ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/14245/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючої, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Руда Г. В.,

за участю представників:

прокуратури - Пономаренка А. Є.,

позивача - не з`явилися,

відповідача - Кушніренко І. О. (адвоката),

третьої особи - не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оксі-Автоінвест"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 (колегія суддів: Яковлєв М. Л. - головуючий, Гончаров С. А., Шаптала Є. Ю.) та рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 (суддя Грєхова О. А.) у справі

за позовом керівника Подільської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оксі-Автоінвест",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Обслуговуючого кооперативу "Видибай",

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування рішення про державну реєстрацію та повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У вересні 2023 року керівник Подільської окружної прокуратури міста Києва (далі - Прокурор) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оксі-Автоінвест" (далі - ТОВ "Оксі-Автоінвест"), у якому просив:

- усунути перешкоди територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою комунальної форми власності загальною площею 0,8137 га, яка є частиною земельної ділянки загальною площею 16,8012 га (обліковий код 90:110:0001) за адресою: м. Київ, Набережно-Печерська дорога, 8, шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 09.09.2020, індексний номер 53979401, та здійсненої на його підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності за ТОВ "Оксі-Автоінвест" на об`єкти нерухомого майна загальною площею 28,4 м2 (будинок охорони літ. "А", загальна площа - 15,6 м2; будинок охорони літ. "Б", загальна площа - 12,8 м2; альтанка літ. "В", загальна площа - 12,2 м2; огорожі № 1, № 2, № 3 - 345,6 м/п; ворота № 4, № 5, № 8, № 9 - 4 шт.; понтон № 6 - 3 шт.; берегоукріплююча споруда № 7, загальна площа - 38,0 м2; дорога № І - 648,2 м2) на Набережно-Печерській дорозі, будинок 8-Е у місті Києві;

- усунути перешкоди територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою комунальної форми власності загальною площею 0,8137 га, яка є частиною земельної ділянки загальною площею 16,8012 га (обліковий код 90:110:0001) за адресою: м. Київ, Набережно-Печерська дорога, 8, шляхом зобов`язання ТОВ "Оксі-Автоінвест" повернути земельну ділянку площею 0,8137 га, яка є частиною земельної ділянки загальною площею 16,8012 га (обліковий код 90:110:0001) за адресою: м. Київ, Набережно-Печерська дорога, 8, територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради з приведенням її у придатний для використання стан шляхом звільнення від нежитлових будівель загальною площею 28,4 м2 (будинок охорони літ. "А", загальна площа - 15,6 м2; будинок охорони літ. "Б", загальна площа - 12,8 м2; альтанка літ. "В", загальна площа - 12,2 м2; огорожі № 1, № 2, № 3 - 345,6 м/п; ворота № 4, № 5, № 8, № 9 - 4 шт.; понтон № 6 - 3 шт.; берегоукріплююча споруда № 7, загальна площа - 38,0 м2; дорога № І - 648,2 м2) на Набережно-Печерській дорозі, будинок 8-Е у місті Києві.

1.2. Позовні вимоги Прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради обґрунтовані тим, що Київська міська рада не надавала будь-яким фізичним чи юридичним особам земельну ділянку комунальної форми власності загальною площею 0,8137 га, яка є частиною земельної ділянки загальною площею 16,8012 га (обліковий код 90:110:0001) за адресою: м. Київ, Набережно-Печерська дорога, 8. Проте, за доводами Прокурора, ТОВ "Оксі-Автоінвест" чинить перешкоди територіальній громаді міста Києва в користуванні та розпорядженні цією земельною ділянкою шляхом реєстрації за зазначеною адресою права власності на об`єкти нерухомого майна. Крім того, Прокурор із покликанням на пункт 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (в редакції, чинній на момент здійснення оспорюваної державної реєстрації права власності), зазначав, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подається вичерпний перелік документів. Разом із тим, як зазначав Прокурор, оспорювана державна реєстрація права власності за ТОВ "Оксі-Автоінвест" на об`єкти нерухомого майна була здійснена на підставі довідки, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕЮБ ГРИВНА-ПЛЮС" (далі - ТОВ "ЕЮБ ГРИВНА-ПЛЮС") від 14.04.2020 № НЖ 14/04/2020, яка, за доводами Прокурора, не є правовстановлюючим документом чи будь-яким іншим документом, що надає підстави для здійснення реєстрації права власності.

Прокурор також зазначав, що земельна ділянка, в межах якої знаходяться спірні об`єкти нерухомого майна, входить в межі прибережної захисної смуги і належить до земель водного фонду. Водночас Прокурор наголошував на тому, що реєстрація права власності на земельній ділянці водного фонду суперечить вимогам законодавства та призводить до обмеження вільного доступу громадян до цієї земельної ділянки. Оскільки в ТОВ "Оксі-Автоінвест" відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, на якій розташовані об`єкти нерухомого майна, та відсутні дозвільні документи на будівництво таких об`єктів, то Прокурор зазначав, що спірні об`єкти нерухомого майна є об`єктами самочинного будівництва. З урахуванням викладеного Прокурор стверджував, що оспорювана реєстрація права власності за ТОВ "Оксі-Автоінвест" на об`єкти нерухомого майна здійснена з порушенням положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" і приписів Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127. Тому, на думку Прокурора, в цьому випадку слід скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 09.09.2020 з індексним номером 53979401. При цьому, за доводами Прокурора, оскільки ТОВ "Оксі-Автоінвест" використовує земельну ділянку без правовстановлюючих документів, то відповідача належить зобов`язати повернути таку земельну її власнику - Київській міській раді. Крім того, Прокурор із покликанням на приписи статті 376 Цивільного кодексу України зазначав про необхідність зобов`язання ТОВ "Оксі-Автоінвест" звільнити земельну ділянку від самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.05.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 у справі № 910/14245/23, задоволено в повному обсязі позовні вимоги Прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради.

Вирішено усунути перешкоди територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою комунальної форми власності загальною площею 0,8137 га, яка є частиною земельної ділянки загальною площею 16,8012 га (обліковий код 90:110:0001), шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 09.09.2020, індексний номер 53979401, та здійсненої на його підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності за ТОВ "Оксі-Автоінвест" на об`єкти нерухомого майна загальною площею 28,4 м2 (будинок охорони літ. "А", загальна площа - 15,6 м2; будинок охорони літ. "Б", загальна площа - 12,8 м2; альтанка літ. "В", загальна площа - 12,2 м2; огорожі № 1, № 2, № 3 - 345,6 м/п; ворота № 4, № 5, № 8, № 9 - 4 шт.; понтон № 6 - 3 шт.; берегоукріплююча споруда № 7, загальна площа - 38,0 м2; дорога № І - 648,2 м2) на Набережно-Печерській дорозі, будинок 8-Е у місті Києві.

