УХВАЛА

20 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 917/65/23

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду: Чумака Ю. Я. головуючий, Бенедисюка І. М., Васьковського О. В. Вронської Г. О., Зуєва В. А., Кібенко О. Р., Малашенкової Т. М., Пєскова В. Г., Рогач Л. І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Полтавської області від 09.08.2023 (суддя Погрібна С. В.) і постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2024 (колегія суддів: Россолов В. В., Тихий П. В., Терещенко О. І.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Максі Капітал Груп

до Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

1) Приватного акціонерного товариства "Укренергозбут",

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький шкірзавод",

3) Публічного акціонерного товариства "Херсонський завод карданних валів",

4) Товариства з обмеженою відповідальністю "Етьєн-Вест",

5) Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Вагонзавод"

про стягнення 4 727 597 709,17 грн,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Максі Капітал Груп" (далі ТОВ "Максі Капітал Груп", позивач) звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі ПрАТ "Полтавський ГЗК", відповідач) про стягнення 4 727 597 709,17 грн заборгованості.

Позовна заява обґрунтовується тим, що зазначена заборгованість виникла у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договорами поруки від 07.08.2015 № 356, № 357, № 366, згідно з якими ПрАТ "Полтавський ГЗК" поручилося за повне виконання третіми особами обов`язків за кредитними договорами. Право позивача на звернення з вимогою до відповідача підтверджено договором про відступлення права вимоги від 06.11.2020 № 2, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (далі АТ "Банк "Фінанси та Кредит", Банк) і ТОВ "Максі Капітал Груп".

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

2. Господарський суд Полтавської області рішенням від 09.08.2023 позов задовольнив, стягнув з відповідача на користь позивача 4 727 597 709,17 грн боргу.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачу належить право вимоги до відповідача, як поручителя за трьома договорами поруки, і ТОВ "Максі Капітал Груп" заявлено вимоги у межах ліміту заборгованості за кожним із них. Заперечення відповідача та третіх осіб щодо укладення договорів поруки та про відсутність їх оригіналів спростовуються рішеннями судів у справі № 910/19560/16. При цьому строк пред`явлення вимоги у цьому випадку має обчислюватися з урахуванням дати врегулювання (поновлення) заборгованості за кредитними договорами, тобто з 08.07.2019 дати, коли Банком на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 у справі № 910/19560/16 здійснено врегулювання заборгованості щодо списаних коштів на підставі договорів поруки. У зв`язку з цим строк пред`явлення вимоги до поручителя мав сплинути у липні 2022 року, проте продовжився на строк дії карантину і воєнного стану, що передбачено пунктами 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

3. Східний апеляційний господарський суд постановою від 26.01.2024 змінив мотивувальну частину рішення місцевого господарського суду, а в решті залишив вказане рішення без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

1) у зв`язку з ухваленням Північним апеляційним господарським судом постанови від 19.06.2019 у справі № 910/19560/16 не тільки встановлено факт незаконності списання банком коштів з ПрАТ "Полтавський ГЗК" як із поручителя за договорами поруки від 07.08.2015 № 356, № 357 і № 366, а й Банк набув обов`язку усунути відповідні порушення шляхом відновлення прав та інтересів поручителя, тобто обов`язку повернути раніше списані кошти;

2) механізм реалізації відновлення прав ПрАТ "Полтавський ГЗК" полягав у затвердженні змін до Переліку (реєстру) вимог кредиторів банку щодо включення до нього вимоги поручителя в розмірі 3 918 184 763,06 грн, віднесеної до вимог кредиторів сьомої черги;

3) на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 у справі № 910/19560/16 банком 08.07.2019 сторновано (анульовано) операції зі списання коштів поручителя у 2015 році та, як наслідок, поновлено кредитну заборгованість позичальників, яка була погашена за рахунок коштів поручителя, і на відкритий рахунок для обліку сум кредиторської заборгованості ПрАТ "Полтавський ГЗК" повернуто кошти у розмірі 3 433 143 434,76 грн;

