РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.03.2026Справа № 910/814/26

Господарський суд міста Києва у складі судді Демидової М.О., за участю секретаря судового засідання Молот Н.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Черкаської окружної прокуратури (18010, вул. Богдана Хмельницького, буд.60, м. Черкаси, код 02911119) в інтересах держави в особі Черкаської міської ради (18002, м. Черкаси, вул. Б.Вишневецького, буд. 36, код 25212542)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПБК-СТРОЙТРЕЙД" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд.21, код 36774237)

про стягнення грошових коштів у розмірі 2 457 338,08 грн

за участю представників сторін:

прокурор: Куцоконь О.О., службове посвідчення №081783;

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув;

ВСТАНОВИВ:

Черкаська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Черкаської міської ради (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПБК-СТРОЙТРЕЙД" (далі - відповідач) про стягнення грошових коштів у розмірі 2 457 338,08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач здійснив будівництво об`єкта, розпочате до 01.01.2020 та введене в експлуатацію у 2021 році, без укладення договору про пайову участь та без сплати відповідних грошових коштів до місцевого бюджету. Несплата зазначених грошових коштів, за доводами прокурора, свідчить про їх безпідставне збереження, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача безпідставно збережені грошові кошти у розмірі 1 424 353,09 грн, а також 861 945,55 грн інфляційних втрат та 171 039,44 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 позовну заяву Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради залишено без руху, постановлено позивачу протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду належно зазначеної юридичної адреси відповідача станом на момент звернення з даним позовом до суду.

09.02.2026 в межах строку, встановленого ухвалою суду від 02.02.2026, від позивача надійшла заява із усуненими недоліками на виконання ухвали суду від 02.02.2026.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2026 відкрите загальне позовне провадження у справі №910/814/26, підготовче засідання призначено на 10.03.2026 об 11:00 год.; встановлено учасникам справи строки для подачі письмових заяв по суті позовних вимог (ухвала суду доставлена сторонам до їх електронних кабінетів в ЄСІТС 17.02.2026, а днем отримання судом інформації про доставку документа в електронний кабінет ЄСІТС є 18.02.2026, що підтверджується довідками про доставку електронного листа).

09.03.2026 в системі «Електронний суд» Черкаською міською радою сформовано клопотання у якому останній позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд проводити судове засідання призначене на 10.03.2026 без участі представника.

Відповідач у судове засідання 10.03.2026 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 10.03.2026 протокольною ухвалою закрито підготовче засідання та призначено справу 910/814/26 до судового розгляду по суті на 24.03.2026 об 11:00 год.

Ухвалою суду від 10.03.2026 позивача та відповідача повідомлено про закриття підготовчого провадження по справі та про призначення справи до судового розгляду по суті.

23.03.2026 в системі «Електронний суд» Черкаською міською радою сформовано клопотання в якому останній просить суд проводити розгляд справи без участі представника позивача та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні 24.03.2026 прийняв участь прокурор. Відповідач у судове засідання 24.03.2026 не прибув, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом надсилання ухвали суду від 10.03.2026 у даній справі до електронного кабінету відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У судовому засіданні 24.03.2026 суд перейшов до розгляду справи по суті.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень учасникам судового процесу створені усі належні умови для надання доказів.

Відповідач правом на подання відзиву на позов в установлений судом строк не скористався, проти заявлених вимог не заперечив.

Оскільки відповідач у відповідності до ст.165 Господарського процесуального кодексу України відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав, тому рішення приймається за наявними матеріалами справи на підставі ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

У період з 17.08.2008 по 26.11.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю «ПБК-СТРОЙТРЕЙД» (далі-відповідач) здійснювалося будівництво об`єкта «Три односекційні житлові будинки по вул. Гагаріна, 41/1 в м-ні «Митниця», м. Черкаси (друга черга будівництва - будинок під поз. 50/3, третя черга будівництва - будинок під поз. 50/1). ІІ черга».