Вирішено усунути перешкоди територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою комунальної форми власності загальною площею 0,8137 га, яка є частиною земельної ділянки загальною площею 16,8012 га (обліковий код 90:110:0001) за адресою: м. Київ, Набережно-Печерська дорого, 8, шляхом зобов`язання ТОВ "Оксі-Автоінвест" повернути земельну ділянку площею 0,8137 га, яка є частиною земельної ділянки загальною площею 16,8012 га (обліковий код 90:110:0001) за адресою: м. Київ, Набережно-Печерська дорого, 8, територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради з приведенням її у придатний для використання стан шляхом звільнення від нежитлових будівель загальною площею 28,4 м2 (будинок охорони літ. "А", загальна площа - 15,6 м2; будинок охорони літ. "Б", загальна площа - 12,8 м2; альтанка літ. "В", загальна площа - 12,2 м2; огорожі № 1, № 2, № 3 - 345,6 м/п; ворота № 4, № 5, № 8, № 9 - 4 шт.; понтон № 6 - 3 шт.; берегоукріплююча споруда № 7, загальна площа - 38,0 м2; дорога № І - 648,2 м2) на Набережно-Печерській дорозі, будинок 8-Е у місті Києві.

2.2. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення господарського суду першої інстанції в апеляційному порядку, встановив, що в цьому випадку нездійснення позивачем захисту інтересів територіальної громади в установленому законодавством порядку є підставою для реалізації Прокурором представницьких повноважень.

2.3. Господарські суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги Прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради, виходили з того, що в матеріалах цієї справи відсутні будь-які належні, допустимі та достовірні докази, які би підтверджували наявність у відповідача права власності або права користування земельною ділянкою площею 0,8137 га, яка є частиною земельної ділянки з обліковим кодом 90:110:0001 за адресою: м. Київ, Набережно-Печерська дорога, 8. Крім того, як установили господарські суди, відповідач для державної реєстрації права власності на спірні об`єкти нерухомого майна не надав реєстратору повний пакет документів, які передбачені законодавством для державної реєстрації права власності, а саме: документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Тому, за висновками господарських судів попередніх інстанцій, оспорювана державна реєстрація права власності за ТОВ "Оксі-Автоінвест" на спірні об`єкти нерухомого майна є незаконною. Оскільки Київська міська рада не приймала рішень про надання земельної ділянки у власність або користування ні ТОВ "Оксі-Автоінвест", ні Обслуговуючому кооперативу "Видибай" (далі - ОК "Видибай"), з огляду на відсутність будь-яких дозвільних документів на будівництво та неможливість виникнення прав і обов`язків за неіснуючими правовстановлюючими документами, то суди виснували, що спірні об`єкти нерухомого майна є об`єктами самочинного будівництва. Крім того, оскільки земельна ділянка належить до земель водного фонду, які перебувають під особливою охороною держави та заволодіння якими всупереч вимогам Земельного кодексу України є недопустимим, то, за висновками судів, забудовник, розмістивши на такій земельній ділянці спірні об`єкти нерухомого майна, допустив порушення прав усіх жителів столиці України. За таких обставин господарські суди попередніх інстанцій виснували, що звільнення земельної ділянки від спірних об`єктів нерухомого майна в повній мірі відповідає принципам "балансу інтересів", "пропорційності", "справедливої рівноваги". На підставі викладеного суди констатували, що в цьому випадку немає непропорційного втручання у право відповідача на мирне володіння майном.

3. Короткий зміст касаційної скарги

3.1. Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 та рішенням Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/14245/23, до Верховного Суду звернулося ТОВ "Оксі-Автоінвест" із касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради.

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, ТОВ "Оксі-Автоінвест" зазначає, що судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. ТОВ "Оксі-Автоінвест", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. ТОВ "Оксі-Автоінвест" вважає, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, неправильно застосували приписи статті 23 Закону України "Про прокуратуру", статті 376 Цивільного кодексу України та не врахували висновки щодо застосування цих норм, викладені в постановах Верховного Суду:

- від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 28.04.2021 у справі № 922/3219/20, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, щодо застосування положень статті 23 Закону України "Про прокуратуру" в питанні стосовно наявності повноважень у прокурора на звернення до суду в інтересах держави;

- від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, від 02.06.2021 у справі № 509/11/17, від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2019 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17, від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 19.04.2023 у справі № 904/7803/21, від 07.06.2023 у справі № 916/959/22, від 20.01.2021 у справі № 442/302/17, щодо застосування способів захисту цивільного права;

- від 06.02.2019 у справі № 554/5323/14, щодо застосування приписів статті 204 Цивільного кодексу України, які визначають правило презумпції правомірності правочину;

- від 13.02.2024 у справі № 906/205/22, відповідно до яких об`єкт самочинного будівництва може бути знесений як особою, яка здійснила самочинне будівництво, так і особою, що здійснює самочинне будівництво.

3.4. Скаржник із покликанням на зазначені висновки Верховного Суду стверджує, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. При цьому ТОВ "Оксі-Автоінвест" вважає, що господарські суди попередніх інстанцій не з`ясували причин, які перешкоджали Київській міській раді самостійно захистити інтереси громади, які збігаються з інтересами держави. Тому, на думку скаржника, Прокурор у цьому випадку не підтвердив наявності виключних підстав для представництва інтересів Київської міської ради.

3.5. Крім того, ТОВ "Оксі-Автоінвест" зазначає про неефективність обраного Прокурором способу захисту щодо усунення перешкод шляхом скасування рішення державного реєстратора. При цьому, як стверджує скаржник, Прокурор у цьому випадку обрав спосіб захисту позивача шляхом скасування рішення державного реєстратора та шляхом звільнення земельної ділянки від спірних об`єктів нерухомого майна, проте, за доводами ТОВ "Оксі-Автоінвест", такий спосіб захисту фактично вимагає знесення нерухомого майна без встановлення обставин самочинного будівництва. Крім того, як стверджує скаржник, такі позовні вимоги пред`явлені до особи, які не здійснювала такого будівництва. При цьому ТОВ "Оксі-Автоінвест" зазначає, що задоволення позовних вимог у цій справі відбулося без спростування презумпції правомірності правочину, на підставі якого ТОВ "Оксі-Автоінвест" набуло спірне майно від ОК "Видибай", а господарські суди попередніх інстанцій помилково не встановлювали таких обставин справи.

3.6. Скаржник також зазначає, що апеляційний господарський суд безпідставно не повідомив його та ОК "Видибай" про розгляд справи. Тому, за доводами ТОВ "Оксі-Автоінвест", в цьому випадку відповідача необґрунтовано позбавлено можливості бути вислуханим, що підтверджується протоколом Північного апеляційного господарського суду. Скаржник також стверджує, що в матеріалах справи немає доказів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

3.7. 30.09.2024 Верховний Суд зареєстрував відзив Подільської окружної прокуратури міста Києва на касаційну скаргу ТОВ "Оксі-Автоінвест", який сформований 30.09.2024 в системі "Електронний суд". 03.10.2024 Верховний Суд зареєстрував відзив Подільської окружної прокуратури міста Києва на касаційну скаргу ТОВ "Оксі-Автоінвест", поданий 27.09.2024 через засоби поштового зв`язку.

Колегія суддів установила, що ухвалою Верховного Суду від 09.09.2024 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Оксі-Автоінвест" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/14245/23, встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 24.09.2024.

