РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.03.2026Справа № 906/1709/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін матеріали господарської справи

за позовом Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Фізичної особи-підприємця Комашка Олександра Леонідовича

про стягнення 216 617,03 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Комашка Олександра Леонідовича про стягнення 216 617,03 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором тимчасового користування місцем для розміщення рекламного засобу від 05.08.2019 № 1013/19.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 01.01.2026 позовну заяву Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Фізичної особи-підприємця Комашка Олександра Леонідовича про стягнення 216 617,03 грн. разом з доданими до неї матеріалами направили за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

До Господарського суду міста Києва 23.01.2026 надійшли матеріали позовної заяви та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2026 її передано на розгляд судді Кирилюк Т.Ю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено сторонам строки для подачі заяв по суті справи.

Відповідачем 10.02.2026 сформовано у системі «Електронний суд» відзив на позов, яким позовні вимоги заперечено повністю.

Позивачем 12.02.2026 сформовано (13.03.2026 зареєстровано) у системі "Електронний суд" клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 у задоволенні клопотання Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовлено.

Позивач 13.02.2026 сформував у системі «Електронний суд» відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Сторонами у справі 05.08.2019 укладено договір № 1013/19 за умовами пункту 1.1 якого відповідачу надано право тимчасового платного користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, виключно для розміщення та експлуатації рекламного засобу.

В свою чергу, відповідач зобов`язався користуватись наданим йому місцем добросовісно та розумно відповідно до загальних вимог законодавства України, правил щодо благоустрою населених пунктів, умов договору та порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Києві, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.02.2019 № 207, зареєстрованого в Головному територіальному управлінні юстиції у місті Києві 25.02.2019 за №34/2211, своєчасно та у повному обсязі відповідно до договору здійснювати оплату за тимчасове користування місцем, сумлінно виконувати усі свої обов`язки за договором, самостійно нести відповідальність за: технічний стан рекламного засобу; порушення вимог техніки безпеки під час розташування та експлуатації рекламного засобу; утримання місця у належному санітарному стані відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 6.1 договору сторони домовились, що ціною договору є плата за тимчасове користування, розмір якої відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України визначається та розраховується на підставі рішень Київської міської ради або розпоряджень її виконавчого органу залежно від встановлених за відповідачем пріоритетів та наданих дозволів, вказаних у відповідних адресних переліках.

Згідно з пунктами 6.3 та 6.4 договору підставою для нарахування плати за тимчасове користування місцями та внесення відповідачем плати є рішення позивача про встановлення/продовження пріоритету, рішення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання / продовження дозволу, інші юридичні факти (вчинки відповідача щодо фактичного користування місцем для розміщення Р3) відповідно до пункту 4 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, цей договір. Плата щомісячно перераховується відповідачем до бюджету міста Києва відповідно до умов договору.

Умовами пункту 6.6 договору визначено, що плата нараховується з дати прийняття рішення про встановлення пріоритету, надання дозволу. При продовженні строку дії пріоритету, продовженні строку дії дозволу плата нараховується з дати, з якої продовжено строк дії пріоритету або дозволу.

Відповідно до пункту 6.14 договору плата за тимчасове користування місцем, штрафні санкції за прострочення здійснення платежів нараховується позивачем щомісячно та переказуються відповідачем не пізніше 20-го числа поточного місяця, виключно на казначейський рахунок у Головному управлінні Державної казначейської служби України у м. Києві для зарахування до цільового фонду спеціального фонду бюджету міста Києва, в розмірах, зазначених у рахунках. Факт неотримання рахунку не звільняє відповідача від здійснення плати.

Згідно з пунктом 8.1 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками та діє щодо кожного місця розміщення рекламного засобу протягом строку дії встановленого пріоритету та/або дозволу, а також протягом строку фактичного користування місцем. Припинення пріоритету або дозволу щодо окремого місця для розміщення рекламного засобу у разі наявності у відповідача інших чинних пріоритетів та/або дозволів не тягне за собою припинення договору в цілому.

Відповідно до пункту 6.15 договору акт користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу до договору із наведеним в ньому розрахунком плати за тимчасове користування місцем підтверджує факт повної оплати за тимчасове користування цим місцем у відповідному розрахунковому періоді. Акт користування до договору надається на дату повної оплати за тимчасове користування місцем.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про рекламу", розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №2067 від 29.12.2003 визначено, що плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою).

При цьому, пунктом 2.2 Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Києві, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 22.12.2018 № 2341, зареєстрованого в Головному територіальному управлінні юстиції у місті Києві № 294/2142 від 26.12.2018 визначено, що площа місця розташування неназемного та недахового рекламного засобу дорівнює площі вертикальної проекції цього засобу на уявну паралельну їй площину.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Згідно з статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до адресного переліку № 2 від 05.08.2019 за відповідачем закріплено місце розташування рекламного засобу - місто Київ, Печерський район, вулиця Хрещатик, 13. Визначено тип рекламного засобу - кронштейн на фасаді будинку (будівлі), споруди (0,700х1,140; площа - 1,0000) та встановлено розмір плати за рекламний засіб - 717,50 грн.

Позивачем також долучено до позовної заяви копію додаткової угоди №1013/19-3 від 01.09.2025 до договору № 1013/19, за умовами якої змінено пункт 1 адресного переліку № 2, зокрема щодо типу рекламного засобу та розміру плати. Також, дана додаткова угода передбачає застосування її до відносин сторін, які виникли до їх підписання, з 01.07.2019.

З огляду на наведене, позивачем здійснено перерахунок вартості орендних платежів за користування відповідачем місцем для розміщення рекламного засобу, згідно з пунктом 1 адресного переліку № 2 та подано даний позов про стягнення, окрім іншого, 176 983,49 грн. заборгованості з орендних платежів.

