ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. ЧернівціСправа № 926/3588/25

Суддя Господарського суду Чернівецької області Миронюк Сергій Олександрович, за участю секретаря судового засідання Косован А.А., розглянувши матеріали справи

за позовом акціонерного товариства Укрнафта, м. Київ

до фізичної особи-підприємця Столярчука Юрія Октавіановича, Чернівецька обл.

про стягнення заборгованості в сумі 91009,00 грн

представники сторін:

від позивача Удудяк Н.М.

від відповідача не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Укрнафта звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до фізичної особи-підприємця Столярчука Юрія Октавіановича про стягнення штрафу за договором підряду №13/5553-Р від 24.12.2024 в сумі 91009,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем всупереч умовам договору підряду №13/5553-Р від 24.12.2024 порушено строк виконання робіт понад 60 робочих днів з дати початку робіт, у зв`язку із чим позивачем нараховано штраф у розмірі 10% від вартості несвоєчасно виконаних робіт, що становить 91009,00 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2025 справу №926/3588/25 передано на розгляд судді Миронюку С.О.

Ухвалою від 28.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.11.2025.

21.11.2025 до суду від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою від 24.11.2025 задоволено заяву позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду від 21.11.2025.

Ухвалою від 25.11.2025 відкладено підготовче засідання на 11.12.2025.

Ухвалою від 11.12.2025 продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 06.01.2026.

06.01.2026 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення.

Відповідач зазначає, що відповідно до пункту 3.1 договору строк виконання будівельних робіт становить 60 робочих днів з дати отримання авансового платежу, а тому, роботи повинні були бути виконані до 03.04.2025, а не до 10.03.2025 як зазначає позивач.

Окрім того, відповідач звертає увагу на те, що було зменшено загальну вартість робіт за договором та замість 910090,00 грн ціна договору складає 798516,71 грн., а тому, штраф у розмірі 10% необхідно рахувати від зміненої ціни договору.

Ухвалою від 06.01.2026 відкладено підготовче засідання на 28.01.2026.

28.01.2026 до суду від позивача надійшли заперечення на додаткові пояснення відповідача.

Позивач зазначає, що оскільки в наданих додаткових поясненнях від 05.01.2026 представником відповідача наводиться заперечення проти позову та надаються докази, такі пояснення є фактично відзивом на позовну заяву, який поданий після спливу встановленого судом строку, а тому, додаткові пояснення від 05.01.2026 підлягають залишенню без розгляду.

Ухвалою від 28.01.2026 відкладено підготовче засідання на 05.02.2026.

05.02.2026 до суду від відповідача надійшли заперечення.

Відповідач стверджує, що він скористався правом на подання пояснень по справі, які не є відзивом. Також зазначає, що необхідно при розгляді справи врахувати часткове задоволення суми штрафу за рахунок банківської гарантії на суму 27302,70 грн., оскільки відповідач після здійснення виплати за гарантією на користь позивача повинен повернути АТ «Банк інвестицій та заощаджень» сплачені по гарантії грошові кошти в порядку регресу, а тому, подвійне стягнення штрафних санкцій за одне і те ж порушення є недопустимим.

Суд зазначає, що згідно п. 3 ч. 1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним (ч. 5 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Як наслідок, суд не вбачає підстав для залишення без розгляду додаткових пояснень від 05.01.2026, оскільки відповідач скористався правом на подання пояснень по справі.

Ухвалою від 05.02.2026 закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 05.03.2026.

Ухвалою від 05.03.2026 відкладено розгляд справи на 25.03.2026.

В судовому засіданні 25.03.2026 представник позивача просив задовольнити позовні вимоги, представник відповідача у судове засідання не з`явився.

В силу приписів ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.

Днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи (п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно довідки про доставку електронного листа ухвала від 05.03.2026 з повідомленням про дату, час і місце судового засідання 05.03.2026 доставлена до електронного кабінету відповідача.

Довідка про доставку документа в електронному вигляді до Електронного кабінету є достовірним доказом отримання адресатом судового рішення (правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 30.08.2022 по справі № 459/3660/21, від 23.08.2023 по справі № 380/24487/21).