Проте Подільська окружна прокуратура міста Києва подала відзиви на касаційну скаргу 27.09.2024 та 30.09.2024, тобто із пропуском встановленого строку. При цьому Подільська окружна прокуратура міста Києва не просить поновити строк для подання відзиву на касаційну скаргу, а лише зазначає про неотримання копії ухвали Верховного Суду про відкриття касаційного провадження у справі. Водночас згідно з довідкою Верховного Суду від 11.09.2024 ухвала Верховного Суду від 09.09.2024 у справі № 910/14245/23 була доставлена в Електронний кабінет керівника Подільської окружної прокуратури 09.09.2024 о 22.00 год. Тому Верховний Суд дійшов висновку про те, що відзиви Подільської окружної прокуратури міста Києва на касаційну скаргу ТОВ "Оксі-Автоінвест" належить залишити без розгляду на підставі частини 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України.

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.09.2023 № 345290898 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Меженська Кароліна Сергіївна 09.09.2020 прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 53979401), згідно з яким за відповідачем зареєстровано право власності на нежитлові будівлі загальною площею 28,4 м2 за адресою: м. Київ, Набережно-Печерська дорога, буд. 8-Е, а саме: будинок охорони літ. "А", загальною площею - 15,6 м2; будинок охорони літ. "Б", загальною площею - 12,8 м2; альтанка літ. "В", загальною площею - 12,2 м2; огорожі № 1, № 2, № 3 - 345,6 м/п; ворота № 4, № 5, № 8, № 9 - 4 шт.; понтон № 6- 3 шт.; берегоукріплююча споруда № 7, - загальною площею 38,0 м2; дорога № І, загальною площею - 648,2 м2.

4.2. Господарські суди також установили, що зазначену реєстрацію права власності здійснено на підставі довідки від 14.04.2020 № НЖ 14/04/2020, виданої ТОВ "ЕЮБ ГРИВНА-ПЛЮС".

4.3. У відповідь на запит Подільської окружної прокуратури міста Києва від 06.03.2023 № 45-2095вих23 до Київської міської ради Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у листі від 15.03.2023 зазначив, що згідно з електронною базою даних і даними міської інформаційно-аналітичної системи забезпечення містобудівної діяльності, будівельний паспорт забудови земельної ділянки або містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на Набережно-Печерській дорозі, 8-Е у Печерському районі м. Києва не надавалися; в реєстрі адрес у місті Києві відсутні відомості про документи стосовно присвоєння об`єкту нерухомості за зазначеною адресою.

4.4. У відповідь на запит Подільської окружної прокуратури міста Києва від 06.03.2023 № 45-2098вих23 Печерська районна в місті Києві державна адміністрація в листі від 14.03.2023 № 105/01-1112/1 зазначила, що вона не приймала рішення щодо присвоєння адреси: вул. Набережно-Печерська дорога, 8-Е у м. Києві та не отримувала інформації щодо присвоєння / зміни зазначеної адреси іншими уповноваженими установами.

4.5. У відповідь на запит Подільської окружної прокуратури міста Києва від 06.03.2023 № 45-2096вих23 Комунальне підприємство Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" в листі від 22.03.2023 № 062/14-3661 (И-2023) зазначило, що не отримувало звернень для оформлення замовлень на виготовлення технічного паспорта за адресою: вул. Набережно-Печерська дорога, 8-Е.

4.6. У відповідь на запит Подільської окружної прокуратури міста Києва від 06.03.2023 № 45-2095вих23 Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради в листі від 09.03.2023 № 0570202/1-3066 зазначив, що за даними міського земельного кадастру земельна ділянка за адресою: м. Київ, Набережно-Печерська дорога, 8-Е, не зареєстрована та не обліковується.

4.7. У відповідь на запит Подільської окружної прокуратури міста Києва від 21.03.2023 № 2566вих23 Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради в листі від 29.03.2023 № 05716-3944 зазначив, що за наявною інформацією суб`єкти господарювання щодо отримання права оренди / власності тощо на земельну ділянку, на якій зареєстровані нежитлові будівлі за адресою: вул. Набережно-Печерська дорога, 8-Е, до Київської міської ради не зверталися.

4.8. У відповідь на запит Подільської окружної прокуратури міста Києва від 22.03.2023 № 45-2589вих23 Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради в листі від 30.03.2023 № 073-812 зазначив, що він не видавав, не реєстрував документів, які дають право на виконання підготовчих, будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: Набережно-Печерська дорога, 8-Е.

4.9. У відповідь на запит Подільської окружної прокуратури міста Києва від 22.03.2023 № 45-2591вих23 Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради в листі від 31.03.2023 № 05716-4149 зазначив, що земельна ділянка за адресою: Набережно-Печерська дорога, 8-Е у Печерському районі м. Києва, не зареєстрована та не обліковується. Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради також зазначив, що Кабінет Міністрів України пунктом 1 постанови "Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану" від 13.03.2022 № 303 припинив проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні". Крім того, як зазначив Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, перевірки дотримання вимог земельного законодавства під час використання земельної ділянки за адресою: Набережно-Печерська дорога, 8-Е у Печерському районі, у межах самоврядного контролю працівниками Департаменту не проводилися.

4.10. У відповідь на запит Подільської окружної прокуратури міста Києва Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради у листі від 21.04.2023 № 0570202/1-5155 зазначив, що згідно з даними Міського земельного кадастру координати, зазначені в запиті, потрапляють в межі земельної ділянки площею 16,8012 га (обліковий код 90:110:001) за адресою: м. Київ, Набережно-Печерська дорога, 8 у Печерському районі м. Києва, яка обліковується за Комунальним підприємством "Ремонтно-відстойний пункт № 1". Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради також зазначив, що не приймав рішення про передачу земельної ділянки у власність або користування.

4.11. У відповідь на запит Подільської окружної прокуратури міста Києва Комунальне підприємство по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва "Плесо" у листі від 06.07.2023 № 077/221-2492 зазначило, що відповідно до розробленого та погодженого Державним агентством водних ресурсів України від 29.12.2021 паспорта водного об`єкта поряд із земельною ділянкою з обліковим кодом 90:110:0001, яка розташована за адресою: вул. Набережно-Печерська дорога, 8-Е, розташований водний об`єкт - озеро "Видубицьке", який перебуває на балансі Комунального підприємства по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва "Плесо".

4.12. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що відповідно до технічного звіту щодо встановлення зовнішніх меж територій, виготовленого інженером-геодезистом Дощечкіним О. І., будинок охорони загальною площею 15,6 м2 розташований на відстані 7,4 м від урізу води озера "Видубицьке" (позначений на схемі літ. "А"); будинок охорони загальною площею 12,8 м2 розташований на відстані 8,8 м від урізу води (позначений на схемі літ. "Б"); альтанка розташована на відстані 6,9 м від урізу води (позначена на схемі літ. "В").

4.13. За інформацією Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації від 17.07.2023 проект землеустрою щодо організації і встановлення меж водоохоронних зон та прибережних смуг озера "Видубицьке" не розроблявся, водночас відповідно до проєкту прибережних захисних смуг водних об`єктів міста Києва, розробленого Державним підприємством "Інститут Київгенплан" Відкритого акціонерного товариства "Київпроект", встановлено прибережну захисну смугу (зовнішню межу) навколо водойми озеро "Видубицьке" на вільній від забудови території на відстані 100 м від урізу води та по межі раніше виконаних відводів, по бровці насипу існуючої дороги.