4) списання коштів у серпні 2015 року з ПрАТ "Полтавський ГЗК" за договорами поруки не змінює і не спростовує підтвердженого наявними в матеріалах цієї справи доказами факту подальшого повернення 08.07.2019 вказаних коштів Банком на відкритий рахунок для обліку сум кредиторської заборгованості ПрАТ "Полтавський ГЗК" у загальній сумі 3 433 143 434,76 грн. Вказане свідчить про відсутність доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами поруки від 07.08.2015 № 356, № 357 і № 366, а отже, про дійсність та правомірність права ТОВ "ФК "Максі капітал груп" вимагати від відповідача виконання обов`язків поручителя за відповідними договорами;

5) усупереч встановлених нормами законодавства обмежень у серпні 2015 року розрахунки здійснювалися через внутрішній транзитний рахунок Банку 2909.8.777, а не через кореспондентські рахунки Національного банку України, що встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 у справі № 910/19560/16 та підтверджується позицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд). У результаті списання коштів із рахунків ПрАТ "Полтавський ГЗК" у рахунок погашення заборгованості позичальників не відбулося реального надходження коштів на рахунок Банку, а мало місце коригування структури банківського балансу (зміна обліку грошових зобов`язань шляхом переведення коштів з одного рахунку на іншій у межах одного банку без реального надходження коштів та без відображення їх на кореспондентському рахунку за наявності відповідного обмеження). Зазначене підкреслює безоплатність операції для Банку, у зв`язку з чим такі дії в розумінні положень цивільного законодавства не можуть вважатися належним виконанням своїх зобов`язань відповідачем як поручителем і трактуватися як передумова припинення зобов`язань за договорами поруки.

Короткий зміст касаційної скарги

4. ПрАТ "Полтавський ГЗК" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що місцевим та апеляційним господарськими судами неправильно застосовано норми матеріального права (частину 1 статті 514, частини 1, 4 статті 559 ЦК України, статтю 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"), а також порушено норми процесуального права (пункт 7 частини 3 статті 2, частину 1 статті 18, частину 4 статті 75, статті 80, 236, 269 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України)).

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

5. ТОВ "Максі Капітал Груп" у відзиві на касаційну скаргу просить у її задоволенні відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Треті особи не скористалися правом на подання відзивів на касаційну скаргу.

Розгляд справи Верховним Судом

6. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 20.02.2024 (головуючий Краснов Є. В., судді Мачульський Г. М., Могил С. К.) відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ПрАТ "Полтавський ГЗК" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2024 і рішення Господарського суду Полтавської області від 09.08.2023 у справі № 917/65/23 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 20.03.2024.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.03.2024 заяву судді Краснова Є. В. про самовідвід у справі № 917/65/23 задоволено. Справу № 917/65/23 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.04.2024 (головуючий Бакуліна С. В., судді Кібенко О. Р., Студенець В. І.) прийнято до розгляду касаційну скаргу ПрАТ "Полтавський ГЗК" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2024 і рішення Господарського суду Полтавської області від 09.08.2023 у справі № 917/65/23 та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 17.04.2024.

Надалі розгляд справи неодноразово відкладався.

7. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.06.2024 (головуючий Бакуліна С. В., судді Кібенко О. Р., Студенець В. І.) справу № 917/65/23 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі об`єднана палата) із посиланням на необхідність відступлення від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 918/1174/20.

Так, у зазначеній постанові Верховний Суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених грошових вимог ТОВ "Максі Капітал Груп" до Приватного акціонерного товариства "Укренергозбут" (далі ПрАТ "Укренергозбут") з огляду на чинність зобов`язання за кредитним договором, виконання якого забезпечене порукою.

Крім того, враховуючи чинність зобов`язання за кредитним договором, а також укладення між кредитором (Банком) і ТОВ "Максі Капітал Груп" договору відступлення права вимоги, Верховний Суд у справі № 918/1174/20 виснував про те, що від Банку до позивача як нового кредитора перейшло дійсне право вимоги до боржника ? ПрАТ "Укренергозбут".

В ухвалі від 17.06.2024 колегія суддів із наведеною позицією Верховного Суду не погодилася, вважаючи, що зобов`язання сторнування (анулювання) Банком операції зі списання коштів поручителя виникло безпосередньо з постанови суду від 19.06.2019 у справі № 910/19560/16, а подальше скасування цієї постанови свідчить про те, що сам лише факт такого сторнування не може бути достатньою підставою для покладення на сторону зобов`язань, які виникли за незаконним судовим рішенням. Як наслідок, права вимоги за такими зобов`язаннями не можуть передаватися новому кредитору згідно з положеннями статей 512, 514 ЦК України.

Із цих міркувань колегія суддів зазначила про необхідність відступити від викладених у пунктах 62, 82 постанови Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 918/1174/20 висновків щодо застосування норм статей 512, 514 ЦК України за тих самих фактичних обставин справи, а саме про те, що визначальним при встановленні обставин правомірності набуття новим кредитором права вимоги за кредитними договорами, забезпеченими порукою, є факт сторнування (анулювання) 08.07.2019 Банком операції зі списання коштів на виконання постанови суду від 19.06.2019 у справі № 910/19560/16.

8. Об`єднана палата ухвалою від 02.09.2024 (головуючий Васьковський О. В., судді Дроботова Т. Б., Кібенко О. Р., Малашенкова Т. М., Пєсков В. Г., Рогач Л. І., Чумак Ю. Я.) прийняла до провадження справу № 917/65/23 за касаційною скаргою ПрАТ "Полтавський ГЗК" на рішення Господарського суду Полтавської області від 09.08.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2024 та призначила її до розгляду в судовому засіданні на 18.10.2024. До зазначеної ухвали судді Дроботова Т. Б., Чумак Ю. Я. та Малашенкова Т. М. викладали окремі думки.

Розгляд справи об`єднаною палатою неодноразово відкладався, а склад суду у передбачених випадках змінювався, що підтверджується відповідними протоколами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

9. Об`єднана палата ухвалою від 21.03.2025 справу № 917/65/23 за касаційною скаргою ПрАТ "Полтавський ГЗК" на рішення Господарського суду Полтавської області від 09.08.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2024 повернула відповідній колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.

Зазначена ухвала аргументована відсутністю передбачених процесуальним законом підстав для розгляду об`єднаною палатою касаційної скарги ПрАТ "Полтавський ГЗК", оскільки:

1) висновок (правова позиція) ? це виклад тлумачення певної норми права (або низки норм), здійсненого Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкового для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2024 у справі № 191/4364/21, ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 09.08.2024 у справі № 127/22428/21, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 753/11009/19, від 27.07.2021 у справі № 585/2836/16-ц);

2) проаналізувавши зміст пункту 82 постанови Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 918/1174/20 із урахуванням дефініції "висновок щодо застосування норми права", об`єднана палата наголосила на тому, що у справі № 918/1174/20 колегія суддів не викладала правових висновків щодо застосування статей 512, 514 ЦК України, а лише констатувала відсутність підстав стверджувати про припинення зобов`язання внаслідок погашення поручителем заборгованості з огляду на наявні в матеріалах справи докази і встановлені судами обставини;

3) таким чином, у постанові Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 918/1174/20 відсутні висновки щодо застосування норм матеріального права (статей 512, 514 ЦК України), задля відступу від яких справу № 917/65/23 передано на розгляд об`єднаної палати.

10. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.04.2025 (головуючий Бакуліна С. В., судді Кібенко О. Р., Студенець В. І.) прийнято до розгляду касаційну скаргу ПрАТ "Полтавський ГЗК" на рішення Господарського суду Полтавської області від 09.08.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2024 у справі № 917/65/23 і призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 12.05.2025.

Ухвалами Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.05.2025 і від 13.05.2025 збільшено до 9 суддів кількісний склад колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду справи № 917/65/23 та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16.06.2025.

Надалі розгляд справи неодноразово відкладався.

11. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.02.2026 (головуючий Бакуліна С. В., судді Багай Н. О., Баранець О. М., Вронська Г. О., Губенко Н. М., Кібенко О. Р., Кондратова І. Д., Случ О. В., Студенець В. І.) справу № 917/65/23 передано на розгляд об`єднаної палати з посиланням на необхідність відступлення від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 918/1174/20.

До зазначеної ухвали судді Вронська Г. О. та Случ О. В. викладали окремі думки.

Підстави повторної передачі справи на розгляд об`єднаної палати

12. Аналізуючи зміст пунктів 62, 79 82 постанови Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 918/1174/20, в ухвалі 09.02.2026 колегія суддів виходила з того, що:

1) у цій постанові Верховний Суд не просто описав факти, а здійснив правову кваліфікацію подій, спираючись на конкретні статті ЦК України, тобто вибудував класичну структуру правового висновку: від абстрактного тлумачення норми (пункти 79 81) до конкретного правила застосування в цій категорії справ (пункт 82);

2) зокрема, Верховний Суд, посилаючись на норми статей 512, 514 ЦК України, зробив висновки, що немає підстав стверджувати про факт передачі за договором про відступлення недійсних прав вимоги до боржника, а також прямий висновок про відсутність підстав стверджувати про припинення зобов`язання внаслідок погашення поручителем заборгованості з огляду на наявні в матеріалах справи докази і встановлені судами обставини;

3) у справі, що розглядається, висновки Верховного Суду, сформульовані у постанові від 08.11.2023 у справі № 918/1174/20, щодо дійсності права вимоги при відступленні (статті 512, 514 ЦК України) і щодо неприпинення зобов`язання боржника за рахунок коштів поручителя (цей висновок стосується застосування норм про припинення зобов`язань (глава 50 ЦК України)) є обов`язковими для врахування відповідно до вимог статті 236 ГПК України. Верховний Суд у цій справі позбавлений процесуальної можливості ухвалити рішення по суті спору, яке б ґрунтувалося на висновку про недійсність (відсутність) права вимоги та припинення зобов`язання боржника у 2015 році в силу статті 599 ЦК України, оскільки таке рішення було б прямо протилежним висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 918/1174/20, де за аналогічних обставин (сторнування операції списання коштів) зобов`язання за кредитним договором було визнано непогашеним, а право вимоги дійсним для цілей відступлення за статтями 512, 514 ЦК України;

4) у цій справі наявні підстави для відступлення від висновків Верховного Суду, сформульованих у постанові від 08.11.2023 у справі № 918/1174/20, щодо неприпинення зобов`язання боржника внаслідок погашення поручителем заборгованості та наявності дійсного права вимоги в аспекті застосування норм статей 512, 514, 599 ЦК України, позаяк у спірних правовідносинах списання коштів із поручителя у 2015 році було визнано правомірним (справа № 910/19560/16), тому, враховуючи принцип правової визначеності, право вимоги Банку до основного боржника припинилося у 2015 році в силу закону, і самостійне повернення вказаних коштів Банком у спосіб сторнування немає правового значення, оскільки сторнування це бухгалтерська процедура, яка не має правовідновлювальної сили для матеріальних правовідносин.

13. При цьому в пункті 21 ухвали від 09.02.2026 колегія суддів зауважила, що встановлена частиною 6 статті 303 ГПК України заборона на повторну передачу справи стосується виключно повноважень Великої Палати Верховного Суду, а оскільки процесуальний закон не містить аналогічних обмежень щодо передачі справи на розгляд об`єднаної палати, така дія є допустимою. Такий підхід підтверджується також практикою об`єднаної палати, яка раніше вже приймала справи до розгляду після їх повернення, зокрема у справі № 911/19/19.

Підстави повернення справи на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду

14. Об`єднана палата дійшла висновку про відсутність передбачених процесуальним законом підстав для розгляду касаційної скарги ПрАТ "Полтавський ГЗК" на рішення Господарського суду Полтавської області від 09.08.2023 і постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2024 у справі № 917/65/23 з огляду на таке.

15. Відповідно до частини 2 статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Згідно з частиною 4 статті 303 ГПК України про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів щодо необхідності відступлення від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах 1?4 статті 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах 5 або 6 статті 302 цього Кодексу.

Аналіз наведених імперативних норм процесуального закону свідчить про викладення у них чіткої та однозначної вимоги про передачу справи на розгляд об`єднаної палати лише у разі наявності висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати, від якого і вважає за необхідне відступити колегія суддів чи судова палата.

Таким чином, підставою для здійснення розгляду справи об`єднаною палатою є сукупність таких умов:

1) наявність висновку щодо застосування норми права;

2) висновок зроблено у подібних правовідносинах;

3) висновок викладено в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати;

4) від такого висновку колегія суддів або палата вважає за необхідне відступити.

При цьому, розглядаючи господарські справи, суд зобов`язаний вчиняти лише ті процесуальні дії та ухвалювати ті процесуальні рішення, вчинення та ухвалення яких прямо передбачено процесуальним законом, зокрема і нормами статті 302 ГПК України, що імперативно визначають розгляд справи об`єднаною палатою лише за наявності таких підстав, як наведення колегією суддів обґрунтування необхідності відступу саме від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду.

16. Як зазначено у частинах 5?6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з частиною 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

17. Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 17.04.2024 у справі № 911/1095/22 зауважила, що чинний ГПК України оперує поняттям "висновок" у різних значеннях, зокрема таких, як: умовивід суду; висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а також викладений у постанові Верховного Суду висновок по суті позовних вимог, вимог апеляційної або касаційної скарги; складова резолютивної частини судового рішення.

За змістом статей 314, 315 ГПК України постанова, прийняттям якої завершується перегляд судових рішень у касаційному порядку, складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин; у мотивувальній частині рішення, зокрема, зазначаються висновки за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд, а в резолютивній частині відповідний висновок суду касаційної інстанції по суті вимог касаційної скарги і позовних вимог.

Водночас частиною 2 статті 315 ГПК України визначено, що в постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

З огляду на викладене висновком щодо застосування норми права в подібних правовідносинах якраз і є висновок за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд, та зазначенням у резолютивній частині, а також висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, та який має міститися в мотивувальній частині постанови суду касаційної інстанції (див. пункти 48?51 зазначеної ухвали Великої Палати Верховного Суду).

18. Отже, висновок (правова позиція) ? це виклад тлумачення певної норми права (або низки норм), здійсненого Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкового для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2024 у справі № 191/4364/21, ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 09.08.2024 у справі № 127/22428/21, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 753/11009/19, від 27.07.2021 у справі № 585/2836/16-ц).

19. Натомість у пунктах 62, 78 82 постанови Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 918/1174/20, для відступлення від висновків щодо застосування норм права в якій цю справу (№ 917/65/23) колегією суддів повторно передано на розгляд об`єднаної палати, зазначено таке:

"62. Отже, суд касаційної інстанції погоджується із висновками місцевого господарського суду про те, що преюдиційність факту встановленого в рішенні суду від 25.10.2017 року про списання коштів в серпні 2015 року з ПАТ "Полтавський ГЗК" за договором поруки в рахунок боргу ПрАТ "Укренергозбут", не змінює та не спростовує підтвердженого наявними в матеріалах цієї справи доказами факту подальшого повернення 08.07.2019 року вказаних коштів Банком на рахунок поручителя, що, як наслідок, свідчить про дійсність та правомірність права Банку відступити вимогу до ПрАТ "Укренергозбут" за кредитним договором № 1262м-08 від 12.08.2008 новому кредитору ТОВ "Фінансова компанія "Максі Капітал Груп" станом на 06.11.2020 (момент укладення договору про відступлення права вимоги № 2).

78. Відповідно до частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, виконання обов`язку боржника третьою особою, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

79. Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

80. Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

81. Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20).

82. Враховуючи вищевикладене, приписи ст. 512, 514 ЦК України, а також наявні в матеріалах докази в їх сукупності (а саме: виписки з особових рахунків боржника, які підтверджують нарахування та облікування банком на момент відступлення права вимоги заборгованості ПрАТ "Укренергозбут" за кредитним договором, лист ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" № 083-1797/21 від 17.11.2021, висновки експерта від 15.09.2021 № ЕС-1738-5-1867-21, угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог від 09.11.2020 року) суд касаційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав стверджувати про припинення зобов`язань ПрАТ "Укренергозбут" за кредитним договором № 1262м-08 від 12.08.2008 р. за рахунок погашення коштами поручителя ПрАТ "Полтавський ГЗК", як і немає підстав стверджувати про факт передачі ПАТ Банк "Фінанси та Кредит" за договором про відступлення права вимоги від 06.11.2020 № 2 на користь ТОВ "Максі Капітал Груп" недійсних прав вимоги до боржника, а відтак протилежний висновок апеляційного господарського суду в контексті встановлених обставин суд вважає незаконним та необґрунтованим".

20. Проаналізувавши зазначене з урахуванням наведеного вище тлумачення визначення "висновок щодо застосування норми права", об`єднана палата вважає, що у справі № 918/1174/20 колегія суддів не викладала самостійних правових висновків щодо застосуванням норм статей 512, 514, 599 ЦК України, а лише констатувала відсутність підстав стверджувати про припинення зобов`язання ПрАТ "Укренергозбут" внаслідок погашення його заборгованості поручителем (ПрАТ "Полтавський ГЗК") з огляду на наявні в матеріалах справи докази і встановлені судами обставини.

При цьому викладені в постанові від 08.11.2023 у справі № 918/1174/20 самі лише посилання Верховного Суду на: 1) згоду із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав стверджувати як про припинення зобов`язань ПрАТ "Укренергозбут" за кредитним договором від 12.08.2008 № 1262м-08 за рахунок погашення коштами поручителя (ПрАТ "Полтавський ГЗК"), так і про факт передачі на користь ТОВ "Максі Капітал Груп" за договором про відступлення недійсних прав вимоги до боржника з огляду на наявні в матеріалах справи докази і встановлені судами обставини (див. пункти 62, 82 зазначеної постанови); 2) спростування висновку апеляційного суду про зворотне (див. пункт 82 цієї постанови); 3) цитування певних норм матеріального права статей 512, 514 ЦК України (див. пункти 78, 79 зазначеної постанови); 4) висновки щодо застосування положень статей 512, 514 ЦК України, викладені в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц і в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20 (див. пункти 80, 81 постанови Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 918/1174/20), означають, що вказані посилання не слід ототожнювати із самостійним висновком Верховного Суду щодо застосування норми матеріального або процесуального права як такі, що не містять того, як саме повинні застосовуватися відповідні норми права (у розумінні частини 2 статті 315 ГПК України).

Адже зазначені посилання є передусім наданою Верховним Судом правовою оцінкою висновків судів попередніх інстанцій та констатацією встановлених ними фактичних обставин конкретної справи.

21. Таким чином, у постанові Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 918/1174/20 відсутні висновки щодо застосування норм права (статей 512, 514, 599 ЦК України), задля відступлення від яких справу № 917/65/23 передано на розгляд об`єднаної палати.

З огляду на наведене об`єднана палата вважає, що наразі немає передбачених процесуальним законом підстав стверджувати, що об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду є "судом, встановленим законом" для розгляду справи № 917/65/23 за касаційною скаргою ПрАТ "Полтавський ГЗК" на рішення Господарського суду Полтавської області від 09.08.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2024.

22. Разом з тим, відхиляючи посилання колегії суддів в ухвалі 09.02.2026 на те, що встановлена частиною 6 статті 303 ГПК України заборона на повторну передачу справи стосується виключно повноважень Великої Палати Верховного Суду, в зв`язку з чим повторна передача справи на розгляд об`єднаної палати (за відсутності аналогічних обмежень) є допустимою, об`єднана палата звертає увагу на таке.

23. Згідно з частиною 6 статті 303 ГПК України справа, повернута на розгляд колегії (палати, об`єднаної палати), не може бути передана повторно на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

24. В ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2025 у справі № 907/947/22 та від 18.12.2024 у справі № 757/55832/21-ц зазначено, що повторна передача справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, у разі якщо вона попередньо поверталася на розгляд колегії касаційного суду, незалежно від обґрунтування підстав такої передачі, є недотриманням положень частини 6 статті 303 ГПК України (частини 6 статті 404 ЦПК України) відповідно.

25. У свою чергу, в пункті постанови 55 Великої Палати Верховного Суду від 19.10.2022 у справі № 910/14224/20 сформульовано такий висновок щодо застосування норми частини 6 статті 303 ГПК України:

"Указана норма передбачає, що справа, передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду з певної підстави і повернута Великою Палатою Верховного Суду за відсутністю цієї підстави, не може бути передана повторно на розгляд Великої Палати Верховного Суду з цієї ж самої підстави. Проте вказана норма права не позбавляє Касаційний господарський суд права передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду у разі наявності або виникнення іншої підстави. Така передача справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з іншою підставою не буде повторною у розумінні частини шостої статті 303 ГПК України, оскільки з такою підставою Касаційний господарський суд справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду не передавав".