Оскільки скаржник має зареєстрований "Електронний кабінет" у підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС і судом апеляційної інстанції копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було направлено саме до такого "Електронного кабінету", колегія суддів Верховного Суду вважає, що порушень норм процесуального права, якими регулюється питання вручення судового рішення при такому направленні не відбулося (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.02.2024 у справі №904/4199/20).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Крім того, за змістом статті 2 Закону України Про доступ до судових рішень, кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвали суду у даній справі оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відтак, відповідач мав можливість ознайомитися з текстом цих ухвал.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відтак, враховуючи належне повідомлення сторін про дату, час і місце проведення судового засідання, з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін у справі, дотримання розумності строку розгляду справи та за умови достатності наявних у справі матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд дійшов висновку про те, що неявка в судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши думку представника позивача щодо суті позовних вимог, суд зазначає наступне.

24.12.2024 між публічним акціонерним товариством «Укрнафта» (замовник), яке змінило тип та найменування на акціонерне товариство "Укрнафта" (позивач) та фізичною особою-підприємцем Столярчуком Юрієм Октавіановичем (підрядник, відповідач) укладений договір підряду №13/5553-Р.

Відповідно до п. 1.1., 1.2. договору у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Підрядник зобов`язується на свій ризик виконати вказані в пункті 1.2. Договору роботи за завданням Замовника, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити ці роботи на умовах, визначених даним Договором. Найменування робіт: Поточний ремонт операторної АЗС № 24/028, Чернівецька обл., Глибоцький р-н., смт. Глибока, вул. Першотравнева, буд. 64 (ДБН А.2.2-3:2014) ДК 021:20-6 - Інші завершальні будівельні роботи (далі по тексту - Роботи).

Загальна вартість Робіт по цьому Договору становить 910090,00 грн. Ціна Робіт визначається у відповідності до Договірної ціни - Додаток №3, що є невід`ємною частиною даного Договору. Договірна ціна на виконання даних робіт є твердою. Покращення Підрядником якості Робіт допускається за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в пункті 2.1. Договору. Ціна може бути змінена в бік зменшення за узгодженням Сторін без зміни якості Робіт (п. 2.1.-2.5. договору).

Згідно п. 2.6. договору умови оплати:

- Авансовий платіж 30 % протягом 30 календарних днів з дати отримання від Виконавця рахунку.

- Післяоплата здійснюється Замовником по факту виконаних робіт, як різниця між вартістю виконаних робіт та загальною сумою фактично здійснених платежів із врахуванням авансового платежу за ці роботи, протягом 30 календарних днів з дати підписання Сторонами проміжних актів та кінцевого акту приймання виконаних будівельних робіт. Кінцевий Акт приймання виконаних будівельних робіт підписується на основі Акту готовності об`єкту до експлуатації, підписаного Сторонами.

Строк виконання робіт становить 60 (шістдесят) робочих днів з дати отримання авансового платежу, передбаченого п.2.6. цього Договору та закінчується датою підписання кінцевою Акту приймання виконаних будівельних робіт (№КБ-2В). Початок робіт оформляється двостороннім Актом про початок виконання робіт, складеним між Замовником та Підрядником (п. 3.1. договору).

Виконання робіт оформляється шляхом підписання Сторонами проміжних та кінцевого Акту приймання виконаних будівельних робіт (№КБ-2В), надалі - Акт, який датується останнім днем виконання робіт, і Довідки про вартість виконаних будівельних робіт (№КБ-3), надалі - Довідка. В Проміжному акті та Довідці відображаються обсяги виконаних робіт та їх вартість, підтверджені Замовником і Підрядником, які є первинними обліковими документами. В Акті та Довідці відображаються обсяги виконаних робіт та їх вартість, підтверджені Замовником і Підрядником, які є первинними обліковими документами. Акт та Довідка складаються Підрядником в 2 (двох) оригінальних примірниках, які мають бути підписані, скріплені печаткою Підрядника та надані Замовнику не пізніше 2 (двох) робочих днів з дати підписання. На підставі зазначених документів Замовник проводить розрахунки з Підрядником (п. 5.1. договору).