Станом на 01.01.2020 вказаний об`єкт будівництва не був введений в експлуатацію, при цьому договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту між замовником будівництва та Черкаською міською радою укладений не був.

31.12.2021 Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради зареєстровано сертифікат № ЧК21 (а.с.17-20) про прийняття зазначеного об`єкта будівництва в експлуатацію, яким підтверджено його готовність до експлуатації та відповідність проектній документації.

Згідно з відомостями Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, замовником будівництва зазначеного об`єкта є ТОВ «ПБК-СТРОЙТРЕЙД», при цьому інформація про сплату таким замовником коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту відсутня.

Таким чином, відповідач є замовником будівництва зазначеного об`єкта та суб`єктом, на якого закон покладає обов`язок звернутися до органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі та сплатити відповідні кошти до місцевого бюджету.

За інформацією Черкаської міської ради ТОВ «ПБК-СТРОЙТРЕЙД» із заявою про визначення розміру пайової участі до виконавчого комітету Черкаської міської ради не зверталося, договір про пайову участь не укладався, а розрахунок розміру пайової участі у 2020 році не проводився.

У зв`язку з введенням об`єкта будівництва в експлуатацію 31.12.2021 та несплатою замовником будівництва коштів пайової участі до місцевого бюджету, на думку прокурора, відповідач безпідставно зберіг кошти, які підлягали сплаті до бюджету Черкаської міської ради.

23.04.2025 Виконавчий комітет Черкаської міської ради надіслав лист №8110/8335-01-11(а.с.43-44) на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПБК-СТРОЙТРЕЙД" з вимогою сплати коштів пайової участі у розмірі 2 848 706,17 грн.

16.12.2025 Виконавчий комітет Черкаської міської ради знов звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПБК-СТРОЙТРЕЙД" з листом №25587/33633-01-11 (а.с.51-52), у якому здійснено перерахунок розміру пайової участі та вимога сплати такої у розмірі 1 424 353,09 грн.

З урахуванням проведеного розрахунку розмір безпідставно збережених коштів пайової участі становить 1 424 353,09 грн. Також на вказану суму за період з 01.01.2022 по 01.01.2026 нараховано інфляційні втрати у розмірі 861 945,55 грн та 3 % річних у розмірі 171 039,44 грн, що разом становить 2 457 338,08 грн.

У зв`язку з невжиттям Черкаською міською радою заходів щодо стягнення зазначених коштів прокурор звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі Черкаської міської ради з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, вислухавши представника органу прокуратури, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з наведених нижче підстав.

Щодо підстав представництва прокурором інтересів держави у даній справі суд зазначає таке.

Стаття 131-1 Конституції України передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (частина третя статті 53 Господарського процесуального кодексу України).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України (частина четверта статті 53 Господарського процесуального кодексу України).

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (частина п`ята статті 53 Господарського процесуального кодексу України).

Положення щодо представництва інтересів держави прокурором у суді закріплені у статті 23 Закону "Про прокуратуру".

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (частина третя статті 23 Закону "Про прокуратуру").

У випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 та № 922/1830/19).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 та № 922/1830/19).

Тобто, під час розгляду справи в суді фактично стороною у спорі є держава, навіть якщо прокурор визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 та № 922/1830/19).

Разом з тим, наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва (частина четверта статті 23 Закону "Про прокуратуру").

Наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Відповідна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 та у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).

У постанові від 20.10.2020 у справі № 924/250/19 Верховний Суд зауважив, що звертаючись з позовом у справі, повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, довести належними та допустимими доказами обставини того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Водночас невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо про причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Верховний Суд у постанові від 07.12.2021 у справі № 903/865/20 наголосив, що насамперед повинен звернутися з позовом на захист інтересів держави в особі того органу владних повноважень, на відновлення прав якого безпосередньо спрямований позов у спірних правовідносинах та на задоволення прав та інтересів якого заявлено позовну вимогу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 (узагальнила висновки щодо застосування вищевказаних норм права та виснувала, що: 1) прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, якщо: орган є учасником спірних відносин і сам не порушує інтересів держави, але інший учасник порушує (або учасники порушують) такі інтереси; орган не є учасником спірних відносин, але наділений повноваженнями (компетенцією) здійснювати захист інтересів держави, якщо учасники спірних відносин порушують інтереси держави; 2) прокурор звертається до суду в інтересах держави як самостійний позивач, якщо: відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави.