26. Частиною 10 статті 11 ГПК України передбачено, що в разі якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).

27. У пунктах 79 82 постанови від 19.10.2022 у справі № 910/14224/20 Велика Палата Верховного Суду виснувала про таке:

1) суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26.06.2019 у справі № 905/1956/15 (пункт 6.27), від 27.11.2019 у справі № 629/847/15-к, від 16.06.2020 у справі № 922/4519/14 (пункт 6.19), від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12 (пункт 28), від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц (пункт 105);

2) саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

28. Ураховуючи зазначені висновки Великої Палати Верховного Суду і зважаючи на очевидне обґрунтування колегією суддів первісної та повторної передачі справи № 917/65/23 на розгляд об`єднаної палати необхідністю відступлення від одних і тих самих висновків, викладених у пунктах 62, 82 постанови Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 918/1174/20, які (висновки) насправді не є самостійними правовими висновками Верховного Суду (див. пункти 7, 12, 19, 20 цієї ухвали), що не відповідає принципу правової визначеності (res judicata), об`єднана палата вбачає підстави для застосування аналогії процесуального закону, а саме положень частини 6 статті 303 ГПК України щодо недопустимості повторної передачі справи з тих самих мотивів на розгляд Великої Палати Верховного Суду в разі, якщо справа попередньо поверталася на розгляд колегії касаційного суду.

Адже зміст ухвал від 17.06.2024 і від 09.02.2026 свідчить про передачу колегією суддів Касаційного господарського суду на розгляд об`єднаної палати справи № 917/65/23 із тих самих підстав, що є порушенням принципу правової визначеності (res judicata), оскільки внаслідок ймовірного повторного прийняття цієї справи об`єднаною палатою до розгляду чинне судове рішення об`єднаної палати, а саме ухвалу від 21.03.2025 про повернення цієї справи (№ 917/65/23) відповідній колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду, фактично буде поставлено під сумнів, що не узгоджується як із преамбулою та статтею 6 параграфа 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, так і з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі "Брумареску проти Румунії" (заява № 28342/95), яким встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів.

29. При цьому, беручи до уваги висновок про те, що за змістом частини 6 статті 303 ГПК України справа, передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду з певної підстави і повернута Великою Палатою Верховного Суду за відсутністю цієї підстави, не може бути передана повторно на розгляд Великої Палати Верховного Суду з цієї ж самої підстави, викладений в пункті 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.10.2022 у справі № 910/14224/20, об`єднана палата відхиляє наведену як приклад практику об`єднаної палати, яка (об`єднана палата) у справі № 911/19/19 раніше вже приймала справу до розгляду після її первісного повернення відповідній колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, оскільки зі змісту ухвал Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.02.2020 і від 22.07.2020, якими справа № 911/19/19 двічі передавалася на розгляд об`єднаної палати, чітко вбачається, що, на відміну від цієї справи (№ 917/65/23), первісна та повторна передача справи № 911/19/19 обґрунтовувалася різними підставами, зокрема, необхідністю відступлення від висновків щодо застосування різних норм матеріального права, викладених у різних постановах Верховного Суду, а саме в постанові від 27.08.2019 у справі № 918/827/18 та в постановах від 16.01.2020 у справі № 922/939/19, від 20.11.2019 у справі № 926/34/19 відповідно.

30. Ураховуючи викладене, беручи до уваги необхідність дотримання юридичної визначеності як складового елементу принципу верховенства права та зважаючи на обов`язок суду чітко, зрозуміло і однозначно застосовувати правові норми, у тому числі й норми процесуального права, об`єднана палата дійшла висновку, що справа № 917/65/23 разом із касаційною скаргою підлягає поверненню на розгляд відповідній колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 234, 235, 302, 303, 314 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Справу № 917/65/23 за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Полтавської області від 09.08.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2024 повернути відповідній колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді О. В. Васьковський

І. М. Бенедисюк

Г. О. Вронська

В. А. Зуєв

О. Р. Кібенко

Т. М. Малашенкова

В. Г. Пєсков

Л. І. Рогач

З окремими думками суддів Васьковського О. В., Кібенко О. Р., Пєскова В. Г., Рогач Л. І.