Замовник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати одержання від Підрядника відповідного Акту, підписати його або направити Підряднику письмову відмову від прийняття виконаних Робіт та підписання Акту, із зазначенням переліку зауважень та виявлених недоліків у виконаних Роботах та/або викладенням обставин, які унеможливлюють підписання Акту. У своїй мотивованій відмові Замовник має право визначити строк для усунення зазначених ним недоліків. При цьому визначений Замовником строк є обов`язковим для Підрядника (п. 5.2. договору).

Відповідно до п. 9.2. договору при порушенні строків виконання робіт, строків по усуненню виявлених недоліків (дефектів) підрядник на вимогу замовника сплачує йому штраф у розмірі 10 % від вартості несвоєчасно виконаних робіт.

Договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками Сторін (шляхом проставлення власноручного підпису або накладання електронних підписів, у залежності від форми складання Договору: паперовій чи у формі електронного документу відповідно) та діє 31.12.2025 року. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє жодну зі Сторін Договору від виконання своїх зобов`язань по Договору та від відповідальності за його порушення (невиконання та/або неналежне виконання), яке мало місце під час дії цього Договору (п. 14.1., 14.2. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, 09.01.2025 замовником на виконання умов договору згідно платіжної інструкції №3589Г25, здійснено оплату авансового платежу в сумі 273027,00 грн та 09.01.2025 оформлено Акт прийому-передачі будівельного майданчику для проведення ремонтних робіт.

Таким чином, початком відліку строку виконання робіт слід вважати 09.01.2025.

Відтак, як стверджує позивач, роботи по договору мали бути виконані в строк до 10.03.2025.

Однак, акт приймання виконаних будівельних робіт підписано сторонами 17.06.2025, що є порушенням умов договору та дає право замовнику на стягнення штрафу у розмірі 10% від вартості несвоєчасно виконаних робіт.

Як наслідок, позивачем нараховано штраф у розмірі 10% від вартості несвоєчасно виконаних робіт, що становить 91009,00 грн.

23.09.2025 позивач направив на адресу відповідача претензію від 19.09.2025 №01/01/24/10/02-02/02/15224 щодо сплати штрафу в сумі 91009,00 грн., однак, відповіді на вказану претензію відповідач не надав.

У зв`язку із несплатою відповідачем штрафу у сумі 91009,00 грн., позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення вказаної заборгованості.

Статтею 509 Цивільного кодексу України закріплено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За статтею 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами.

Згідно з статтею 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

У розумінні наведеної норми закону основним предметом договору будівельного підряду є результат будівельних робіт - завершений будівництвом об`єкт або закінчені будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації на замовлення замовника, а не процес виконання робіт чи діяльність підрядника на створення об`єкта та його здачу. Така правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/22058/17, від 23.07.2019 у справі № 911/2076/18, від 24.01.2020 у справі № 910/3362/18, у постановах Верховного Суду від 12.09.2019 у справі № 911/2360/18, від 25.02.2020 у справі № 910/3920/18, від 31.05.2022 у справі №910/4235/20.

В силу ч. 1 ст. 839 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

В силу ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено в п. 6.4.2 ДСТУ Б Д. 1.1-1:2013 "Правила визначення вартості будівництва", затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2013 р. № 293, при визначенні вартості виконаних обсягів робіт і проведенні взаєморозрахунків за виконані роботи по об`єктах будівництва, зведення яких здійснюється за рахунок державних коштів, застосовуються примірні форми первинних облікових документів "Акт приймання виконаних будівельних робіт" (примірна форма № КБ-2в) і "Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та виграти" (примірна форма № КБ-3). які наведено у додатку Т або У.