Прокурор зазначає, що внаслідок несплати відповідачем коштів пайової участі до місцевого бюджету порушено майнові інтереси територіальної громади міста Черкаси. При цьому органом, уповноваженим державою здійснювати захист таких інтересів, є Черкаська міська рада, однак остання заходів щодо стягнення відповідних коштів у судовому порядку не вживала.

20.03.2025 Черкаська окружна прокуратура листом №54-1272ВИХ-25 ( а.с. 38-41) звернулася до Черкаської міської ради щодо наявності підстав для вжиття заходів представницького характеру у зв`язку з несплатою забудовниками коштів пайової участі до місцевого бюджету, зокрема ТОВ «ПБК-СТРОЙТРЕЙД».

У відповідь на зазначене звернення виконавчий комітет Черкаської міської ради листом №8111/8335-01-11 від 23.04.2025 (а.с. 42) повідомив прокуратуру, що щодо об`єкта будівництва за адресою м. Черкаси, вул. Гагаріна, 41/2, замовником якого є ТОВ «ПБК-СТРОЙТРЕЙД», договір пайової участі у розвитку інфраструктури не укладався та розрахунок її розміру у 2020 році не проводився. У цьому ж листі Черкаська міська рада зазначила про обмежені можливості міського бюджету щодо сплати судового збору та просила прокуратуру вжити заходів представництва інтересів держави в суді щодо стягнення відповідних коштів.

Крім того, 27.08.2025 Черкаська окружна прокуратура листом №54-3782ВИХ-25 (а.с.45-46) повторно звернулася до Черкаської міської ради з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави у суді у спорах щодо сплати пайової участі забудовниками.

02.09.2025 Черкаська міська рада листом №17907/25819-01-11 (а.с.47) надала інформацію прокуратурі щодо розмірів пайової участі.

У подальшому 12.11.2025 прокуратура направила до Черкаської міської ради лист №54/1-5509ВИХ-25 щодо здійснення перерахунку розміру пайової участі за окремими об`єктами будівництва, у тому числі щодо об`єкта будівництва ТОВ «ПБК-СТРОЙТРЕЙД».

Листом виконавчого комітету Черкаської міської ради №25583/33633-01-11 від 16.12.2025 (а.с.50) прокуратуру повідомлено, що здійснено перерахунок розміру пайової участі щодо відповідних об`єктів будівництва, зокрема щодо об`єкта за адресою вул. Гагаріна, 41/2 у місті Черкаси.

Таким чином, прокурором до звернення до суду здійснювалися заходи щодо з`ясування позиції органу місцевого самоврядування та спонукання його до самостійного захисту інтересів територіальної громади, однак відповідні заходи таким органом не були вжиті, що стало підставою для звернення прокурора до суду з даним позовом.

Суд вважає, що прокурором дотримано визначений статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" порядок звернення до суду з цим позовом.

Відповідач доказів на спростування доводів прокурора не подав.

Щодо суті позовних вимог суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Тобто обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

З огляду на відсутність у справі доказів, які б водночас доводили та спростовували одні й ті ж обставини, суд не наводить у рішенні суду мотивів визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

Відповідно до частини 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи належність, допустимість та достовірність доказів, поданих прокурором, суд, оцінивши зібрані у справі докази в цілому та кожен доказ окремо, визнає доведеними обставини, на які прокурор посилається як на підставу своїх вимог, та визнає встановленими такі обставини:

- відповідач у період з 17.08.2008 по 26.11.2021 здійснив будівництво трьох односекційних житлових будинків за адресою: Черкаська обл., Черкаський район, Черкаська територіальна громада, м. Черкаси, вулиця Гагаріна, 41/2.