4.14. Крім того, як установили господарські суди попередніх інстанцій, відповідно до протоколу допиту свідка від 29.03.2023 ОСОБА_1 , який є директором та засновником ТОВ "ЕЮБ ГРИВНА-ПЛЮС" і підписантом довідки від 14.04.2020№ НЖ 14/04/2020, на підставі якої проведено оспорювану реєстрацію права власності за відповідачем на спірні об`єкти нерухомого майна, засвідчив, що ця довідка ТОВ "ЕЮБ ГРИВНА-ПЛЮС" не створювалася, а відповідні обстеження не проводилися; замовник довідки йому не відомий; така довідка ним не підписувалася.

4.15. Господарські суди попередніх інстанцій також установили, що земельна ділянка з обліковим кодом 90:10:0001, у межах якої знаходяться спірні об`єкти нерухомого майна, входить у межі прибережної захисної смуги і належить до земель водного фонду.

4.16. Суди також зазначили, що камеральною перевіркою державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської Кароліни Сергіївни (проведена на виконання наказу Міністерства юстиції України від 05.07.2023 № 1599/7), результати якої оформлені актом від 21.07.2023, встановлено порушення при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 53979401), згідно з яким за відповідачем зареєстровано право власності на спірні нежитлові будівлі. Так, цією перевіркою встановлено порушення вимог статей 2, 3, 10, 23 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пунктів 12, 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, оскільки державну реєстрацію права власності здійснено без документа, який відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та документа, що підтверджує присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна.

4.17. Крім того, господарські суди попередніх інстанцій установили, що в матеріалах справи наявний акт приймання-передачі нерухомого майна від 11.03.2018, відповідно до якого ОК "Видибай" передав у власність, а відповідач прийняв у власність спірне нерухоме майно.

4.18. Прокурор, вважаючи порушеними права позивача внаслідок здійснення відповідачем самочинного будівництва об`єктів нерухомого майна на земельній ділянці комунальної власності, звернувся до Господарського суду міста Києва із цим позовом.

5. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду

5.1. Ухвалою Верховного Суду від 09.09.2024 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Оксі-Автоінвест" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/14245/23.

Ухвалою Верховного Суду від 01.10.2024 зупинено касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Оксі-Автоінвест" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/14245/23 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 914/1785/22 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 04.10.2024 поновлено касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Оксі-Автоінвест" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/14245/23; задоволено клопотання ТОВ "Оксі-Автоінвест" про зупинення виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/14245/23 до закінчення їх перегляду в касаційному порядку; зупинено виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/14245/23 до закінчення їх перегляду в касаційному порядку; зупинено касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Оксі-Автоінвест" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/14245/23 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 914/1785/22 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 11.11.2024 поновлено касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Оксі-Автоінвест" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/14245/23.

Ухвалою Верховного Суду від 10.12.2024 оголошено перерву в судовому засіданні з розгляду касаційної скарги ТОВ "Оксі-Автоінвест" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/14245/23. Крім того, в судовому засіданні, яке відбулося 10.12.2024, Верховний Суд розглянув клопотання ТОВ "Оксі-Автоінвест" про долучення до матеріалів справи № 910/14245/23 висновку експерта від 09.12.2024 № СЕ-19/111-24/68093БТ, складеного за результатами проведення будівельно-технічної експертизи. За результатами розгляду цього клопотання Верховний Суд протокольною ухвалою відмовив у його задоволенні, оскільки відповідно до приписів статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Ухвалою Верховного Суду від 17.12.2024 зупинено касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Оксі-Автоінвест" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/14245/23 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 908/2388/21.

Ухвалою Верховного Суду від 23.02.2026 поновлено касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Оксі-Автоінвест" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/14245/23.

03.03.2026 до Верховного Суду від ТОВ "Оксі-Автоінвест" надійшли додаткові пояснення у справі № 910/14245/23.

Ухвалою Верховного Суду від 03.03.2026 оголошено перерву в судовому засіданні з розгляду касаційної скарги ТОВ "Оксі-Автоінвест" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/14245/23.

16.03.2025 до Верховного Суду від Подільської окружної прокуратури міста Києва надійшли пояснення у справі № 910/14245/23.

16.03.2025 до Верховного Суду від ОК "Видибай" надійшли пояснення у справі № 910/14245/23.

17.03.2026 до Верховного Суду від ТОВ "Оксі-Автоінвест" надійшли пояснення у справі № 910/14245/23 за результатами ознайомлення з матеріалами справи.

17.03.2026 до Верховного Суду від Київської міської ради надійшла заява, в якій позивач просить здійснювати розгляд касаційної скарги ТОВ "Оксі-Автоінвест" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/14245/23 без його участі.

5.2. З урахуванням зупинення касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Оксі-Автоінвест" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/14245/23, оголошенням перерв у судових засіданнях з розгляду зазначеної касаційної скарги, а також із метою забезпечення єдності судової практики ця справа розглядається в розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання всіх процесуальних дій і дотримання прав та інтересів учасників справи.

5.3. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.4. Заслухавши суддю-доповідачку, прокурора, представницю відповідача, дослідивши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке.

5.5. Предметом позову в цій справі є вимоги Прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради до ТОВ "Оксі-Автоінвест" про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування рішення про державну реєстрацію та повернення земельної ділянки шляхом її звільнення від об`єктів нерухомого майна.

5.6. Позовні вимоги Прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради обґрунтовані тим, що Київська міська рада не надавала будь-яким фізичним чи юридичним особам земельну ділянку комунальної форми власності загальною площею 0,8137 га, яка є частиною земельної ділянки загальною площею 16,8012 га (обліковий код 90:110:0001) за адресою: м. Київ, Набережно-Печерська дорога, 8. Проте, за доводами Прокурора, ТОВ "Оксі-Автоінвест" чинить перешкоди територіальній громаді міста Києва в користуванні та розпорядженні цією земельною ділянкою шляхом реєстрації за зазначеною адресою права власності на об`єкти нерухомого майна.

5.7. Господарські суди попередніх інстанцій, розглянувши справу № 910/14245/23 по суті позовних вимог, дійшли висновку про задоволення позову Прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради.

5.8. ТОВ "Оксі-Автоінвест" не погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій, а тому звернулося з касаційною скаргою на судові рішення. ТОВ "Оксі-Автоінвест", звертаючись із касаційною скаргою, покликається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.9. Пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

5.10. Крім того, Верховний Суд, переглядаючи оскаржувані судові рішення, зазначає, що касаційне провадження в цій справі № 910/14245/23 зупинялося до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справ № 914/1785/22, № 908/2388/21. Отже, висновки, які викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.09.2024 у справі № 914/1785/22, від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21, підлягають урахуванню при розгляді касаційної скарги ТОВ "Оксі-Автоінвест" у цій справі.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.11. Касаційна скарга ТОВ "Оксі-Автоінвест" із покликанням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивована тим, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, неправильно застосували приписи статті 23 Закону України "Про прокуратуру", статті 376 Цивільного кодексу України та не врахували висновки щодо застосування цих норм, викладені в постановах Верховного Суду:

- від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 28.04.2021 у справі № 922/3219/20, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, щодо застосування положень статті 23 Закону України "Про прокуратуру" в питанні стосовно наявності повноважень у прокурора на звернення до суду в інтересах держави;

- від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, від 02.06.2021 у справі № 509/11/17, від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2019 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17, від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 19.04.2023 у справі № 904/7803/21, від 07.06.2023 у справі № 916/959/22, від 20.01.2021 у справі № 442/302/17, щодо застосування способів захисту цивільного права;

- від 06.02.2019 у справі № 554/5323/14, щодо застосування приписів статті 204 Цивільного кодексу України, які визначають правило презумпції правомірності правочину;

- від 13.02.2024 у справі № 906/205/22, відповідно до яких об`єкт самочинного будівництва може бути знесений як особою, яка здійснила самочинне будівництво, так і особою, що здійснює самочинне будівництво.