Зазначені типові форми підлягають обов`язковому застосуванню при проведенні взаєморозрахунків за виконані роботи між замовниками за виконавцями робіт з будівництва, що здійснюється за рахунок бюджетних коштів та коштів підприємств, установ і організацій державної власності (лист Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комупального господарства України від 16.03.2010 № 12/19-3-9-14-295 "Щодо застосування типових форм первинних облікових документів у будівництві").

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, акти виконаних робіт форми КБ-2в і довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 є первинними звітними документами бухгалтерського обліку, які відображають вартість, види та обсяги виконаних будівельних робіт.

Згідно п. 89 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою КМ України №668 від 01.08.2005р., після одержання повідомлення підрядника про готовність до передачі закінчених робіт (об`єкта будівництва) замовник зобов`язаний негайно розпочати їх приймання.

Відповідно до п. 91 Загальних умов передача виконаних робіт (об`єкта будівництва) підрядником і приймання їх замовником оформлюється актом про виконані роботи.

Як встановлено п.п. 99. 100 Загальних умов розрахунки за виконані роботи проводяться на підставі документів про обсяги виконаних робіт та їх вартість. Документи про виконані роботи та їх вартість складаються і підписуються підрядником та передаються замовнику. Замовник перевіряє ці документи і в разі відсутності зауважень підписує їх. Після підписання документів замовник зобов`язаний оплатити виконані роботи.

Порядок подання підрядником документів про обсяги і вартість виконаних робіт, проведення перевірки їх достовірності, підписання та оплати замовником визначається у договорі підряду.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч. 1 ст. 846 ЦК України).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання.

У разі виявлення невідповідності робіт, пред`явлених до оплати, встановленим вимогам, завищення їх обсягів або неправильного застосування кошторисних норм, поточних цін та інших помилок, що вплинули на ціну виконаних робіт, замовник має право за участю підрядника скоригувати суму, що підлягає сплаті.

На замовника покладений обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт).

Обов`язок замовника прийняти виконані роботи та підписати акти визначені як умовами договору, так і нормами ст. 853, 882 ЦК України.

Крім того, відсутність своєчасно висловлених зауважень до виконаних робіт свідчить про прийняття робіт та відповідно, виникнення у замовника обов`язку щодо їх оплати.

Статтею 854 ЦК України передбачено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Двосторонній характер договору підряду зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто з укладенням такого договору підрядник бере на себе обов`язок виконати певну роботу, і водночас замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Виконання робіт оформляється шляхом підписання Сторонами проміжних та кінцевого Акту приймання виконаних будівельних робіт (№КБ-2В), надалі - Акт, який датується останнім днем виконання робіт, і Довідки про вартість виконаних будівельних робіт (№КБ-3), надалі - Довідка. В Проміжному акті та Довідці відображаються обсяги виконаних робіт та їх вартість, підтверджені Замовником і Підрядником, які є первинними обліковими документами. В Акті та Довідці відображаються обсяги виконаних робіт та їх вартість, підтверджені Замовником і Підрядником, які є первинними обліковими документами. Акт та Довідка складаються Підрядником в 2 (двох) оригінальних примірниках, які мають бути підписані, скріплені печаткою Підрядника та надані Замовнику не пізніше 2 (двох) робочих днів з дати підписання. На підставі зазначених документів Замовник проводить розрахунки з Підрядником (п. 5.1. договору).

Замовник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати одержання від Підрядника відповідного Акту, підписати його або направити Підряднику письмову відмову від прийняття виконаних Робіт та підписання Акту, із зазначенням переліку зауважень та виявлених недоліків у виконаних Роботах та/або викладенням обставин, які унеможливлюють підписання Акту. У своїй мотивованій відмові Замовник має право визначити строк для усунення зазначених ним недоліків. При цьому визначений Замовником строк є обов`язковим для Підрядника (п. 5.2. договору).

Актом приймання виконаних будівельних робіт за червень 2025 та Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за червень 2025, підписаних 17.06.2025 на виконання робіт згідно договору підряду №13/5553-Р від 24.12.2024, підтверджується виконання підрядником та прийняття замовником виконаних робіт на загальну суму 798516,71 грн.

