодексу України регулюють питання щодо правової долі правочину, що має дефекти окремих його частин. При цьому закону може суперечити лише певна частина умов правочину, а інша - йому відповідати. Отже, за таких обставин не завжди доцільно визнавати правочин недійсним у цілому. Не призводить недійсність окремої частини правочину до недійсності інших його частин. Тому законодавець не встановлює недійсності правочину через недійсність окремої його частини, але лише за умови, якщо є підстави вважати, що правочин міг би бути вчинений без включення до нього цієї недійсної частини.

Хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку. Вказаний правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2021 у справі №910/12764/20.

Так, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.12.2021 у справі №910/12764/20 відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08.04.2021 у справі №922/2439/20 щодо неможливості визнання недійсним частини договору стосовно визначення ПДВ (з посиланням на те, що включення в оплату ПДВ містить ціну розрахункової одиниці вартості товару, тобто є істотною умовою договору). Згідно правового висновку Касаційного господарського суду в постанові від 03.12.2021 у справі №910/12764/20 договір може бути визнаний недійсним в частині включення суми ПДВ до вартості товару.

З огляду на вищевикладене, оскільки укладаючи договір Департамент екології та природних ресурсів Житомирської обласної військової адміністрації та Поліський національний університет включили до договірної ціни податок на додану вартість, за відсутності для цього правових підстав, що є підставою для визнання недійсним пункту 2.1. договору №04-01 від 14.05.2020.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відзиві на позовну заяву відповідач зауважив, що обидві сторони допустилися помилки під час укладення договору №04-01 від 14.05.2020 в частині включення до ціни договору податку на додану вартість у сумі 16 666,67грн.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні даного позову Житомирською обласною прокуратурою сплачено судовий збір у розмірі 6 056,00грн, що підтверджується платіжною інструкцією №2983 від 27.11.2025.

З матеріалів справи вбачається, що після відкриття провадження у справі, згідно з платіжною інструкцією №114 від 24.02.2026, відповідач добровільно сплатив на користь Житомирської обласної прокуратури судовий збір в сумі 6 056,00грн, в призначенні платежу вказавши: ",2282, Судовий збір за подачу указаного позову на користь Житомирської обласної прокуратури".

З огляду на викладене, стягнення судового збору в примусовому порядку не відбудеться.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним пункт 2.1. договору №04-01 на виконання науково-дослідницької роботи від 14.05.2020 в частині включення до ціни договору суми ПДВ 16666,67грн, укладений між Управлінням екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації, правонаступник - Департамент екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації (вул.Театральна 17/20, м.Житомир, 10014, код ЄРДПОУ 38708695) та Житомирським національним агроекологічним університетом, правонаступник - Поліський національний університет (бульвар Старий, 7, м.Житомир, 10008, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати: 1 - у справу;2 -4 - сторонам через "Електронний суд".