- 31.12.2021 об`єкти будівництва прийняті в експлуатацію;

- кошторисна вартість об`єкта будівництва становить 142 435 308,60 грн;

- відповідач до завершення будівництва та введення об`єкта будівництва в експлуатацію не звертався до позивача із заявою про укладення договору пайової участі у розвиток інфраструктури міста та не сплатив пайовий внесок;

- розмір невиконаного грошового зобов`язання відповідача зі сплати пайового внеску становить 1 424 353,09 грн.

Отже, з моменту прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію 31.12.2021 відповідач вважається таким, що порушив обов`язок щодо сплати пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, оскільки до цього моменту відповідні кошти до місцевого бюджету сплачені не були. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у справі №915/149/23.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з частиною 3 статті 179 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"(чинній на момент виникнення спірних правовідносин зі змінами станом 22.05.2019) замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

У частині 3 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (чинній на момент виникнення спірних правовідносин зі змінами станом 22.05.2019, яка виключена на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" №132-IX від 20.09.2019) передбачено, що пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Відповідно до частини 5 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (чинній на момент виникнення спірних правовідносин зі змінами станом 22.05.2019, яка виключена на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" №132-IX від 20.09.2019) величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (частини 9 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (чинній на момент виникнення спірних правовідносин зі змінами станом 22.05.2019, яка виключена на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" №132-IX від 20.09.2019).

Протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку: 1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування; 3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва; 4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію; 5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту; 6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

Відповідно до частини 2 статті 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно із частиною 1 статті 1212 Цивільного Кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2 статті 1212 Цивільного Кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 526 зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права (статті 625 ЦК України), викладені в постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19, Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.07.2019 у справі №756/3966/17, Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №643/21744/19, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" №132-IX від 20.09.2019 договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

Протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку: 1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта.

Замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта.

Відповідач у період з 17.08.2008 по 26.11.2021 збудував три односекційні житлові будинки по вул. Гагаріна, 41/1 в м-ні "Митниця", м. Черкаси (друга черга будівництва - будинок під поз. 50/3, третя черга будівництва - будинок під поз. 50/1). ІІ черга. 31.12.2021 об`єкти будівництва прийняті в експлуатацію. Кошторисна вартість об`єкта будівництва становить 142 435 308,60 грн;

Відповідач як замовник будівництва до завершення будівництва та введення об`єкта будівництва в експлуатацію договір пайової участі з позивачем не уклав та із заявою щодо розрахунку розміру пайової участі у розвитку інфраструктури до позивача не звертався та не сплатив пайовий внесок.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у пунктах 76 -77 постанови від 20.02.2025 у справі №914/3777/23 виснував, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає: для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020; для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.

Аналогічні правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 та постановах Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, від 07.09.2023 у справі № 916/2709/22.

Враховуючи наведене, відповідач зобов`язаний був у 2020 році звернутися до позивача із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва і до введення об`єкта в експлуатацію сплатити пайовий внесок.

Подібні висновки також містяться у постанові Верховного Суду від 15.08.2024 у справі № 914/2145/23".

У випадку несплати замовником коштів пайової участі такі кошти є збереженими відповідачем без достатньої правової підстави.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 206/2212/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

Для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 Цивільного кодексу України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося, тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна.

Зазначене недоговірне зобов`язання виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 Цивільного кодексу України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання виникає в особи з моменту безпідставного отримання нею такого майна (коштів) або з моменту, коли підстава їх отримання відпала.

Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Такий висновок про застосування норм права наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду 14.12.2021 у справі №643/21744/19.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Такий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 29 липня 2019 року у справі № 756/3966/17.