5.12. Скаржник із покликанням на зазначені висновки Верховного Суду стверджує, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. При цьому ТОВ "Оксі-Автоінвест" вважає, що господарські суди попередніх інстанцій не з`ясували причин, які перешкоджали Київській міській раді самостійно захистити інтереси громади, що збігаються з інтересами держави. Тому, на думку скаржника, Прокурор у цьому випадку не підтвердив наявності виключних підстав для представництва інтересів Київської міської ради.

5.13. Крім того, ТОВ "Оксі-Автоінвест" зазначає про неефективність обраного Прокурором способу захисту щодо усунення перешкод шляхом скасування рішення державного реєстратора. При цьому, як стверджує скаржник, Прокурор у цьому випадку обрав спосіб захисту позивача шляхом скасування рішення державного реєстратора та шляхом звільнення земельної ділянки від спірних об`єктів нерухомого майна, проте, за доводами ТОВ "Оксі-Автоінвест", такий спосіб захисту фактично вимагає знесення нерухомого майна без встановлення обставин самочинного будівництва. Крім того, як стверджує скаржник, такі позовні вимоги пред`явлені до особи, які не здійснювала такого будівництва. При цьому ТОВ "Оксі-Автоінвест" зазначає, що задоволення позовних вимог у цій справі відбулося без спростування презумпції правомірності правочину, на підставі якого ТОВ "Оксі-Автоінвест" набуло спірне майно від ОК "Видибай", а господарські суди попередніх інстанцій помилково не встановлювали таких обставин справи.

5.14. Скаржник також зазначає, що апеляційний господарський суд безпідставно не повідомив його та ОК "Видибай" про розгляд справи. Тому, за доводами ТОВ "Оксі-Автоінвест", в цьому випадку відповідача необґрунтовано позбавлено можливості бути вислуханим, що підтверджується протоколом Північного апеляційного господарського суду. Скаржник також стверджує, що в матеріалах цієї справи немає доказів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

5.15. Колегія суддів, проаналізувавши висновки Верховного Суду, на які покликається скаржник, перевіривши та надавши оцінку доводам ТОВ "Оксі-Автоінвест" про неправильне застосування судами приписів статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та про відсутність у цьому випадку повноважень у Прокурора на звернення до суду в інтересах Київської міської ради, зазначає таке.

5.16. Тлумачення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України свідчить про те, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

5.17. При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України). Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 10.03.2026 у справі № 918/1063/24, від 20.05.2025 у справі № 914/3748/23, від 23.01.2025 у справі № 920/298/23, від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захист або здійснює його неналежно. "Нездійснення захисту" має прояв у пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень: він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. "Здійснення захисту неналежним чином" має прояв у активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка є неналежною. "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 10.03.2026 у справі № 918/1063/24, від 24.02.2026 у справі № 915/1185/20.

5.18. Верховний Суд зазначає, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Разом із тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 10.03.2026 у справі № 918/1063/24, від 24.02.2026 у справі № 915/1185/20, від 03.02.2026 у справі № 910/21935/17, від 20.05.2025 у справі № 914/3748/23.

5.19. Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для такого представництва. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 10.03.2026 у справі № 918/1063/24, від 03.09.2024 у справі № 922/2268/16, від 18.04.2024 у справі № 925/700/23.

5.20. Суд зобов`язаний дослідити, чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 10.03.2026 у справі № 918/1063/24, від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22, від 15.08.2024 у справі № 918/1075/23, від 06.08.2024 у справі № 910/2876/17.

5.21. Обставини дотримання прокурором процедури, встановленої частинами 3 та 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до положень статей 53, 174 Господарського процесуального кодексу України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.

5.22. Колегія суддів зазначає, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наведено такі правові висновки:

"37. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

38. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

39. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

40. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

…43. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим".

5.23 Ураховуючи викладене, Верховний Суд зазначає, що прокурор на виконання положень частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" зобов`язаний попередньо, до подання позову до суду, звернутися до органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах з повідомленням про порушення закону. Такий орган повинен розглянути це звернення і вжити заходів до захисту інтересів держави, та лише у випадку невжиття таких заходів у розумний строк з боку цього органу або невмотивованої відмови вжити такі заходи, це вважається достатнім аргументом для підтвердження бездіяльності такого органу та дає підстави прокурору для звернення із позовом до суду в інтересах держави.

5.24. Апеляційний господарський суд, досліджуючи питання щодо наявності підстав для реалізації Прокурором представницьких повноважень, установив, що Київська міська рада є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Тому суд виснував, що Прокурор правильно визначив позивача в цій справі.

5.25. Апеляційний господарський суд з урахуванням неодноразових запитів Подільської окружної прокуратури міста Києва до Київської міської ради та її підрозділів виснував, що позивач безумовно був обізнаний про порушення його інтересів та мав достатньо часу для звернення до суду за їх захистом. Проте, як установив апеляційний господарський суд, за наявними в матеріалах справи документами, протягом тривалого часу мала місце бездіяльність компетентних органів, які достеменно знали про порушення інтересів територіальної громади міста Києва, а також були повідомлені Прокурором про наявність підстав та обов`язку здійснювати відповідний належний захист цих інтересів. Однак позивач не здійснив достатніх і ефективних заходів для захисту та відновлення порушеного права, зокрема, шляхом звернення до суду з відповідним позовом. При цьому, за висновком апеляційного господарського суду, надані Прокурором докази в сукупності достеменно свідчать про те, що позивач фактично не бажав належним чином здійснювати захист інтересів територіальної громади міста Києва шляхом звернення з позовом до суду. Крім того, як установив апеляційний господарський суд, Прокурор при поданні позовної заяви дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", оскільки листом від 17.08.2023 № 45-8206ВИХ повідомив позивача про подання позовної заяви. Оскільки позивач самостійно не звернувся до суду з позовом, то суд виснував, що Прокурор у цій справі належним чином обґрунтував підстави щодо представництва інтересів позивача.

5.26. Крім того, як свідчить зміст позовної заяви, Прокурор зазначав про те, що всупереч установленому законодавством порядку право власності на спірні об`єкти нерухомого майна зареєстроване за ТОВ "Оксі-Автоінвест" на підставі документів, які не відповідають законодавству. Крім того, Прокурор зазначав, що такі дії спрямовані на подальше незаконне заволодіння комунальним майном - земельною ділянкою в Печерському районі м. Києва поза процедурою проведення земельних торгів. Однак, як стверджував Прокурор, Київська міська рада неналежним чином здійснювала повноваження, покладені на неї законодавством. Отже, Верховний Суд зазначає, що Прокурор у цьому випадку належним чином обґрунтував необхідність захисту прав Київської міської ради.

5.27. Наведені обставини свідчать про дотримання Прокурором на момент звернення з позовом вимог статті 53 Господарського процесуального кодексу України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та про наявність у цьому випадку підстав для захисту інтересів Київської міської ради і звернення до суду з відповідним позовом.

5.28. Наведеними обставинами спростовуються доводи ТОВ "Оксі-Автоінвест" про те, що Прокурор у цьому випадку не підтвердив наявності виключних підстав для представництва інтересів Київської міської ради. З урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (пункт 5.22 цієї постанови), колегія суддів також визнає необґрунтованими доводи скаржника про нез`ясування судом причин, які перешкоджали Київській міській раді самостійно захистити інтереси територіальної громади.

5.29. Тому необґрунтованими є доводи ТОВ "Оксі-Автоінвест" про те, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, неправильно застосували приписи статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та не врахували висновки щодо застосування цієї норми права, викладені в постановах Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 28.04.2021 у справі № 922/3219/20, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц. Крім того, скаржник у касаційній скарзі покликається на неврахування судами висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 18.11.2022, проте не зазначає номера справи, а тому колегія суддів не може перевірити такі доводи скаржника.

5.30. Колегія суддів, проаналізувавши висновки Верховного Суду, на які покликається скаржник, перевіривши та надавши оцінку доводам ТОВ "Оксі-Автоінвест" про неправильне застосування судами приписів статті 376 Цивільного кодексу України та про неефективність обраного Прокурором способу захисту щодо усунення перешкод шляхом скасування рішення державного реєстратора, зазначає таке.

5.31. За змістом частин 1, 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

5.32. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

5.33. Під захистом права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

5.34. Суб`єктивні цивільні права та інтереси особи захищаються в порядку, передбаченому законом, за допомогою застосування, зокрема, способів захисту.

5.35. Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника, і такі способи мають бути доступними й ефективними.

5.36. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 11.02.2025 у справі № 922/985/24, від 12.11.2024 у справі № 911/3292/23, від 03.09.2024 у справі № 907/358/20, від 27.08.2024 у справі № 924/128/21, від 11.06.2024 у справі № 914/3293/20, від 07.05.2024 у справі № 910/11383/23.

5.37. Право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога щодо захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Зазначені правові позиції неодноразово висловлювалися Верховним Судом та узагальнено викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19.

5.38. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

5.39. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

5.40. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили би компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ вказав, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

5.41. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

5.42. Додатково в контексті обраного способу захисту, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

5.43. Ефективність позовної вимоги має оцінюватися з огляду на обставини справи та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, відповідати встановленим обставинам.

5.44. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача в цих правовідносинах, позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 та постановах Верховного Суду від 11.02.2025 у справі № 922/985/24, від 06.02.2024 у справі № 916/1431/23, від 07.05.2024 у справі № 910/11383/23.

5.45. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду а постанові від 18.09.2024 у справі № 914/1785/22, до закінчення розгляду якої зупинялося касаційне провадження в цій справі, державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності не має. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.

5.46. Водночас Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21, до закінчення розгляду якої зупинялося касаційне провадження в цій справі, зазначила, що за обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстроване за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 Цивільного кодексу України порядку, то задоволення позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або позовних вимог про скасування державної реєстрації прав, або вимог про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна. Подібні висновки також викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22.

5.47. Таким чином, усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, відповідно до якої у спорах про знесення об`єкта самочинного будівництва заявлені позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора та державної реєстрації є неналежними і такими, що не спрямовані на реальний захист прав та інтересів позивача.

5.48. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21 виснувала, що належним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, є вимога про знесення об`єкта самочинного будівництва відповідно до частини 4 статті 376 Цивільного кодексу України. Цей спосіб захисту відповідає характеру правопорушення, є таким, що встановлений законом, реально захищає та відновлює права та інтереси позивача.

5.49. При цьому колегія суддів ураховує, що відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10.01.2024 у справі № 489/742/20, від 02.06.2021 у справі № 910/14524/19, позовні вимоги про звільнення земельної ділянки від розміщених на ній будівель і споруд відповідають вимогам законодавства. Подібні висновки також викладені в постановах Верховного Суду від 17.04.2025 у справі № 910/127/21, від 29.01.2026 у справі № 758/3718/20, від 31.10.2024 у справі № 760/10777/22.

5.50. За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами скаржника про неналежність обраного Прокурором способу захисту щодо усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування рішення державного реєстратора та державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна.

5.51. При цьому Верховний Суд зазначає, що обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 27.11.2025 у справі № 922/4788/24, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.

5.52. З урахуванням викладеного Верховний Суд зазначає, що позовні вимоги Прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради про усунення перешкод територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою комунальної форми власності загальною площею 0,8137 га, яка є частиною земельної ділянки загальною площею 16,8012 га (обліковий код 90:110:0001) за адресою: м. Київ, Набережно-Печерська дорога, 8, шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 09.09.2020, індексний номер 53979401, та здійсненої на його підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Оксі-Автоінвест" на об`єкти нерухомого майна загальною площею 28,4 м2 (будинок охорони літ. "А", загальна площа - 15,6 м2; будинок охорони літ. "Б", загальна площа - 12,8 м2; альтанка літ. "В", загальна площа - 12,2 м2; огорожі № 1, № 2, № 3 - 345,6 м/п; ворота № 4, № 5, № 8, № 9 - 4 шт.; понтон № 6 - 3 шт.; берегоукріплююча споруда № 7, загальна площа - 38,0 м2; дорога № І - 648,2 м2) на Набережно-Печерській дорозі, будинок 8-Е у місті Києві, не можуть бути задоволені з огляду на обрання Прокурором неналежного способу захисту.

5.53. Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

5.54. Згідно із частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

5.55. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 317 Цивільного кодексу України). Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина 4 статті 373 Цивільного кодексу України).

5.56. Особливості права власності на землю врегульовані Земельним кодексом України. Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

5.57. Згідно зі статтею 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. При цьому права володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою в повному обсязі можуть належати лише власникові земельної ділянки.

5.58. Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам (частина 1 статті 375 Цивільного кодексу України).

5.59. Стаття 375 Цивільного кодексу України визначає право власника на забудову належної йому земельної ділянки, тобто можливість власника земельної ділянки здійснювати на ній будівництво в порядку, встановленому законом. Власник має право здійснювати на належній йому земельній ділянці нове будівництво, створюючи будівлі та споруди, яких раніше не існувало.

5.60. Статтею 331 Цивільного кодексу України визначається порядок набуття права власності на новостворене майно. За змістом цієї статті право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

5.61. Водночас можуть існувати ситуації, коли особа, не маючи прав на земельну ділянку (не будучи власником або користувачем земельної ділянки), здійснює на ній будівництво, або здійснює будівництво без відповідного документа, проєкту, з істотним порушенням будівельних норм і правил. Такі правовідносини врегульовані статтею 376 Цивільного кодексу України, в якій визначено правовий режим самочинного будівництва.

5.62. Відповідно до частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

5.63. Виходячи зі змісту частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України об`єкт нерухомого майна вважається самочинним будівництвом, якщо він збудований або будується: 1) на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту; 3) з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Наявність хоча би однієї з наведених ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21.

5.64. Будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, охоплює ситуації, коли особа отримала у встановленому порядку земельну ділянку для забудови, але порушує мету використання такої земельної ділянки, а також коли особа здійснює будівництво, не маючи юридичних прав на земельну ділянку. Мова може йти про самовільне зайняття земельної ділянки, що є правопорушенням відповідно до статті 211 Земельного кодексу України. Самовільним зайняттям земельної ділянки є активні протиправні дії особи, спрямовані на фактичне заволодіння чи/та використання земельної ділянки або її частини за відсутності рішення уповноваженого органу чи волевиявлення власника про її відчуження чи надання в користування. Відсутність у особи прав на земельну ділянку за загальним правилом унеможливлює отримання такою особою документів, необхідних для виконання будівельних робіт, оскільки, як зазначалося, право на забудову земельної ділянки належить власнику або особі, яка має відповідні речові права на земельну ділянку. Отже, якщо об`єкт будується або збудований на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, це є самостійною та достатньою підставою для кваліфікації його судом об`єктом самочинного будівництва. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21.

5.65. У разі здійснення будівництва на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, найбільшого порушення зазнає право власника користуватися земельною ділянкою, яке слід розглядати як юридично гарантовану правовими нормами можливість власника самостійно господарювати на земельній ділянці, використовувати її корисні властивості для задоволення власних соціальних, економічних, духовних та інших потреб, тобто можливість її господарської експлуатації та, як наслідок, отримання доходу від неї. Особа, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що їй не належить, своїми протиправними діями позбавляє власника можливості належним чином вільно користуватися земельною ділянкою. У разі самочинного будівництва особа своїми діями також створює й інші перешкоди власнику. Йдеться, зокрема, про порушення права розпорядження земельною ділянкою, яке належить лише її власнику і полягає у юридично забезпеченій можливості визначати юридичну або фактичну долю земельної ділянки, тобто можливість вчиняти різні дії із земельною ділянкою, у тому числі й щодо її відчуження іншим особам. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21 до закінчення розгляду якої зупинялося касаційне провадження в цій справі.

5.66. Відносини власника земельної ділянки із особою, яка вчинила самочинне будівництво на його земельній ділянці, регулюються частинами 4- 6 статті 376 Цивільного кодексу України. Такі відносини, як і будь-які інші відносини власності, є абсолютними, в яких праву власника кореспондує обов`язок усіх і кожного утримуватися від будь-яких посягань на це право. Основу такої правової охорони утворює принцип єдності земельної ділянки й будівель та споруд, розташованих на ній, основною ідеєю якого є унеможливлення виникнення ситуацій, у яких будівля й земельна ділянка стають об`єктами конкуруючих прав та інтересів різних суб`єктів. Законодавче визначення правових наслідків самочинного будівництва ґрунтується на пріоритетності захисту прав власника земельної ділянки.

5.67. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що стаття 376 Цивільного кодексу України розташована в главі 27 "Право власності на землю (земельну ділянку)", тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний із питаннями права власності на земельну ділянку.

5.68. У постанові від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці. Подібні висновки також викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21.

5.69. Особливістю об`єктів самочинного будівництва є те, що відповідно до частини 2 статті 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Самочинне будівництво як майно має визначений правилами статті 376 Цивільного кодексу України спеціальний правовий режим, елементом якого є умови та порядок визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а також наслідки відмови у такому визнанні. Цей механізм ґрунтується на судовому порядку вирішення питань, пов`язаних як із рішенням про визнання права власності, так і з наслідками цього рішення та захистом осіб, права яких порушено самочинним будівництвом. За умови дотримання чіткого алгоритму дій, передбаченого у статті 376 Цивільного кодексу України, претендувати на отримання самочинно збудованого майна у власність може як особа, яка його побудувала, так і власник земельної ділянки, на якій воно споруджено. Подібні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21, від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22.

5.70. Отже, колегія суддів зазначає, що самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, є порушенням прав власника відповідної земельної ділянки.

5.71. Крім того, Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 1 пункту 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (в редакції, чинній на момент здійснення оспорюваної державної реєстрації права власності), для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

5.72. Однак, як установили господарські суди попередніх інстанцій, відповідач для державної реєстрації права власності на спірні об`єкти нерухомого майна не надав реєстратору повний пакет документів, які передбачені законодавством для державної реєстрації права власності, а саме: документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічного паспорта на об`єкт нерухомого майна; документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

5.73. Крім того, господарські суди попередніх інстанцій установили, що в матеріалах цієї справи відсутні будь-які належні, допустимі та достовірні докази, які би підтверджували наявність у відповідача права власності або права користування земельною ділянкою площею 0,8137 га, яка є частиною земельної ділянки з обліковим кодом 90:110:0001 за адресою: м. Київ, Набережно-Печерська дорога, 8.

5.74. Оскільки Київська міська рада не приймала рішень про надання земельної ділянки у власність або користування ні ТОВ "Оксі-Автоінвест", ні ОК "Видибай", та з огляду на відсутність будь-яких дозвільних документів на будівництво, суди правильно виснували, що спірні об`єкти нерухомого майна є об`єктами самочинного будівництва.

5.75. Господарські суди попередніх інстанцій також установили, що земельна ділянка з обліковим кодом 90:10:0001, у межах якої знаходяться спірні об`єкти нерухомого майна, входить в межі прибережної захисної смуги і належить до земель водного фонду.

5.76. Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту "є" частини 1 статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, серед яких є землі водного фонду.

5.77. За змістом статті 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів.

5.78. Згідно зі статтею 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

5.79. Вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги (частина 1 статті 60 Земельного кодексу України).

5.80. За змістом частини 4 статті 61 Земельного кодексу України режим господарської діяльності на земельних ділянках прибережних захисних смуг уздовж річок, навколо водойм та на островах встановлюється законом.

5.81. Частиною 1 статті 89 Водного кодексу України передбачено, що прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності

5.82. Оскільки суди встановили, що земельна ділянка належить до земель водного фонду, які перебувають під особливою охороною держави та заволодіння якими всупереч вимогам Земельного кодексу України є недопустимим, то дійшли правильного висновку про те, що забудовник, розмістивши на такій земельній ділянці спірні об`єкти нерухомого майна, допустив порушення прав територіальної громади міста Києва.

5.83. Тому суди зазначили, що звільнення земельної ділянки від спірних об`єктів нерухомого майна в повній мірі відповідає принципам "балансу інтересів", "пропорційності", "справедливої рівноваги". На підставі викладеного суди констатували, що в цьому випадку немає непропорційного втручання у право відповідача на мирне володіння майном.

5.84. Крім того, Верховний Суд, розглянувши доводи скаржника про те, що позовні вимоги Прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради пред`явлені до особи, які не здійснювала такого будівництва, зазначає, що відповідно до частини 4 статті 376 Цивільного кодексу України в разі, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Зазначена норма покладає обов`язок щодо знесення об`єкта самочинного будівництва на особу, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво. Такою є особа, яка має юридичні права на об`єкт самочинного будівництва. До визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва судом в порядку, встановленому статтею 376 Цивільного кодексу України, режим об`єкта самочинного будівництва не змінюється. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21.

5.85. Ураховуючи негаторний характер позову власника земельної ділянки, обов`язок з приведення земельної ділянки у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, покладається на особу, яка чинить такі перешкоди на момент звернення власника земельної ділянки з позовом до суду. При цьому обов`язок знести об`єкт самочинного будівництва має розглядатися в контексті правового захисту права власності на земельну ділянку.