Як вбачається з копії спірної додаткової угоди, вона не підписана відповідачем.

Відповідач не погоджується підписувати додаткову угоду № 1013/19-3 з посиланням на повну сплату платежів за спірний період та незаконність зміни позивачем ціни договору після його виконання.

В обґрунтування наявності заборгованості, а також, необхідності підписання спірної додаткової угоди позивач стверджує про неправильно здійснений розрахунок вартості плати, зафіксованої у договорі, зокрема, незастосування коригуючого коефіцієнту (Кк), який має бути застосовано до рекламного засобу, типу: спеціальна рекламна конструкція, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі), - частка довжини до ширини рекламного засобу.

Відповідно до пункту 8.5 договору зміни та доповнення до договору вносяться за взаємною згодою сторін у письмовій формі шляхом укладання додаткових угод, які стають невід`ємною частиною договору.

Пунктами 6.9 та 6.10 договору передбачено, що у разі зміни розміру плати, а також інших тарифів, що впливають на розмір плати за тимчасове користування місцем, позивач повідомляє про це відповідача протягом 15 календарних днів з дня прийняття відповідного рішення шляхом направлення відповідного повідомлення та примірника додаткової угоди для підписання. При цьому протягом 15 календарних днів з дня отримання відповідачем такого повідомлення він зобов`язаний підписати додаткову угоду до договору (Адресний перелік). У разі ненадання позивачу підписаної додаткової угоди це не звільняє його від сплати за зміненими розмірами плати за тимчасове користування місцем. Відповідач сплачує новий розмір плати за тимчасове користування місцем з дати набрання чинності відповідним розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у незалежності від отримання повідомлення про зміну розмірів плати.

На підставі відповідних рішень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) позивач здійснює перерахунок та коригує розмір плати за тимчасове користування місцем, про що підписується адресний перелік у новій редакції.

З огляду, що доказів прийняття виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розпорядження про зміну розміру плати чи корегувального коефіцієнту матеріали справи не містять, підстав для одностороннього підписання спірної додаткової угоди про зміну розміру плати у позивача не було, так само, як і відповідного обов`язку підписання у відповідача.

Однак, позивачем 01.09.2025, 13.10.2025 та 10.11.2025, з посиланням на договір № 1013/19, сформовано рахунки на оплату та розрахунки корегування до них (у зв`язку з зміною коефіцієнта через пандемію COVID-19 та військовий стан) на загальну суму 176 983,49 грн., які підписані лише з боку позивача (копії долучено до матеріалів справи).

При цьому, доказів направлення зазначених рахунків відповідачу матеріали справи не містять.

Судом встановлено, що дані рахунки з розрахунками корегування до них сформовані позивачем у період часу з 01.09.2025 по 10.11.2025, проте плата за ними нарахована за інший період часу, ніж заявлено позивачем у позові.

Зокрема, позивачем визначено у абзаці 14 сторінки 5 позовної заяви період здійснення перерахунку плати - з 01.09.2025 по 30.11.2025.

Проте, перерахування платежів здійснено за період часу з липня 2020 року по жовтень 2025 року включно (за вирахуванням періоду часу з вересня 2019 року по листопад 2025 включно).

Відповідач стверджує про повне виконання своїх грошових зобов`язань за договором за спірний період, на доказ чого долучив до матеріалів справи ухвалу Господарського суду Житомирської області від 09.11.2023 у справі № 906/1284/23, якою закрито провадження у справі про стягнення з відповідача нарахованої позивачем, окрім іншого, основної заборгованості за договором № 1013/19.

Судом враховано, що у пункті 6.12 договору сторонами узгоджено у разі зміни коригуючих коефіцієнтів чи розміщення відповідачем соціальної реклами за дорученням або розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), за умови надання позивачу підтверджуючих документів, перерахунок плати за тимчасове користування місцем за попередні періоди здійснюється позивачем в поточному (розрахунковому) періоді. В поточному місяці на суму перерахунку місячної плати за тимчасове користування місцем за попередні періоди позивач окремо виставляє розрахунок коригування до відповідного рахунку-фактури.

З системного аналізу умов договору, суд встановив, що у разі зміни коригуючих коефіцієнтів, або, як у даному випадку за твердженням позивача - неврахування коригуючого коефіцієнту, позивач зобов`язаний був виставити відповідачу окремо на суму перерахунку місячної плати за тимчасове користування місцем за попередні періоди розрахунок коригування до відповідних рахунків-фактур.

Проте, позивачем сформовано нові рахунки з розрахунками корегування до них за той період, за який вже було раніше виставлено рахунки, узгоджені підписами обох сторін. При цьому, нові рахунки не містять ні посилання на старі рахунки, ні розмір плати, який змінено, тобто фактично не є корегуванням до вже виставлених рахунків-фактур.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, з наданих позивачем до суду доказів не можливо встановити чи враховано позивачем у нових рахунках розмір плати, встановленої у попередніх рахунках, за якими відповідачем сплачено кошти.

Враховуючи наведене у сукупності, позивачем не доведено належними та допустимими доказами існування у відповідача перед позивачем заборгованості за договором у заявленому до стягненні розмірі.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення штрафу, пені, 3% річних та інфляційних втрат не підлягають задоволенню, як похідні від основних.

З приводу висвітлення всіх доводів сторін суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Всі інші доводи та заперечення учасників судового процесу, судом досліджено, проте вони не змінюють висновків суду про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно з статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись статтями 74, 76-79, 86, 123, 129, 232-233, 237- 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Т.Ю. Кирилюк