Строк виконання робіт становить 60 (шістдесят) робочих днів з дати отримання авансового платежу, передбаченого п.2.6. цього Договору та закінчується датою підписання кінцевою Акту приймання виконаних будівельних робіт (№КБ-2В). Початок робіт оформляється двостороннім Актом про початок виконання робіт, складеним між Замовником та Підрядником (п. 3.1. договору).

09.01.2025 замовником на виконання умов договору згідно платіжної інструкції №3589Г25, здійснено оплату авансового платежу в сумі 273027,00 грн та 09.01.2025 оформлено Акт прийому-передачі будівельного майданчику для проведення ремонтних робіт.

Таким чином, початком відліку строку виконання робіт слід вважати 09.01.2025.

З врахуванням п. 3.1. договору роботи повинні були виконані в строк до 03.04.2025, а не до 10.03.2025 як стверджує позивач.

Однак, акт приймання виконаних будівельних робіт підписано сторонами 17.06.2025.

Отже, відповідачем до 03.04.2025 не було виконано зобов`язань за договором щодо виконання робіт як наслідок, відповідач прострочив виконання зобов`язання та не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Аналіз положень статті 614 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, Цивільний кодекс України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання. Така правова позиція щодо застосування статті 614 Цивільного кодексу України висловлена Верховним Судом України у постанові від 13.02.2013 у справі №6-170цс12, та Верховним Судом у постановах від 14.09.2021 у справі №910/7256/20, від 19.08.2021 у справі №910/11889/20.

Під час розгляду справи відповідачем не доведено наявність обставин, що унеможливили своєчасне виконання взятих на себе зобов`язань за договором та які є підставою для звільнення його від відповідальності, передбаченої договором.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст.550 ЦК України).

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 883 ЦК України за невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі.

При цьому, неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19.

Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №910/14591/21).

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

У своїх висновках суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі №199/3152/20 (Провадження №14-224цс21) з посиланням на висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, (провадження № 12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі №761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) (пункт 85).

Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/16579/20.

Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості, а тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Відповідно до п. 9.2. договору при порушенні строків виконання робіт, строків по усуненню виявлених недоліків (дефектів) підрядник на вимогу замовника сплачує йому штраф у розмірі 10 % від вартості несвоєчасно виконаних робіт.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору позивачем нараховано штраф у розмірі 10% від вартості несвоєчасно виконаних робіт в сумі 910090,00 грн, що становить 91009,00 грн.

Однак, суд не погоджується з даним розрахунком позивача з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2.1. договору загальна вартість робіт по цьому договору становить 910090,00 грн.

Проте, актом приймання виконаних будівельних робіт за червень 2025 та Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за червень 2025, підписаних 17.06.2025 на виконання робіт згідно договору підряду №13/5553-Р від 24.12.2024, підтверджується виконання підрядником та прийняття замовником виконаних робіт на загальну суму 798516,71 грн.

Відтак, з врахування п. 9.2. договору штраф у розмірі 10% від вартості несвоєчасно виконаних робіт належить рахувати від суми 798516,71 грн, що становить 79851,67 грн.

Як наслідок, належить стягнути з відповідача штраф в сумі 79851,67 грн., а тому, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У частині вимог про стягнення штрафу в сумі 11157,33 грн у задоволенні позову суд відмовляє.

Щодо пояснень відповідача про часткове задоволення суми штрафу за рахунок банківської гарантії на суму 27302,70 грн., суд зазначає наступне.

Замовник має право вимагати від переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі внесення ним не пізніше дати укладення договору про закупівлю забезпечення виконання такого договору, якщо внесення такого забезпечення передбачено тендерною документацією або в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі (ч. 1 ст. 27 Закону України Про публічні закупівлі).

Відповідно до п. 18.1., 18.2. договору під час укладення Договору Підрядник не пізніше дати його підписання надає забезпечення виконання Договору в розмірі 3% його вартості, що складає 27302,70 грн. Забезпечення виконання Договору вноситься у формі банківської гарантії, яка надана банком та гарантує забезпечення виконання Договору про закупівлю і повинно бути дійсним до кінця дії Договору та додатково протягом 90 календарних днів після закінчення строку дії Договору.

Замовник відслідковує виконання умов Договору Підрядником та у разі порушення Підрядником своїх зобов`язань перед Замовником за цим Договором, Замовник забирає забезпечення виконання Договору та має право в односторонньому порядку розірвати Договір, письмово повідомивши про це Підрядника (п. 18.6. договору).

Згідно п. 18.8. договору замовник повертає Підряднику забезпечення виконання Договору (банківську гарантію) протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня настання одного з випадків, зазначених нижче шляхом направлення відповідної інформації банку у наступних випадках:

- після виконання Підрядником зобов`язань за Договором в повному обсязі;

- за рішенням суду, яке набрало законної сили, щодо повернення забезпечення Договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі недійсними або Договору про закупівлю нікчемним;

- після дострокового розірвання Договору Сторонами (за умови відсутності на дату розірвання Договору порушення виконання Договору з вини Підрядника).

- в інших випадках, передбачених чинним законодавством України, що регулює публічні закупівлі.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України Про публічні закупівлі замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю:

1) після виконання переможцем процедури закупівлі/спрощеної закупівлі договору про закупівлю; 2) за рішенням суду щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним; 3) у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону; 4) згідно з умовами, зазначеними в договорі про закупівлю, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.

Наведене дає підстави для висновку, що замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання підрядником договору, а можливість неповернення замовником забезпечення виконання договору існує лише у разі невиконання учасником умов договору. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 910/4460/19.

За таких обставин, оскільки судом встановлено, що відповідач прострочив виконання зобов`язання та не виконав його у строк, встановлений договором, суд відхиляє твердження відповідача про часткове задоволення суми штрафу за рахунок банківської гарантії на суму 27302,70 грн., яка є забезпеченням виконання договору.

Як визначено ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із статтею 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вважає за необхідне вказати, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі Руїз Торіха проти Іспанії вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стандарт доказування вірогідності доказів, який на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. На суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Вказаної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема у постанові від 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20.

На підставі викладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, стягнення з відповідача штрафу в розмірі 79851,67 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2025 складає 3028,00 грн.

За приписами ч. 3 ст. 4 Закону України Про судовий збір, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З урахуванням викладеного, оскільки у поданій через систему Електронний суд" позовній заяві міститься одна вимога майнового характеру, ціна позову складає 91009,00 грн., позивач зобов`язаний був сплатити судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом позов задоволено частково та визнано обгрунтованими позовні вимоги на загальну суму 79851,67 грн.

Відповідно, судовий збір, що припадає на обгрунтовані позовні вимоги, складає 2125,42 грн і покладається на відповідача (79851,67 грн (сума задоволених позовних вимог) х 2422,40 грн (сума судового збору, яка підлягала сплаті під час звернення з позовом до суду) : 91009,00 (загальна сума позовних вимог) = 2125,42 грн).

Решта судового збору в сумі 296,98 грн залишається за позивачем (2422,40 грн (сума судового збору, яка підлягала сплаті під час звернення з позовом до суду) 2125,42 грн (стягнутий з відповідача судовий збір) = 296,98 грн).

Окрім того, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 3028,00 грн (платіжна інструкція №77105УГ25 від 26.08.2025), хоча належним до сплати був судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України Про судовий збір, у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Відтак, суд звертає увагу позивача, що він не позбавлений права звернення до суду з клопотанням про повернення внесеного судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом в сумі 605,60 грн.

Керуючись ст. 2, 3, 4, 20, 46, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Столярчука Юрія Октавіановича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, м. Київ, провулок Несторівський, 3-5, ) штраф у сумі 79851,67 грн та судовий збір в сумі 2125,42 грн.

3. У частині вимог про стягнення штрафу в сумі 11157,33 грн у задоволенні позову відмовити. Судовий збір в сумі 296,98 грн залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Західного апеляційного господарського суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 30.03.2026.

Суддя С.О.Миронюк