5.86. Отже, відповідачем за вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва має бути особа, яка чинить перешкоди в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою (останній набувач). Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21.

5.87. Тому колегія суддів не може взяти до уваги покликання скаржника на неврахування судами висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 13.02.2024 у справі № 906/205/22, відповідно до яких об`єкт самочинного будівництва може бути знесений як особою, яка здійснила самочинне будівництво, так і особою, що здійснює самочинне будівництво, оскільки Верховний Суд ураховує наведені висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21.

5.88. Крім того, колегія суддів, розглянувши доводи скаржника про те, що апеляційний господарський суд безпідставно не повідомив його та ОК "Видибай" про розгляд справи і позбавив можливості бути вислуханим, визнає такі твердження необґрунтованими, оскільки в матеріалах цієї справи наявна довідка Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2024, які свідчить про доставку 17.07.2024 ухвали Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2024 про відкриття апеляційного провадження у справі № 910/14245/23 до електронного кабінету ТОВ "Оксі-Автоінвест" (арк. справи 137, том 2). Водночас колегія суддів не може взяти до уваги доводи скаржника про неповідомлення про розгляд справи ОК "Видибай", оскільки відповідно до пункту 5 частини 1 статті 310 Господарського процесуального кодексу України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою. Проте ОК "Видибай" не зверталося до Верховного Суду з касаційною скаргою та не покликалося на неповідомлення про розгляд справи апеляційним господарським судом.

5.89. Доводи ТОВ "Оксі-Автоінвест" про те, що задоволення позовних вимог у цій справі відбулося без спростування презумпції правомірності правочину, на підставі якого ТОВ "Оксі-Автоінвест" набуло спірне майно від ОК "Видибай" є необгрунтованими, оскільки за змістом висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21, внаслідок укладення договорів купівлі-продажу самочинно збудованого майна обсяг прав та обов`язків власника земельної ділянки жодним чином не змінюється; укладення таких договорів не створює для позивача як дійсного власника земельної ділянки жодних правових наслідків. Отже, права та інтереси власника земельної ділянки укладенням таких договорів не порушуються. Визнання цих договорів недійсними не приведе до відновлення порушених прав власника земельної ділянки, що є підставою для відмови в задоволенні відповідних позовних вимог про визнання договорів недійсними. Подібні висновки викладені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2024 у справі № 914/1785/22.

5.90. З огляду на те, що господарські суди попередніх інстанцій установили всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, проте помилково задовольнили позовні вимоги Прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради про усунення перешкод територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою комунальної форми власності загальною площею 0,8137 га, яка є частиною земельної ділянки загальною площею 16,8012 га (обліковий код 90:110:0001) за адресою: м. Київ, Набережно-Печерська дорога, 8, шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 09.09.2020, індексний номер 53979401, та здійсненої на його підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Оксі-Автоінвест" на об`єкти нерухомого майна, то оскаржувані судові рішення в цій частині підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, оскільки в цій частині Прокурор обрав неналежний спосіб захисту цивільного права позивача.

5.91. Водночас колегія суддів визнає необґрунтованими доводи ТОВ "Оксі-Автоінвест" про те, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, неправильно застосували приписи статті 23 Закону України "Про прокуратуру", статті 376 Цивільного кодексу України та не врахували висновки щодо застосування цих норм у подібних правовідносинах, викладені в постановах Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 28.04.2021 у справі № 922/3219/20, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 06.02.2019 у справі № 554/5323/14, від 13.02.2024 у справі № 906/205/22, оскільки висновки, наведені в оскаржуваних судових рішеннях, не суперечать висновкам, на які покликається скаржник.

5.92. Таким чином, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, частково підтвердилися під час касаційного провадження. Натомість підстави касаційного оскарження, визначені пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень із цих підстав.

5.93. Крім того, деякі доводи скаржника зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судами при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками господарських судів, які покладені в основу оскаржуваних судових рішень.

5.94. Верховний Суд також зазначає, що інші доводи касаційної скарги стосуються з`ясування обставин, вже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, а тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції згідно з приписами частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.3. За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.4. Частиною 1 статті 311 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

6.5. Ураховуючи межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення у цій справі належить скасувати в частині задоволення позовних вимог Прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради про усунення перешкод територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою комунальної форми власності загальною площею 0,8137 га, яка є частиною земельної ділянки загальною площею 16,8012 га (обліковий код 90:110:0001) за адресою: м. Київ, Набережно-Печерська дорога, 8, шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 09.09.2020, індексний номер 53979401, та здійсненої на його підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності за ТОВ "Оксі-Автоінвест" на об`єкти нерухомого майна та ухвалити в цій частині нове рішення у справі № 910/14245/23 про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог; в іншій частині оскаржувані судові рішення належить залишити без змін.

6.6. Відповідно до частини 3 статті 332 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії). З урахуванням викладеного Верховний Суд поновлює виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/14245/23, яке було зупинено ухвалою Верховного Суду від 04.10.2024.

7. Судові витрати

7.1. Відповідно до частини 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

7.2. За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.

7.3. Оскільки касаційну скаргу належить задовольнити частково, то, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, передбаченими приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд здійснює розподіл судових витрат, понесених ТОВ "Оксі-Автоінвест" у зв`язку з розглядом справи в судах апеляційної та касаційної інстанцій, шляхом покладення цих витрат на Подільську окружну прокуратуру міста Києва.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 311, 314, 315, 317, 332 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оксі-Автоінвест" задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/14245/23 скасувати в частині задоволення позовних вимог керівника Подільської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради про усунення перешкод територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою комунальної форми власності загальною площею 0,8137 га, яка є частиною земельної ділянки загальною площею 16,8012 га (обліковий код 90:110:0001) за адресою: м. Київ, Набережно-Печерська дорога, 8, шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 09.09.2020, індексний номер 53979401, та здійсненої на його підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Оксі-Автоінвест" на об`єкти нерухомого майна загальною площею 28,4 м2 (будинок охорони літ. "А", загальна площа - 15,6 м2; будинок охорони літ. "Б", загальна площа - 12,8 м2; альтанка літ. "В", загальна площа - 12,2 м2; огорожі № 1, № 2, № 3 - 345,6 м/п; ворота № 4, № 5, № 8, № 9 - 4 шт.; понтон № 6 - 3 шт.; берегоукріплююча споруда № 7 - 38,0 м2; дорога № І - 648,2 м2) на Набережно-Печерській дорозі, будинок 8-Е у місті Києві, та в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оксі-Автоінвест" на користь Київської міської прокуратури судового збору в розмірі 2684 (двох тисяч шістсот вісімдесяти чотирьох) грн 00 коп.

3. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити керівнику Подільської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради в задоволенні зазначених позовних вимог.

4. В іншій частині постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/14245/23 залишити без змін.

5. Поновити виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/14245/23.

6. Стягнути з Подільської окружної прокуратури міста Києва на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оксі-Автоінвест" 4026 (чотири тисячі двадцять шість) грн 00 коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, 5368 (п`ять тисяч триста шістдесят вісім) грн 00 коп. витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

7. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак