ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/1258/25

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Худенка А.А.,

за участю секретаря судового засідання Маркулич Д.В.

За позовом Мукачівської окружної прокуратури Закарпатської області, м. Мукачево Закарпатської області в інтересах держави в особі Мукачівської міської ради, м. Мукачево Закарпатської області

до відповідача Фізичної особи-підприємця Максимець Мирослави Василівни, м. Ужгород Закарпатської області,

про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 145 176,89 гривень,

Представники:

прокуратури - Андрейчик А.М., прокурор відділу Закарпатської обласної прокуратури

позивача - Ільтьо І.І. в порядку самопредставництва

відповідача - Михалків Б.С., адвокат ордер серія АО №1208248 від 12.12.2025

ВСТАНОВИВ:

СУТЬ СПОРУ: Мукачівська окружна прокуратура Закарпатської області звернулась з позовом в інтересах держави в особі Мукачівської міської ради до відповідача Фізичної особи-підприємця Максимець Мирослави Василівни про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 145 176,89 гривень.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 10.11.2025 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.12.2025.

Позивач явку уповноважено представника у підготовче засідання не забезпечив, причин неявки суду не повідомив.

Між тим, представник відповідача через підсистему «Електронний суд» подав заяву б/н від 12.12.2025 (вх. №02.3.1-02/ 10939/25 від 15.12.2025) про відкладення розгляду справи на інший термін.

Водночас, підготовче засідання, призначене на 15.12.2025, не відбулося у зв`язку із виникненням технічних проблем, а саме, неможливістю налагодження коректної роботи технічними засобами, про що відповідальними працівниками суду складено акт про несправність системи функціонування судового засідання технічними засобами. Підготовче засідання відкладено на 27.01.2026, яке відкладено на 19.02.2026 із підстав зазначених в ухвалі про його відкладення.

Щодо підсудності вказаної справи Господарському суду Закарпатської області суд дійшов висновків, що згідно витягу із ЄДРЮОФОПГО вбачається, що ФОП Максимець М.В. з 31.10.2003 зареєстрована як суб`єкт господарювання та здійснює підприємницьку діяльність за наступними видами економічної діяльності: Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (основний), Надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, н.в.і.у., Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Крім того, категорія вид використання земельної ділянки стосовно плати за користування якої виник спір - «для обслуговування виробничо-комерційної діяльності» вказуює на те, що вищезгадана нерухомість використовується безпосередньо для господарської діяльності, а не для задоволення потреб фізичної особи. Отже, сама суть спору свідчить про господарсько-правовий характер так, як дана земельна ділянка використовувалася для здійснення підприємницької діяльності, про що вказує фактичне використання даної земельної ділянки та її цільове призначення.

Суд у підготовчому засіданні 19.02.2026 заслухавши думку учасників справи дійшов висновків про можливість закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 31.03.2026.

У судовому засіданні 31.03.2026 суд після судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція прокурора

На підставі договору купівлі-продажу частини незавершого будівництвом комплексу від 05.07.2006 Максимець М.В. належало нерухоме майно, а саме 61/100 частина комплексу, що становить частину гаражу- навісу літ. Б, складу літ. А, незавершені будівництвом готовністю 85%, що знаходяться за адресою Закарпатська область м. Мукачево, вул. Чернишевського, 5-А та розташовані на земельній ділянці за кадастровим номером :01:011:0264 площею 0,2617 га та цільовим призначенням 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (вид використання «для обслуговування виробничої комерційної діяльності»).

Максимець М.В. володіла нерухомістю, яка розташована на земельній ділянці за кадастровим номером :01:011:0264 в період із 05.07.2006 по 05.11.2021.

Таким чином, Максимець М.В. з 25.11.2015 до моменту відчуження нерухомого майна, а саме до 05.11.2021 використовувала для здійснення підприємницької діяльності земельну ділянку з кадастровим номером :01:011:0264, без укладеного договору оренди землі та відповідно без сплати орендної плати за землю.

Тому Мукачівська окружна прокуратура Закарпатської області звернулась з позовом в інтересах держави в особі Мукачівської міської ради до відповідача Фізичної особи-підприємця Максимець Мирослави Василівни про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 145 176,89 гривень.

Позиція позивача

Відповідач повністю підтримав позицію прокурора.

Позиція відповідача

Відповідач не погоджується із такими доводами позивача по справі, оскільки прямих доказів використання такої земельної ділянки відповідачем саме, як фізичною особою - підприємцем позивачем не надано, їх фактично і не існує, наявні у матеріалах справи докази свідчать про зворотне, позивач фактично прив`язує особу відповідача та її статус, як підприємця, до цільового призначення земельної ділянки за кадастровим номером :01:011:0264, що, на думку відповідача, є помилковою позицією.

У матеріалах справи відсутні докази дотримання позивачем порядку оформлення процедури, визначеної постановою КМУ від 19.04.1993 року № 284, зокрема відсутні акти, затвердженні комісією, яка створена у порядку визначеному даною постановою КМУ, позиція позивача ґрунтується тільки на інформації наданої ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, у відповідності до Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Мукачево Закарпатської області, затвердженої рішенням 44 сесії 6 скликання Мукачівської міської ради від 27.06.2013 №869 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Мукачево», рішення 13 сесії 7 скликання Мукачівської міської ради № 251 від 23.06.2016 року, якою встановлено ставку орендної плати у розмір 6% за користування земельними ділянками за цільовим призначенням 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, рішення 42 сесії 7 скликання Мукачівської міської ради №1064 від 21.06.2018 встановлено ставку орендної плати у розмір 6% за користування земельними ділянками за цільовим призначенням 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель.

Також просить застосувати позовну давність.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

На земельній ділянці комунальної форми власності площею 0,2617 га з кадастровим номером :01:011:0264 розташоване нерухоме майно, до складу якого входить частина гаража-навісу літ.Б, склад літ.А, незавершені будівництвом готовністю 85%.

На підставі договору купівлі-продажу частини незавершого будівництвом комплексу від 05.07.2006 зареєстрованого за №4269 приватним нотаріусом Герцускі-Торжаш В.Л., Максимець М.В. належало нерухоме майно, а саме 61/100 частина комплексу, що становить частину гаражу- навісу літ. Б, складу літ. А, незавершені будівництвом готовністю 85%, що знаходяться за адресою Закарпатська область м. Мукачево, вул. Чернишевського, 5-А та розташовані на земельній ділянці за кадастровим номером :01:011:0264 площею 0,2617 га та цільовим призначенням 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (вид використання «для обслуговування виробничої комерційної діяльності»). Інша частина даного комплексу, а саме 39/100 згідно відомостей із державного реєстру речових прав належала Бахтіну Олексію Васильовичу, на підставі договору купівлі-продажу від 16.05.2006 зареєстрованому за №2438 приватним нотаріусом Герцускі-Торжаш В.Л. та розташована на сусідній земельній ділянці за кадастровим номером :01:011:0108 площею 0,2546 га та адресою Чернишевського, 5-Б.

В подальшому Нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :01:011:0264 перейшло у власність Товариства з обмеженою відповідальністю "Макс-А" на підставі договору купівлі-продажу частини нерухомого майна від 05.11.2021, укладеного між Максимець Мирославою Василівною та Товариством з обмеженою відповідальністю "Макс-А".

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельна ділянка за кадастровим номером :01:011:0264 площею 0,2617 га відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови та цільовим призначенням 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.

Отже судом встановлено, що Максимець М.В. володіла нерухомістю, яка розташована на земельній ділянці за кадастровим номером :01:011:0264 в період із 05.07.2006 по 05.11.2021.

Згідно відомостей, які містяться в ДЗК вбачається, що на дану земельну ділянку із 25.11.2010 строком на 5 років було укладено договір оренди із Мукачівською міською радо, проте жодних відомостей про реєстрацію договору оренди земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав не міститься.

Згідно п.1.1. рішення 61 сесії 5 скликання Мукачівської Міської ради № 1277 від 24.06.2010 «Про встановлення меж землекористувань підприємств, установ, організацій, суб`єктів підприємницької діяльності та громадян на землях міста Мукачева», яке додано до проекту землеустрою щодо відведення забудованої земельної ділянки Максимець М.В., спірна ділянка надається на правах оренди для обслуговування виробничої комерційної діяльності, про що також зазначено в пояснювальній записці до проекту землеустрою.

Крім, того у витягу із ДЗК від 21.04.2021, вид використання земельної ділянки також зазначений як «для обслуговування виробничої комерційної діяльності», що вказує на використання землі в цілях суб`єкта господарювання, а не для задоволення потреб фізичної особи.

Таким чином, Максимець М.В. з 25.11.2015 до моменту відчуження нерухомого майна, а саме до 05.11.2021 використовувала для здійснення підприємницької діяльності земельну ділянку з кадастровим номером :01:011:0264, без укладеного договору оренди землі та відповідно без сплати орендної плати за землю.

Відповідно до даних з Єдиного державного реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Фізична особи-підприємця Максимець Мирослава Василівна зареєстрована, як фізична особа-підприємець 31.10.2003.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

Щодо представництва інтересів позивача прокурором.

За змістом статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Отже, обов`язковою передумовою реалізації права на судовий захист в порядку господарського судочинства є наявність у позивача суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, які порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами - відповідачами, та на захист якого спрямоване звернення до суду з позовом.

Згідно з частиною 1 статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина 2 стаття 4 ГПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у господарські правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює господарські права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у господарських, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (частина 3 статті 4 ГПК України).

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (частини 3, 4 статті 53 ГПК України).

У Рішенні від 05.06.2019 № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті (абзаци 1 та 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру"). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1 - 3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

На переконання суду, прокурор, звертаючись із даним позовом, обґрунтував порушення інтересів держави, яке полягає у ненадходженні до місцевого бюджету коштів у розмірі суми орендної плати, що порушує права відповідної територіальної громади, інтереси якої представляє відповідний орган місцевого самоврядування.

Мукачівською окружною прокуратурою подано запит до Мукачівської міської ради, яким проінформовано останню про існування означених порушень інтересів держави шляхом використання відповідачем земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0264, на якій розташоване нерухоме майно належне на праві приватної власності останньому без правовстановлюючих документів, а також запропоновано, у випадку встановлення відсутності оплати за користування земельною ділянкою чи оплати не в повному обсязі, здійснити відповіді розрахунки та вжити заходів щодо стягнення відповідної заборгованості.

Прокурор звертався до Мукачівської міської ради з запитами щодо надання інформації про правовстановлюючі документи, які стали підставою для користування земельною ділянкою та повідомлення про стан оплати за користування такою, а у випадку наявності заборгованості - вжити заходів щодо її стягнення.

Мукачівською міською радою направлено лист у відповідь на запит Мукачівської окружної прокуратури та вказано що Мукачівською міською радою з цього приводу позову не подано.

Таким чином, судом встановлено, що Мукачівською міською радою не вжито заходів щодо пред`явлення до суду позову про стягнення із відповідача недоотриманих грошових коштів за користування земельною ділянкою до місцевого бюджету, тобто, орган місцевого самоврядування не проявив жодної зацікавленості в захисті порушених прав та інтересів територіальної громади.

На виконання вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" окружною прокуратурою повідомлено позивача (Мукачівську міську раду) про прийняте рішення стосовно представництва інтересів держави шляхом пред`явлення до суду цього позову.

Вказане узгоджується з позицією Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 22.12.2022 у справі № 904/123/22.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 зроблено висновок, згідно з яким, сам факт незвернення до суду органу, уповноваженого державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, з позовом свідчить про те, що такий орган неналежно виконує свої повноваження щодо необхідного захисту, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади населеного пункту та звернення до суду з позовом.

Таким чином, незалежно від причин незвернення до суду міської ради, сам факт цього незвернення свідчить про те, що вказаний орган місцевого самоврядування не виконує своїх повноважень із захисту інтересів держави.

Вказане є підставою для звернення прокурора з цим позовом до суду в інтересах держави, відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 53 ГПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 зазначено, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість звернення прокурора в інтересах держави в особі міської ради з даним позовом та наявність у прокурора підстав для представництва інтересів держави в суді.

Щодо позовної давності

З 02.04.2020 по 30.06.2023 п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦКУ визначалось, що Під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК, продовжуються на строк дії такого карантину.

З 17.03.2022 по 29.01.2024 п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК, в редакції, яка діяла до 29.01.2024 Цей розділ ЦК було доповнено п. 19 на підставі із Законом України від 15.03.2022 №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК, продовжуються на строк його дії

З 30.01.2024 по 03.09.2025 п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦКУ в редакції, що діялає з 30.01.2024 на підставі Закону від 08.11.2023 № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон №3450) У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом від 24.02.2022 №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений ЦКУ, зупиняється на строк дії такого стану.

З 4 вересня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 № 4434-IX. Закон скасовує зупинення строків позовної давності на період дії воєнного стану, шляхом виключення п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України.

Отже, хоча норми «Прикінцевих та перехідних положень» ЦКУ, якими призупинялися строки позовної давності на період карантину та воєнного стану, мають різні формулювання, але, фактично строки позовної давності (загальної) призупиняли свою дію у період з 02.04.2020 по 03.09.2025. Тому на думку суду цей період в обчислені позовної давності (у даному випадку не включається в розрахунок трьох років) не враховується.

Стаття 256 Цивільного кодексу України встановлює, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стаття 257 Цивільного кодексу України встановлює, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Щодо спірних правових відносин.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (стаття 206 Земельного кодексу України, далі - ЗК України).

Оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) орендна плата для цілей розділу XII цього Кодексу - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Земельний податок є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття та суб`єктний склад платників земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, отже єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата.

Аналогічна правова позиція викладене в постанові Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 922/3208/19.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду землі" об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (частина 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі").

Судом, відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, встановлено відсутність укладеного в даній справі у спірний період між Мукачівською міською радою та відповідачем договору оренди землі та зареєстрованого права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :01:011:0264 за відповідачем.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Також судом встановлено, що власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0264 площею 0,2617 га є Мукачівська міська рада, та, як вказано у відомостях з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, така земельна ділянка є комунальною власністю.

Згідно зі статтями 122-124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі".

Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах також неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 22/207/15 і № 922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 ЦК України.

Тобто, в межах даної справи суду необхідно дослідити наявність таких підстав для стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212-1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.

Як встановлено судом, з 05.11.2021 власником нерухомого майна, до складу якого входить частина гаража-навісу літ.Б, склад літ.А, незавершені будівництвом готовністю 85%, розташованого на земельній ділянці площею 0,2617 га з кадастровим номером :01:011:0264 являється відповідач.

Прокурором в межах даної справи заявлено до стягнення суму безпідставно збережених коштів за користування даною земельною ділянкою за періоди коли нерухоме майно на вказаній земельній ділянці перебувало у власності відповідача.

Факт використання земельної ділянки без достатньої правової підстави у спірний період відповідачем не заперечений та не спростований, доказів сплати за користування земельною ділянкою суду не надано.

Отже, судом встановлено, що відповідач дійсно зберіг (заощадив) у себе майно - кошти у вигляді орендної плати, що нараховуються за володіння і користування спірною земельною ділянкою, саме за рахунок позивача - власника земельної ділянки.

Відсутність договору оренди земельної ділянки зумовило володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті чого відбулося збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати, у зв`язку з чим до даних правовідносин слід застосувати наслідки, передбачені статтею 1214 ЦК України.

Заявлена сума безпідставно збережених коштів позивачем розрахована із застосуванням відповідного відсоткового розміру ставки річної орендної плати за землю, яка діяла у відповідний рік, за який розраховувалась сума безпідставно збережених коштів, які були затверджені рішеннями Мукачівської міської ради.

Згідно із наданою інформацією ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, у відповідності до Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Мукачево Закарпатської області, затвердженої рішенням 44 сесії 6 скликання Мукачівської міської ради від 27.06.2013 №869 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Мукачево», нормативна грошова оцінка одного квадратного метра земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0264 станом на 2017 - 2021 роки становила 200,27 грн.

Крім того, рішенням 13 сесії 7 скликання Мукачівської міської ради № 251 від 23.06.2016 встановлено ставку орендної плати у розмір 6% за користування земельними ділянками за цільовим призначенням 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.

Аналогічно, рішенням 42 сесії 7 скликання Мукачівської міської ради №1064 від 21.06.2018 встановлено ставку орендної плати у розмір 6% за користування земельними ділянками за цільовим призначенням 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови. Вищевказане рішення діяло до 2021 року включно.

Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 ПК України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 по справі № 920/739/17).

Відтак, суд доходить висновку, що надані прокурором докази щодо підтвердження розміру нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки у 2021-2025 роках є належним та допустимим доказом в розумінні статті 77 ГПК України та правомірно покладені прокурором в основу розрахунку розміру орендної плати, яку відповідач як фактичний користувач земельної ділянки у відповідний період повинен був заплатити за користування нею.

Здійснивши розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, суд зазначає, що розмір прокурором пораховано арифметично не вірно, хоча матеріали справи містять всі необхідні складові для такого розрахунку, також позовну давність прокурор розрахував неправильно.

Відповідачем заявлено у відзиві та в судовому засіданні про застосування позовної давності.

До вказаних правовідносин застосовується загальна позовна давність - 3 роки.

Позов ну заяву через систему електронний суд прокурором подано 04.11.2025.

Суд доходить висновків, що прокурором позовну давність 3 роки обраховано не вірно, а саме зайво враховано 61 день.

Тому, період за який можливе стягнення слід обраховувати із 02.06.2017, а не як зазначив прокурор із 02.04.2017.

Суду доказів, що позовна давність переривалась учасниками справи не надано.

Також, суд зазначає, що безпідставно збережені кошти відповідно до ст. 1212 ЦК України та орендна плата не є тотожними поняттями. Також,зобов`язання повертати безпідставно набуте майно виникає відразу після його безпідставного набуття або відпадіння підстави.

Суд провівши розрахунок встановив, що вірним розрахунок, що підлягає стягненню буде таким:

За період з 02.06.2017 по 31.12.2017 сума коштів, які повинні бути перераховані на користь міської ради становить 18 264,58 грн., (2617 кв.м. х 200,27 грн х 6% х 212 дні /365 дні = 18 264,58 грн)

за період 2018 року сума коштів, які повинні бути перераховані на користь міської ради становить 31446,10 грн (2617 кв.м. х 200,27 грн. х 6% = 31446,10 грн)

за період 2019 року сума коштів, які повинні бути перераховані на користь міської ради становить 31446,10 грн (2617 кв.м. х 200,27 грн. х 6% = 31446,10 грн)

за період 2020 року сума коштів, які повинні бути перераховані на користь міської ради становить 31446,10 грн (2617 кв.м. х 200,27 грн. х 6% = 31446,10 грн)

за період з 01.01.2021 по 05.11.2021 сума коштів, які повинні бути перераховані на користь міської ради становить 26991,15 грн (2617 кв.м. х 200,27 грн. х 6% х 309дні /365 дні = 26621,49 грн)

(де 2617 кв.м.- площа земельної ділянки, 200,27 грн. - нормативна грошова оцінка одного кв. м земельної ділянки станом на 2017-2021 роки відповідно до листа Головного управління держгеокадастру у Закарпатській області, 6% -річний розмір орендної плати у відсотках від нормативної грошової оцінки, та відповідна кількість днів у році)

Загальна сума становить 18 264,58 грн. + 31446,10 грн. +31446,10 грн. + 31446,10 грн. + 26621,49 грн. = 139 224,37 грн.

Таким чином підлягає стягненню із відповідача на користь позивача сума 139 224,37 грн.

В іншій частині позову слід відмовити.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У статті 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, розглянувши спір на підставі поданих прокурором доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги як обґрунтовано заявлені підлягають до задоволення судом.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ У СПРАВІ

Відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Суд вважає, що спір виник із неправильних дій відповідача, який не здійснив оплату за використання земельної ділянки комунальної власності. Тому судові витрати повністю слід покласти на відповідача.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 42, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 129, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи- підприємця Максимець Мирослави Василівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) безпідставно збережені кошти у розмірі 139 224,37 гривень (Сто тридцять дев`ять тисяч двісті двадцять чотири гривнi 37 копійок) за використання земельної ділянки за кадастровим номером :01:011:0264 площею 0,2617 га на користь Мукачівської міської ради (89600, Закарпатська обл., м. Мукачево, пл. Духновича, буд. 2, ).

У решті позовних вимог - відмовити.

3. Стягнути з Максимець Мирослави Василівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Закарпатської обласної прокуратури (88000, м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2А, ) 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 коп.) на відшкодування сплаченого судового збору.

4. На підставі статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено та підписано 01.04.2026.

Суддя А.А. Худенко