ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" березня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/4175/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловська Ю.М.

при секретарі судового засідання: Задорожному А.О.;

за участю представників:

від позивача: Натина А.О.;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом Приватного акціонерного товариства "АВТОТРАНСПОРТНЕ ПІДПРИЄМСТВО-15339" (07400, Київська область, Броварський район, місто Бровари, вулиця Героїв України, будинок 16);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАРІУС ІНВЕСТ" (65049, Одеська область, місто Одеса, Фонтанська дорога, будинок 11, кабінет 413);

про стягнення 1 265 607,05 грн,

1. Суть спору.

Приватне акціонерне товариство «АВТОТРАНСПОРТНЕ ПІДПРИЄМСТВО-1533» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ТАРІУС ІНВЕСТ 1265607,05 грн, які складаються з 1041003,00 грн основного боргу, 223563,05 грн інфляційного збільшення, 1041,00 грн штрафу.

В обґрунтування позовних вимог Приватне акціонерне товариство «АВТОТРАНСПОРТНЕ ПІДПРИЄМСТВО-15339» посилається на невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю ТАРІУС ІНВЕСТ умов договору поставки від 13.04.2023 р. № ТІАП 13/04/23 в частині поставки товару (дизельного палива), оплаченого позивачем, у зв`язку з чим відповідач має повернути попередню оплату та сплатити нараховані інфляційні втрати та штраф.

2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.10.2025 р.: 1) прийнято позовну заяву Приватного акціонерного товариства «АВТОТРАНСПОРТНЕ ПІДПРИЄМСТВО-15339» до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/4175/25; 2) призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження на 11.11.2025 р. об 11:45; 3) запропоновано відповідачу подати відзив на позов та докази в обґрунтування своєї позиції в строк до 10.11.2025 р. згідно вимог ст.ст.80,165 ГПК України.

06.11.2025 р. від Приватного акціонерного товариства «АВТОТРАНСПОРТНЕ ПІДПРИЄМСТВО-15339» через електронний суд надійшла заява (зареєстрована за вх. № 35343/25) про участь у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою сервісу EASYCON.

11.11.2025 р. від позивача надійшла заява (зареєстрована за вх. № 35823/25) про розгляд справи без участі представника.

В підготовче засідання 11.11.2025 р. представники сторін не з`явились. Позивач про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином, що підтверджується названою вище заявою. Відповідач про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлявся шляхом направлення ухвали суду поштою та електронною поштою. Ухвала, направлена поштою, повернулась неврученою.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.11.2025 р. оголошено перерву в підготовчому засіданні до 02.12.2025 р. о 10:45 для надання можливості відповідачу реалізувати права, передбачені ГПК України, та для подачі позивачем письмових пояснень в частині того: чим підтверджується викладене в досудовій вимозі твердження про те, що сторони домовились про поставку нафтопродуктів до 20.04.2023 р.; чи оформлювалась передбачена в договорі заявка покупця на поставку товару.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.12.2025 р.: 1) з метою належної підготовки до розгляду справи по суті продовжено строк підготовчого провадження на 4 дні; 2) закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 23.12.2025 р. о 13:45; 3) забезпечено представнику позивача можливість участі у наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Розпорядженням Керівника апарату суду від 16.12.2025 №313 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи» у зв`язку з відрахуванням наказом голови суду №28-к від 16.12.2025 судді Лічмана Л.В. зі штату суду, відповідно до Указу Президента України №942/2025 від 13.12.2025 "Про призначення судді", статті 15 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пункту 9 статті 32 Господарського процесуального кодексу України та на виконання пункту 10.6.4. Засад використання автоматизованої системи документообігу в Господарському суді Одеської області, затверджених рішенням зборів суддів від 20.03.2025 №17-01/2025, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/4175/25.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2025 визначено суддю Невінгловську Ю.М.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.12.2025, суддею Невінгловською Ю.М. було прийнято до свого провадження справу №916/4175/25 та призначено підготовче засідання.

У судовому засіданні 26.01.2026, за участі представника позивача, суд без оформлення окремого процесуального документу постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 16.02.2025 об 11:45.

У судовому засіданні 16.02.2026, за участі представника позивача, суд без оформлення окремого процесуального документу постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 16.03.2026 об 12:00.

У судовому засіданні 16.03.2026, за участі представника позивача, суд проголосив скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення у справі та відклав складення повного рішення на строк до 26.03.2026.

3. Аргументи учасників справи.

3.1. Аргументи ПрАТ «Автотранспортне підприємство -15339».

В якості обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 13.04.2023 між ПРАТ «АТП-15339» та ТОВ «ТАРІУС ІНВЕСТ» було укладено договір №ТІАП13/04/23 поставки нафтопродуктів, згідно п.1.1. якого, ТОВ «ТАРІУС ІНВЕСТ» як постачальник, зобов`язувався передати в погоджені строки, а ПРАТ «АТП-15339», як покупець, прийняти і оплатити на умовах, викладених в Договорі, нафтопродукти, найменування, кількість, ціна яких вказується в накладних документах на Товар, які оформлюються на кожну окрему партію Товару.

Як вказує позивач, 13.04.2023 відповідачем було складено рахунок на оплату №12, який було оплачено позивачем у повному розмірі того ж дня, що підтверджується платіжною інструкцією №20454 від 13.04.2023.

За твердженнями позивача, в порушення погоджених між сторонами строків, поставки товару так і не відбулося, суму попередньої оплати позивачу повернуто не було.

Позивач зазначає, що 09.06.2023 він звертався до відповідача із досудовою вимогою (претензією) яка залишилася без відповіді та виконання відповідача.

Враховуючи відсутність поставки товару позивач вважає, що відповідач зобов`язаний повернути суму попередньої оплати вартості товару в розмірі 1 041 003, 00 грн, а також нарахованих на дану суму штраф у розмірі 0,001% від вартості Товару поставку якого прострочено, а також інфляційні втрати в розмірі 223 563,05 грн.

3.2. Аргументи ТОВ "ТАРІУС ІНВЕСТ".

Про відкриття провадження у справі а також про подальший її розгляд відповідача було повідомлено шляхом направлення копії ухвал на зареєстровану адресу місцезнаходження ТОВ «ТАРІУС ІНВЕСТ».

Водночас ухвали суду отримані відповідачем не були та повернулися до Господарського суду Одеської області з відміткою про повернення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками.

Відповідно до п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За змістом п. 83 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 (зі змінами), рекомендовані поштові відправлення з позначкою Судова повістка, адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання поштових відправлень, під розпис. У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за зазначеною адресою, яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто поштовим відділенням зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 28.01.2019 у справі № 915/1015/16.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею.

Виходячи з вищевикладених положень ГПК України та встановлених обставин щодо порядку викликів і повідомлень відповідача, суд вважає, що ТОВ «ТАРІУС ІНВЕСТ» належним чином повідомлено про час та місце судового розгляду, що наділяє суд правом розглядати справу без його участі.

З огляду на ненадання відповідачем відзиву, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно положень ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відтак суд вирішує спір, який виник між ПРАТ «АТП-15339» та ТОВ «ТАРІУС ІНВЕСТ» за наявними в матеріалах справи доказами.

4. Фактичні обставини справи встановлені судом.

13.04.2023 між ПрАТ «Автотранспортне підприємство -15339", як Покупцем, та ТОВ "ТАРІУС ІНВЕСТ", як Постачальником, укладено Договір поставки нафтопродуктів №ТІАП13/04/23, відповідно до п.1.1 якого, Постачальник зобов`язується передати в погоджені строки, а Покупець прийняти і оплатити на умовах, викладених в Договорі, нафтопродукти, іменовані далі за текстом "Товар", найменування, кількість, ціна яких вказується в накладних документах на Товар, які оформлюються на кожну окрему партію Товару.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що кількість, асортимент, ціна та інші необхідні для поставки партії Товару дані визначаються в письмових Заявках Покупця і надсилаються Продавцю на електронну адресу.

Відповідно до п. 1.3 Договору, одиниця виміру кількості Товару та об`єм поставки кожної Партії Товару, що поставляється за Договором, визначається в Заявці Покупця

Згідно з п. 1.5 Договору, умови цього Договору викладені Сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс" (в редакції 2020 року), які застосовуються із урахуванням особливостей, пов`язаних із внутрішньодержавним характером цього Договору, а також тих особливостей, що випливають із умов цього Договору.

Пунктами 2.1 та 2.2 Договору визначено, що Товар поставляється погодженими партіями відповідно до Заявки, яку надає Покупець Постачальнику. Поставка Товару підтверджується видатковими накладними на Товар, які підписані представниками обох Сторін у Заявках.

Умови поставок кожної Партії Товару узгоджується Сторонами зазначаються у Заявках.

Відповідно до п. 2.3 Договору, Постачальник зобов`язаний передати оплачений (згідно пункту 3.2) Товар, а Покупець прийняти Товар, що був узгоджений Сторонами та зазначений у Заявці.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що ціна та кількість Товару за даним Договором складається із загальної вартості і кількості Товару, що поставляється за даним Договором протягом терміну його дії.

Згідно з п. 3.3 Договору, Покупець зобов`язується оплатити Товар на умовах 100 % попередньої оплати Партії Товару, протягом одного дня з дати виставленого рахунку, якщо інше не передбачене Сторонами.

За пунктом 3.6 Договору, датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів банківською установою на банківський рахунок Постачальника.

Пунктом 4.3 Договору, у випадку умисного порушення строків поставки Товару. Постачальник сплачує Покупцю штраф в розмірі 0.001% від вартості Товару, поставку якого прострочено.

Відповідно до п. 4.4. Договору, сплата штрафних санкцій не звільняє Сторони від виконання зобов`язань по ньому Договору.

Відповідно до п. 5.1 Договору, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України 24 лютого 2022 року на території України оголошено військовий стан, в Торгово-промисловою Палатою України листом №№2024/12.0.71 від 28.02.2022р. події в Україні визнано надзвичайними та невідворотними, тому сторони звільняються від відповідальності за невиконання будь-якого із положень цього Договору.

При цьому термін виконання зобов`язань по Договору переноситься на період 6 місяців після офіційного повідомлення про припинення воєнного стану в Україні. Кожна зі Сторін має право відмовитись від подальшого виконання зобов`язань по Договору і в цьому випадку взаємні розрахунки будуть проведені по факту із врахуванням положень даного Договору, і в цьому випадку взаємні розрахунки будуть проведені по факту із врахуванням положень даного розділу. Жодна зі сторін не буде мати права на відшкодування іншою Стороною можливих збитків та штрафів за цим договором, які виникли під час війни.

Після офіційного військового стану в Україні даний договір може бути переукладений за згодою сторін.

Відповідно до п. 6.3 Договору, всі зміни і доповнення до Договору оформлюються в письмовій формі і вважаються діючими, якщо вони підписані уповноваженими представниками сторін і завірені печатками сторін. Такі документи як видаткові накладні, акти приймання-передачі, акти звірки взаєморозрахунків підписуються власноруч уповноваженими на те особами.

Згідно з п 6.7 Договору, всі повідомлення, які направляються Сторонами одна одній у відповідності з цим Договором, повинні бути здійснені в письмовій формі скріплені підписом уповноваженої особи і печаткою візованої сторони, і будуть вважатись поданими належним чином, якщо вони відіслані рекомендованим листом, доставлені особисто за вказаними адресами сторін або відправлені за допомогою факсимільного зв`язку одночасним підтвердженням рекомендованим листом протягом 7 (семи) календарних днів з моменту відправки з допомогою факсимільного зв`язку. Заявки Покупця на поставку Товару (окремої партій Товару) за цим Договором будуть вважатись отриманими в наступний строки:

а) ФАКС- коли фасковий апарат відправника роздруковує звіт з зазначенням, що документ (тобто заявка) була надіслана належним чином на номер утримуючи (ПОСТАЧАЛЬНИКА)

б) електронна пошта (e-mail) на момент отримання відправником підтвердження про доставку.