Враховуючи відсутність між сторонами укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста, до правовідносин сторін суд застосовує норми статті 1212 Цивільного кодексу України.

Рішенням Черкаської міської ради від 12.06.2018 №2-3429 для житлової забудови встановлено розмір пайової участі - 1%, що підлягає застосуванню відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону №132-ІХ.

З урахування кошторисної вартості будівництва об`єкта (142 435 308,60 грн) та відсотку пайової участі у разі будівництва житлової забудови (1%) розмір безпідставно збережених відповідачем коштів пайової участі становить 1 424 353,09 грн.

Відповідач у зв`язку з будівництвом трьох односекційних житлових будинків по вул. Гагаріна, 41/1 в м-ні "Митниця", м. Черкаси (друга черга будівництва - будинок під поз. 50/3, третя черга будівництва - будинок під поз. 50/1). ІІ черга - безпідставно не сплатив кошти у розмірі пайової участі замовників будівництва у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури на користь позивача.

Несплата відповідачем до міського бюджету коштів у розмірі пайової участі об`єкта будівництва порушує право територіальної громади міста на отримання пайового внеску та суперечить інтересам держави.

Вимогу прокурора про стягнення з відповідача на користь позивача 1 424 353,09 грн безпідставно збережених коштів пайової участі суд визнає обґрунтованою, суд визнає обраний прокурором спосіб захисту належним та ефективним і дійшов висновку про задоволення позову у цій частині.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу укладеного договору та закону (частини другої статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Отже, передбачений частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Відповідач у період з 17.08.2008 по 26.11.2021 збудував три односекційні житлові будинки по вул. Гагаріна, 41/1 в м-ні "Митниця", м. Черкаси. 31.12.2021 об`єкт будівництва прийнятий в експлуатацію.

До завершення будівництва та прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію відповідач обов`язку зі сплати пайового внеску не виконав.

З 01.01.2022 - наступного дня з дня прийняття об`єкта в експлуатацію, розпочалося прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання зі сплати пайового внеску.

За розрахунком прокурора розмір 3% річних становить 171 039,44 грн та інфляційних втрат 861 945,55 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку про його обгрунтованість. (зокрема, методика нарахування відповідає висновку щодо застосування статті 625 ЦК України, викладеному у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19).

Щодо інфляційних втрат суд зазначає таке.

Прокурором заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 861 945,55 грн за період з 01.01.2022 по 01.01.2026. Разом з тим поданий прокурором розрахунок не містить нарахування інфляційних втрат за грудень 2025 року.

Суд, здійснивши перерахунок інфляційних втрат за період з 01.01.2022 по 01.01.2026 з урахуванням індексу інфляції за грудень 2025 року, встановив, що їх розмір становить 866 518,15 грн., тобто іх розмір більший, ніж заявлений до стягнення прокурором.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

З огляду на викладене та враховуючи межі заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 861 945,55 грн.

Вимоги прокурора про стягнення з відповідача на користь Черкаської міської ради 861 945,55 грн інфляційних втрат та 171 039,44 грн 3% річних суд визнає обґрунтованими, спосіб захисту обраний прокурором є належним та ефективним та доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову у цій частині.

Оскільки позов задоволено, понесені у справі судові витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 13, 73- 79, 86, 129, 232- 233, 236- 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПБК-СТРОЙТРЕЙД» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд.21, код 36774237) на користь Черкаської міської ради (18002, м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, буд. 36, код 25212542) 1 424 353 (один мільйон чотириста двадцять чотири тисячі триста п`ятдесят три) грн 09 коп. безпідставно збережених коштів пайової участі; 861 945 (вісімсот шістдесят одну тисячу дев`ятсот сорок п`ять) грн 55 коп. інфляційних втрат; 171 039 (сто сімдесят одну тисячу тридцять дев`ять) грн 44 коп. 3 % річних та 29 488 (двадцять дев`ять тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн 06 коп. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 24.03.2026

Суддя Марія ДЕМИДОВА