Справа № 909/986/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

24.03.2026 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

судді Рочняк О.В.,

секретар судового засідання Михайлюк А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Чуя Василя Сергійовича від 08.03.2026 (вх.№2013/26 від 09.03.2026) на дії державного виконавця у справі

за позовом: фізичної особи-підприємця Яжборовського Максима Олександровича

АДРЕСА_1

до відповідача: ОСОБА_1

АДРЕСА_2

про стягнення 70 143 грн 57 коп. заборгованості

за участю представників:

від Івано-Франківського ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції: Халус Микола Васильович; Шаманський Павло Сергійович;

від позивача (стягувача) та відповідача (скаржника): не з`явилися

ВСТАНОВИВ: рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 09.03.2023 у справі №909/986/22 в задоволенні позову ФОП Яжборовського Максима Олександровича про стягнення з ФОП Чуя Василя Сергійовича заборгованості за договором купівлі-продажу в сумі 70 143 грн 57 коп. відмовлено.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 14.06.2023, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.03.2023 у справі №909/986/22 скасовано; позовні вимоги задоволено частково; присуджено до стягнення з ФОП Чуя Василя Сергійовича на користь ФОП Яжборовського Максима Олександровича заборгованість за договором купівлі продажу №08/21-Б від 16.08.2021 року у розмірі 51600 грн; в іншій частині позовних вимог відмовлено; присуджено до стягнення з ФОП Чуй Василя Сергійовича на користь ФОП Яжборовського Максима Олександровича 4 558 грн 84 коп. за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції.

28.06.2023 Господарський суд Івано-Франківської області на виконання постанови Західного апеляційного господарського суду від 14.06.2023 у справі №909/986/22 видав накази.

09.03.2026 через систему "Електронний суд" до суду від Чуя Василя Сергійовича надійшла скарга на дії державного виконавця від 08.03.2026 (вх.№2013/26), в якій скаржник просить суд:

- визнати дії старшого державного виконавця Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Халуса Миколи Васильовича щодо накладення арешту зарплатного рахунку IBAN НОМЕР_1 відкритого в АТ КБ "ПриватБанк'' незаконними;

- зобов`язати старшого державного виконавця Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Халуса Миколу Васильовича винести постанову про зняття арешту з зарплатного рахунку IBAN НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ "ПриватБанк'';

- зобов`язати старшого державного виконавця Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Халуса Миколу Васильовича винести постанову про звернення стягнення на заробітну плату в розмірі 20%.

Також 09.03.2026 через систему "Електронний суд" до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання від 08.03.2026 (вх.№2014/26) про поновлення строку на подання скарги на дії державного виконавця мотивоване тим, що він позбавлений можливості вчасно подавати документи, оскільки знаходиться в ЗСУ, на підтвердження чого надав відповідні докази.

Відповідно до ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 10.03.2026, суд поновив ОСОБА_2 пропущений процесуальний строк на подання скарги та призначив скаргу на дії державного виконавця до розгляду в судовому засіданні на 24.03.2026.

18.03.2026 через систему "Електронний суд" до суду від Івано-Франківського ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов відзив на скаргу на дії державного виконавця від 18.03.2026 (вх.№4947/26).

23.03.2026 через систему "Електронний суд" від ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання від 21.03.2026 (вх.№5244/26), в якому скаржник просить суд не брати до уваги відзив на скаргу у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи квитанції про його направлення сторонам.

24.03.2026 через систему "Електронний суд" від скаржника надійшло клопотання від 24.03.2026 (вх.№5366/26) про розгляд справи без його участі у зв`язку з виконанням ним бойового розпорядження із захисту держави.

Скарга на дії державного виконавця мотивована тим, що державний виконавець Халус Микола Васильович 11.02.2026 виніс постанову про арешт коштів боржника, якою, зокрема, було накладено арешт на зарплатний рахунок боржника та всупереч ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" на підставі поданих боржником документів державний виконавець не зняв арешту із вказаного рахунку.

Представник Івано-Франківського ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції проти задоволення скарги заперечив, мотивуючи тим, що виконавчі дії в частині накладення арешту на кошти, що містяться на рахунках боржника проведені в межах визначених чинним законодавством, що в силу методу виключення свідчить про відсутність порушень в діях державного виконавця, а тому не може бути підставою для задоволення скарги. При цьому представник відділу державної виконавчої служби зазначив, що скаржником не наведено жодної із обставин визначених ст.59 Закону України "Про виконавче провадження", що слугує підставою для зняття арешту з банківського рахунку НОМЕР_1 .

Статтею 339 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Розглянувши матеріали скарги Чуя Василя Сергійовича від 08.03.2026 (вх.№2013/26 від 09.03.2026) на дії державного виконавця Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Халуса Миколи Васильовича, заслухавши учасників виконавчого провадження, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

В межах виконавчого провадження старшим державним виконавцем Івано-Франківського ВДВС Халусом Миколою Васильовичем з примусового виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області №909/986/22 від 28.06.2023 винесено постанови від 02.02.2026:

- про відкриття виконавчого провадження ВП №80129159;

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження;

- про стягнення з боржника виконавчого збору.

05.02.2026 старшим державними виконавцем Івано-Франківського ВДВС Халусом М.В. винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешти на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору /основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 57 106 грн 79 коп.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими Законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За змістом ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є:, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника та інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно зі статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до висновків Верховного суду, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 905/361/19 та від 20.04.2022 у справі №756/8815/20, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження". У випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Судом з`ясовано, що на момент винесення постанови про накладення арешту на кошти боржника, державний виконавець діяв у межах наданих йому повноважень, оскільки на той момент не мав інформації про те, що рахунок IBAN НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ "ПриватБанк'' використовується для отримання боржником зарплатних виплат. Закон України «Про виконавче провадження» не покладає на виконавця обов`язку здійснювати попереднє дослідження цільового призначення кожного банківського рахунку боржника до накладення арешту. Частина третя статті 52 зазначеного Закону прямо покладає такий обов`язок на банк - саме він повинен перевірити, чи підпадає рахунок під спеціальний режим, і в разі виявлення цільового призначення, яке виключає арешт, зобов`язаний повідомити виконавця та повернути постанову без виконання.

Таким чином, в задоволенні скарги в частині визнання незаконними дій старшого державного виконавця Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Халуса Миколи Васильовича щодо накладення арешту на зарплатний рахунок IBAN НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ "ПриватБанк'' належить відмовити.

В ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

У випадках, коли рахунок боржника не має спеціального режиму використання та на нього зараховуються кошти з різним цільовим призначенням (не лише зарплатні), банк може не мати інформації про характер таких надходжень і, відповідно, не знати, які саме кошти підлягають арешту, а які - ні. У такому разі арешт підлягає зняттю виконавцем на підставі поданих боржником документів із підтвердженням, що арештовані кошти є саме зарплатними коштами боржника.

Як вбачається з довідки АТ КБ "ПриватБанк" від 23.02.2026 №4ЕА5НМ7NAF8LQBU6, ОСОБА_3 станом на 23.02.2026 має в АТ КБ "ПриватБанк" картку НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), на яку отримує зарплатні виплати. Також на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ).

Доказів того, що на вказаний рахунок боржника поступають інші кошти, крім заробітної плати, матеріали справи не містять.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника урегульований у розділі IX цього закону.

Статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Зазначене правило визначає ті кошти, що складають заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

За змістом частини першої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

В частині 2 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:

у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження", загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Отже, законодавець обмежив розмір утримання із заробітної плати боржника, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату або їх частину, що перевищує граничну межу таких відрахувань, оскільки протилежне буде надмірним тягарем для боржника та позбавить його засобів для існування.

З урахуванням викладеного, суд констатує, що звернення стягнення та накладення арешту на заробітну плату понад встановлені законом розміри законодавчо заборонено, а якщо він накладений, то підлягає зняттю відповідно до ст. ч.4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.5 цієї ж статті у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Залишення в силі арешту на кошти, які складають заробітну плату та звернення на них стягнення унеможливлює отримання боржником будь-яких коштів заробітної плати як єдиного джерела доходів та порушує його конституційне право на отримання винагороди за працю (постанова Верховного Суду від 12.02.2025 у справі №444/2503/17; постанова Верховного Суду від 05.03.2025 у справі № 1309/7139/12).

З огляду на викладене, враховуючи, що арешт з зарплатного рахунку не знято виконавцем, з метою поновлення порушеного права боржника, належить визнати незаконною і скасувати постанову про арешт коштів боржника від 05.02.2026 у виконавчому провадженні №80129159, винесену старшим державним виконавцем Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Халусом Миколою Васильовичем щодо накладення арешту на рахунок НОМЕР_1 в АТ КБ "ПриватБанк", що фактично призначений для зарахування заробітної плати.

В задоволенні вимоги скаржника зобов`язати державного виконавця винести постанову про звернення стягнення на заробітну плату в розмірі 20% належить відмовити, оскільки Законом України "Про виконавче провадження" визначено чіткий алгоритм дій виконавця при винесенні постанови про звернення стягнення на заробітну плату, а суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження державного виконавця (державної виконавчої служби) щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до їх компетенції.

Враховуючи вищевикладене, скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця у справі № 909/986/22 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 234, 235, 339, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

скаргу ОСОБА_1 від 08.03.2026 (вх.№2013/26 від 09.03.2026) на дії старшого державного виконавця Івано-Франківського відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Халуса Миколи Васильовича у справі №909/986/22 задовольнити частково.

Визнати незаконною і скасувати постанову про арешт коштів боржника від 05.02.2026 у виконавчому провадженні №80129159, винесену старшим державним виконавцем Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Халусом Миколою Васильовичем щодо накладення арешту на рахунок НОМЕР_1 в АТ КБ "ПриватБанк", що призначений для зарахування заробітної плати.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.235 ГПК України та може бути оскаржена в порядку статей 255 - 257 ГПК України до суду апеляційної інстанції.

Повну ухвалу складено 30.03.2026.

Суддя О.В. Рочняк