Пунктами 6.12 та 6.13 Договору, спори і розбіжності які можуть виникнути між Сторонами при виконанні цього Договору, вирішуються шляхом переговорів між Сторонами.

У тому разі, якщо спір неможливо вирішити шляхом переговорів, вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору в порядку, визначеному законодавством України.

ТОВ "ТАРІУС ІНВЕСТ" складено рахунок на оплату №12 від 13.04.2023 за поставку товару дизельне пальне Diesel BO на суму 1 041 003,00 грн.

Відповідно до платіжної інструкції №2045 від 13.04.2023 ПрАТ «Автотранспортне підприємство -15339" здійснило сплату 1 041 003,00 грн на користь ТОВ "ТАРІУС ІНВЕСТ", призначення платежу за дизельне пальне зг.рах.№12 від 13.04.2023 у т.ч. ПДВ 68 103,00 грн.

ПрАТ «Автотранспортне підприємство-15339» склало заявку на постачання товару №2173 від 13.04.2023 щодо поставки дизельного палива у кількості 30000 л., оплата здійснена згідно рахунку №12 від 13.04.2023 у сумі 1 041 003,00 грн, відповідно до платіжної інструкції №2045 від 13.04.2023, термін поставки, попередньо обговорений, до 20.04.2023 на умовах СРТ.

Між тим матеріали справи доказів поставки Товару не містять.

Також в матеріалах справи наявна Досудова вимога (претензія) про сплату заборгованості за постачання товару на суму 1 041 003,00 грн, направлена ПрАТ «Автотранспортне підприємство -15339" на адресу ТОВ "ТАРІУС ІНВЕСТ" в якій позивач зазначав про здійснення 100 % передплати за товар згідно умов Договору, водночас ТОВ "ТАРІУС ІНВЕСТ" поставку товару не здійснено, у зв`язку з чим ТОВ ПрАТ «Автотранспортне підприємство -15339" просило відповідача з метою уникнення стягнення заборгованості в судовому порядку з одночасним покладенням вимог щодо сплати штрафних санкцій, а також судових витрат визначених законом, у тому числі витрат на правничу допомогу, розглянути питання щодо повернення 1 041 003,00 грн, протягом 7 календарних днів з моменту отримання претензії реквізитами вказаними в Договорі.

Дана вимога була направлена на зареєстровану адресу відповідача, водночас як вбачається з матеріалів справи залишилася без відповіді та виконання відповідача.

В матеріалах справи наявний розрахунок інфляційних втрат, що нараховані позивачем на суму 1 041 003,00 грн за період 13.04.2023 по 13.10.2025, яка становить розмір 223 563,05 грн, які позивач просить стягнути з відповідача разом з основним боргом у розмірі 1 041 003,00 грн та штрафом у розмірі 1041, 00 грн.

5. Позиція суду щодо встановлених обставин справи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. ст. 626-629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

13.04.2023 між ПрАТ «Автотранспортне підприємство -15339", як Покупцем, та ТОВ "ТАРІУС ІНВЕСТ", як Постачальником, укладено Договір поставки нафтопродуктів №ТІАП13/04/23 (далі - Договір), відповідно до п.1.1 якого, Постачальник зобов`язується передати в погоджені строки, а Покупець прийняти і оплатити на умовах, викладених в Договорі, нафтопродукти, іменовані далі за текстом "Товар", найменування, кількість, ціна яких вказується в накладних документах на Товар, які оформлюються на кожну окрему партію Товару.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладання договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (частина перша ст.656 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором, або законом. Передання майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно (частина 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Згідно зі ст. 665 ЦК України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Стаття 599 ЦК України визначає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно вимог ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так судом встановлено, що пунктом 3.3 Договору сторони визначили, що Покупець зобов`язується оплатити Товар на умовах 100 % попередньої оплати Партії Товару, протягом одного дня з дати виставленого рахунку, якщо інше не передбачене Сторонами.

В матеріалах справи наявна копія рахунку №12 від 13.04.2023 ТОВ "ТАРІУС ІНВЕСТ" складеного та направленого позивачу на оплату за поставку товару дизельне пальне Diesel BO на суму 1 041 003,00 грн.

Відповідно до платіжної інструкції №2045 від 13.04.2023 ПрАТ «Автотранспортне підприємство -15339» здійснило оплату 1 041 003,00 грн на користь ТОВ "ТАРІУС ІНВЕСТ", призначення платежу за дизельне пальне зг.рах.№12 від 13.04.2023 у т.ч. ПДВ 68 103,00 грн.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що кількість, асортимент, ціна та інші необхідні для поставки партії Товару дані визначаються письмових Заявках Покупця і надсилаються Продавцю на електронну адресу.

ПрАТ «Автотранспортне підприємство -15339» склало заявку на постачання товару №2173 від 13.04.2023 щодо поставки дизельного палива у кількості 30000 л., яку було направлено на адресу електронної пошти ТОВ "ТАРІУС ІНВЕСТ", та відповідно до даної заявки термін поставки, попередньо обговорений, до 20.04.2023.

Між тим у матеріалах справи докази проведення поставки, як в строк визначений в заявці, так і станом на момент розгляду справи відсутні.

У силу приписів ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, відповідно до ч.2 ст. 693 ЦК України, у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк.

Отже, у розумінні приписів цієї норми, покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем з поставки товару і виникає нове грошове зобов`язання.

Тобто, виходячи з аналізу положень ст. 693 ЦК України, умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

При цьому, оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі формі позову. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19.

Таким чином суд зазначає про невиконання відповідачем свого обов`язку з поставки позивачу товару в обумовленій кількості та строк, вартість якого була попередньо оплачена останнім в повному обсязі, згідно рахунку ТОВ "ТАРІУС ІНВЕСТ", у зв`язку з чим суд доходить висновку, що у відповідача виник обов`язок повернути суму грошових коштів, сплачених позивачем в якості попередньої оплати за товар, який не переданий відповідачем.

Крім того суд вказує, що ПрАТ «Автотранспортне підприємство-15339» направляло на адресу відповідача Досудову вимогу (претензію) про сплату заборгованості за постачання товару на суму 1 041 003,00 грн, в якій просило відповідача повернути 1 041 003,00 грн, протягом 7 календарних днів з моменту отримання претензії за реквізитами вказаними в Договорі. Між тим дана вимога залишилася без відповіді та виконання відповідача.

Щодо положень пункту 5.1 Договору стосовно перенесення терміну виконання зобов`язань за Договором на період шести місяців після офіційного повідомлення про припинення воєнного стану в Україні, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Натомість наявність непереборної сили не звільняє від виконання зобов`язання, а лише звільняє від відповідальності за неї.

У постанові від 09.05.2023 у справі №903/573/22 КГС ВС зазначив, що сама по собі наявність форс-мажорних обставин, зокрема ведення бойових дій на території України, не є безумовною підставою ні для припинення зобов`язань, ні для звільнення від їх виконання. Судом має бути з`ясовано й перевірено причинно-наслідковий зв`язок між такими обставинами і неналежним виконанням зобов`язання у конкретному випадку.

Також Верховний Суд у постанові від 13.09.2023 у справі №910/8741/22, зазначив, що форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору.

Форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тобто мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін.

Господарський суд зазначає, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Схожий правовий висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 30.11.2021 у справі №913/785/17, від 25.01.2022 в справі №904/3886/21, від 30.05.2022 у справі №922/2475/21, від 31.08.2022 у справі №910/15264/21).

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 зазначено, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Водночас суд зазначає, що відповідачем не надано до суду жодних пояснень щодо виникнення у нього форс-мажорних обставин, які б позбавили його можливості виконати умови Договору та здійснити поставку товару відповідно до умов Договору.

Суд вказує, що неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин. Натомість матеріали справи не містять доказів виникнення у ТОВ "ТАРІУС ІНВЕСТ" обставин непереборної сили, а також доказів існування причинно-наслідкового зв`язку між такими обставинами та неможливістю належного виконання зобов`язання.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21.

Разом із тим, щодо посилання в Договорі на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 13.09.2023 у справі №910/7679/22, вказав зокрема таке:

« 51. У постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №910/8580/22 (що прийнята після подання касаційної скарги у даній справі) зазначено, що лист ТПП від 28.02.2022 є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин.

52. У постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №912/750/22 викладено висновок про те, що лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не можна вважати сертифікатом у розумінні ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні", а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.

53. Отже, лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії російської федерації. Кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.»

Також суд зазначає, що саме по собі укладення Договору вже під час дії правового режиму воєнного стану на території України, направлення відповідачем рахунку на оплату вартості погодженого товару на електронну адресу позивача, погодження кількості товару, а також строки його поставки свідчить про те, що відповідач мав намір вступити в господарські правовідносини з позивачем та виконати умови Договору щодо здійснення поставки товару.

Таким чином суд доходить висновку, що сам по собі факт дії воєнного стану та лист ТПП №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не може вважатися доказом існування форс-мажорних обставин у ТОВ "ТАРІУС ІНВЕСТ" або підставою для невиконання умов Договору.

Враховуючи викладене суд зазначає, що відповідач у визначений Договором строк свого обов`язку з поставки товару не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 ЦК України) і він вважається таким, що прострочив його виконання (ст. 612 ЦК України), відповідно, є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Так, ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими, зокрема, є сплата неустойки.

Як визначено у ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Положеннями п. 4.3 Договору визначено, що у випадку умисного порушення строків поставки Товару. Постачальник сплачує Покупцю штраф в розмірі 0.001% від вартості Товару, поставку якого прострочено.

Позивачем здійснено нарахування штрафу на суму боргу відповідача та заявлено до стягнення суму 1041,00 грн. Натомість суд, здійснивши перевірку даного розміру штрафу вказує про його арифметичну неправильність та зазначає що належним розміром штрафу в даному випадку є 10,41 грн, оскільки саме така сума є 0,001 % від суми боргу 1 041 003,00 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так позивачем заявлено до стягнення суму інфляційного збільшення в розмірі 223 563,05 грн, що нарахована на суму боргу за період з 13.04.2023 по 13.10.2025.

Суд здійснивши перевірку даного розміру зазначає про його обґрунтованість та арифметичну правильність, у зв`язку з чим доходить висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 223 563,05 грн інфляційного збільшення.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1-3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "АВТОТРАНСПОРТНЕ ПІДПРИЄМСТВО-15339" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАРІУС ІНВЕСТ" вартість непоставленого товару в розмірі 1 041 003,00 грн та інфляційних втрат у розмірі 221 038,97 грн є обґрунтованими, такими що відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, не спростовані відповідачем під час розгляду справи, відтак, підлягають задоволенню у повному обсязі, натомість позовні вимоги в частині стягнення штрафу підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 10,41 грн.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 15 144,62 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 130, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАРІУС ІНВЕСТ" (65049, Одеська область, місто Одеса, Фонтанська дорога, будинок 11, кабінет 413; ) на користь Приватного акціонерного товариства "АВТОТРАНСПОРТНЕ ПІДПРИЄМСТВО-15339" (07400, Київська область, Броварський район, місто Бровари, вулиця Героїв України, будинок 16; ) вартість непоставленого товару в розмірі 1 041 003/один мільйон сорок одна тисяча три/грн 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 221 038/двісті двадцять одна тисяча тридцять вісім/грн 97 коп., штраф у розмірі 10/десять/грн 41 коп. а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 15 144/п`ятнадцять тисяч сто сорок чотири/грн 62 коп.

3.В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Повне рішення складено 26 березня 2026 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська