РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.03.2026Справа № 910/514/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» просп. Любомира Гузара, 44, м. Київ, 03065

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКСІС» вул. Шутова, 9А, м. Київ, 03113

про стягнення 1 004 488,18 грн.

представники сторін: без виклику.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІКСІС" про стягнення 104 488,18 грн., а саме 726 566,55 грн. пені та 277 921,63 грн. штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Договору № від 28.09.2021 в частині своєчасного виконання будівельних робіт у відповідності до погодженого сторонами графіку їх виконання, у зв`язку з чим позивачем нараховані позивачу штрафні санкції у вигляді пені та штрафу у вказаних сумах.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Через канцелярію суду від позивача 31.01.2024 на виконання вимог ухвали суду від 23.01.2024 надійшла заява № ТОВИХ-24-1135 від 24.01.2024 про усунення недоліків позовної заяви, розглянувши яку суд встановив, що недоліки позовної заяви, які зумовили залишення її без руху, позивачем усунено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/514/24 та з огляду на характер спірних правовідносин, заявлені позивачем вимоги та предмет доказування у даній справі, оскільки ціна позову у даній справі не перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та враховуючи незначну складність справи, за відсутності клопотань про інше та підстав для розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін з ініціативи суду, господарським судом на підставі частини 2 статті 247 Господарського процесуального кодексу України вирішено розгляд справи № 910/514/24 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Судом встановлено, що через канцелярію суду 09.02.2024 представником відповідача подано клопотання б/н від 09.02.2024 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, 28.02.2024 - відзив б/н від 26.02.2024 на позовну заяву, з доказами надсилання його копії на адресу місцезнаходження позивача, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на наявність форс-мажорних обставин (введення воєнного стану на території України у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації) та включення місця виконання робіт за Договором до переліку територій, на яких ведуться бойові дії, по теперішній час. Додатково відповідач наголошує на обставинах виконання робіт за Договором в повному обсязі, відсутність претензій з боку позивача та надання самим позивачем неодноразово, а саме 18.02.2022, 01.12.2022, 22.03.2023 допуску до проведення робіт відповідачем, а також наводить попередній розрахунок суми судових витрат в розмірі 50 000,00 грн., докази на підтвердження яких будуть надані суду у встановлені ч. 8 ст. 129 ГПК України строки. Окрім цього до відзиву долучено заяву про проведення письмового опитування позивача в порядку статті 90 ГПК України.

Поряд із цим, 05.03.2024 через систему «Електронний суд» представником позивача подано відповідь на відзив б/н від 04.03.2024 року, з доказами надсилання до електронного кабінету відповідача, в якій, зокрема, позивач заперечує проти доводів відповідача, посилаючись на нездійснення відповідачем повідомлення позивача про настання обставин непереборної сили у визначений п.п. 8.2, 8.3 Договору строк - 10 календарних днів, надання сертифікату від 21.06.2023 року № 5300-23-2933 про форс - мажорні обставини, виданого Полтавською ТПП (регіональним відділенням), а не ТПП України, відсутність підстав для зменшення розміру пені. Також позивач заперечив проти наведеного відповідачем попереднього розміру витрат на правову допомогу як таких, співмірність яких не підтверджена належними та допустимими доказами, та зазначив, що поставлені відповідачем в порядку ст.90 ГПК України запитання не стосуються обставин справи, у зв`язку з чим позивач відмовився від надання на них відповіді.

Окрім цього через канцелярію суду від відповідача надійшли 14.03.2024: заперечення на відповідь на відзив б/н від 12.03.2024, з доказами надсилання на адресу місцезнаходження позивача, в яких відповідач вважає наведені позивачем у відповіді на відзив доводи необґрунтованими та безпідставними, посилаючись, зокрема, на наявне право уповноважених регіональних ТПП, в тому числі Полтавської ТПП за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб засвідчувати форс - мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України; клопотання б/н від 12.03.2024 про визнання підстав для відмови позивача від надання відповідей на запитання в порядку ст.90 ГПК України відсутніми та проведення письмового опитування.

Поряд із цим, 20.03.2024 через систему «Електронний суд» представником відповідача подано заяву б/н від 20.03.2024 про долучення доказів, а саме заяви свідка гр. ОСОБА_1 від 12.03.2024, справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вербовським В.М. та зареєстровано в реєстрі за № 76, яка з технічних причин не була долучена до заперечень на відповідь на відзив, проте була зазначена у переліку додатків до заперечень.

Вказані документи судом долучені до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2024 року за результатом розгляду клопотань відповідача б/н від 09.02.2024 судом відмовлено в задоволенні клопотання про розгляд справи № 910/514/24 в порядку загального позовного провадження та частково задоволено клопотання про проведення письмового опитування в порядку статті 90 ГПК України, зобов`язавши позивача надати відповіді на запитання, поставлені відповідачем у відзиві та клопотанні від 12.03.2024, в порядку, встановленому ст. 90 Господарського процесуального кодексу України.

На виконання вимог ухвали суду від 20.05.2024 позивачем через систему «Електронний суд» 13.06.2024 та через канцелярію суду 17.06.2024 супровідним листом № ТОВВИХ-24-8711 від 10.06.2024 надано заяву свідка б/н від 10.06.2024 - заступника директора Харківського ЛВУМГ ТОВ «Оператор ГТС України» ОСОБА_2, зокрема, відповіді на запитання №№ 4, 6, 7, 8, 9, 10, поставлені відповідачем у відзиві та клопотанні від 12.03.2024.

В свою чергу, представником відповідача через систему «Електронний суд» 19.06.2024 подані пояснення б/н від 19.06.2024 щодо обставин справи та заяви свідка ОСОБА_2 , з доказами надсилання до електронного кабінету позивача.

Зазначені документи судом долучені до матеріалів справи.

Будь-яких інших заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, від сторін станом на час розгляду справи по суті до суду не надходило.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України (далі - Господарський кодекс України, що діяв на час спірних правовідносин) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлені Законом України "Про публічні закупівлі", метою якого є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Статтею 1 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачено, що публічна закупівля (далі - закупівля) - придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом; тендерна документація - документація щодо умов проведення тендеру, що розробляється та затверджується замовником і оприлюднюється для вільного доступу в електронній системі закупівель; тендерна пропозиція - пропозиція щодо предмета закупівлі або його частини (лота), яку учасник процедури закупівлі подає замовнику відповідно до вимог тендерної документації.

Згідно з ч.ч. 1, 4 статті 10 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник самостійно та безоплатно через авторизовані електронні майданчики оприлюднює на веб-порталі Уповноваженого органу в порядку, встановленому Уповноваженим органом та цим Законом, інформацію про закупівлю, зокрема, оголошення про проведення відкритих торгів, тендерну документацію та проект договору про закупівлю не пізніше ніж за 15 днів до кінцевого строку подання тендерних пропозицій, якщо вартість закупівлі не перевищує межі, встановлені у частині третій цієї статті, та не пізніше 30 днів у разі перевищення таких меж.

Як встановлено судом за матеріалами справи, на виконання вимог статті 10 Закону України "Про публічні закупівлі" уповноваженою особою на онлайн-платформі Електронної системи публічних закупівель Prozorro було оприлюднено оголошення про проведення відкритих електронних торгів за предметом закупівлі «Електромонтажні роботи (Ремонт системи постійного струму, перетворювальних пристроїв Шебелинського проммайданчика та Панютинського проммайданчика Харківського ЛВУМГ) ДК 021:2015: 45310000-3 - Електромонтажні роботи».

Відповідно до пункту 15 статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» переможець процедури закупівлі - учасник, тендерна пропозиція якого відповідає всім критеріям та умовам, що визначені у тендерній документації, і визнана найбільш економічно вигідною, та якому замовник повідомив про намір укласти договір, або учасник, якому замовник повідомив про намір укласти договір за результатами застосування переговорної процедури закупівлі.

Частиною 1 статті 33 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що рішення про намір укласти договір про закупівлю приймається замовником у день визначення учасника переможцем процедури закупівлі/спрощеної закупівлі.

За приписами частини 4 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури.

В подальшому, за наслідками визначення відповідача переможцем аукціону (https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2021-06-29-004316-b), між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (замовник за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІКСІС» (підрядник за договором, відповідач у справі) 28.09.2021 року укладено Договір про закупівлю від № (далі - Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого підрядник за завданням замовника відповідно до умов цього Договору про закупівлю, зобов`язується на свій ризик надати послуги «Ремонт системи постійного струму, перетворювальних пристроїв Шебелинського проммайданчика та Панютинського проммайданчика Харківського ЛВУМГ» відповідно до вимог чинних нормативних документів і технічної документації (які, з урахуванням частини 1 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (зі змінами та доповненнями), норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, (далі іменуються - Роботи), а Замовник - прийняти та оплатити такі Роботи відповідно до умов цього Договору.

Розділами 1-13 Договору сторони погодили предмет договору, гарантії якості виконаних робіт, ціну договору і порядок розрахунків, строк і місце виконання робіт, порядок приймання-передачі виконаних робіт, порядок виконання робіт, права та обов`язки сторін, обставини непереборної сили, відповідальність сторін, строк дії договору, антикорупційні застереження, інші положення тощо.

Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Згідно пункту 11.1 Договору сторони погодили, що Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє 150 календарних днів. В частині гарантійних зобов`язань Договір діє до закінчення гарантійного строку, а в частині розрахунків - до їх повного виконання.

Окрім цього, сторонами укладено Додаткову угоду №1 від 19.01.2022 року до спірного Договору, якою внесені зміни в п.п.4.1, 11.1, 10.9.3 Договору.

Так, відповідно до умов Додаткової угоди №1 від 19.01.2022 року пункт 11.1 Договору викладено у новій редакції, відповідно до якої Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє 200 календарних днів з дати підписання. В частині гарантійних зобов`язань Договір діє до закінчення гарантійного строку, а в частині розрахунків - до їх повного виконання.

Як свідчать матеріали справи, вказаний Договір та Додаткова угода № 1 до нього підписані представниками замовника та підрядника, а також скріплені печатками юридичних осіб.

З урахуванням предмету та суб`єктного складу сторін договорів, які є основними ознаками договору та дають змогу кваліфікувати вид договору незалежно від того, яке найменування привласнили йому сторони, судом встановлено, судом встановлено, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором будівельного підряду, який підпадає під правове регулювання норм §1, 3 глави 61 Цивільного кодексу України та глави 33 Господарського кодексу України (далі - Господарський кодекс України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 317 Господарського кодексу України будівництво об`єктів виробничого та іншого призначення, підготовка будівельних ділянок, роботи з обладнання будівель, роботи з завершення будівництва, прикладні та експериментальні дослідження і розробки тощо, які виконуються суб`єктами господарювання для інших суб`єктів або на їх замовлення, здійснюються на умовах підряду.

Відповідно до приписів частин 1, 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч. 1 статті 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об?єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта (частина 2 статті 875 Цивільного кодексу України).

Частиною 3 статті 875 Цивільного кодексу України до договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 1.2. Договору склад, обсяги, вартість Робіт та строки визначені Технічними, якісними та кількісними характеристиками (Додаток №1), Договірною ціною (Додаток №2) та Графіком виконання робіт (Додаток №3), які є невід`ємною частиною Договору.

Місце виконання Робіт (далі - Об`єкт): Харківська область, Лозівський район, смт. Панютине, вул.Гагаріна, 40; Харківська область, Балаклійський район, Асіївська сільська рада, КС-3 «Шебелинка» (п.4.4 Договору).

Відповідно до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

За приписами частини 1, 3 статті 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором (частини 1, 2 статті 844 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

За умовами п. 3.1 Договору загальна вартість виконуваних робіт за цим Договором, що є ціною Договору згідно із Договірною ціною (Додаток № 2), становить 3 999 600,00 грн., в тому числі ПДВ 20 %- 666 600,00 грн.

Ціна є твердою і не може змінюватися в ході його виконання, якщо інше не передбачено цим Договором та чинним законодавством (п.3.2 Договору).

Відповідно до п. 3.3 Договору оплата за цим Договором проводиться в такому порядку: замовник протягом 30 (тридцяти) календарних днів, але не раніше ніж через 20 (двадцять) календарних днів з моменту прийняття робіт, що підтверджується актами приймання виконаних робіт та довідками про вартість виконаних робіт, перераховує на розрахунковий рахунок підрядника суму вартості прийнятих робіт. При складанні актів приймання виконаних робіт та довідок про вартість виконаних робіт використовуються форми документів КБ-2в та КБ-3.

Наразі, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини виконання умов Договору в частині здійснення оплати робіт замовником не є предметом дослідження у даній справі.

Поряд із цим, станом на час розгляду справи докази наявності претензій відповідача як підрядника з питань здійснення оплати, та/або наявного спору щодо стягнення заборгованості позивача з оплати виконаних відповідачем робіт в матеріалах справи відсутні.

Доказів наявності на момент реалізації сторонами правовідносин за спірним Договором та звернення ТОВ «ВІКСІС» до замовника з відповідними листами, вимогами, претензіями щодо питання невчасного здійснення оплати за виконані роботи сторонами суду не надано.

Згідно з ч. 1 статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або ї окремих станів встановлюються у договорі підряду.

За умовами п. 4.1 Договору підрядник зобов`язується виконати Роботи протягом 120 календарних днів з дати підписання договору з обов`язковим дотриманням погодженого із Замовником Графіку виконання робіт (Додаток №3), що додається до цього Договору та є невід`ємною його частиною.

Строки виконання Робіт можуть бути змінені з внесенням відповідних змін у цей Договір у випадках, передбачених чинним законодавством України (п.4.2 Договору).

Зокрема, Додатковою угодою № 1 до Договору сторони виклали п.4.1 правочину та Додаток № 3 до Договору в новій редакції: « 4.1 Підрядник зобов`язується виконати Роботи протягом 200 календарних днів з дати підписання договору з обов`язковим дотриманням погодженого із Замовником Графіку виконання робіт (Додаток №3), що додається до цього Договору та є невід`ємною його частиною».

Відповідно до Графіку виконання Робіт (Додаток №3 до Договору) з урахуванням Додаткової угоди №1 від 19.01.2022 до Договору граничний термін виконання робіт «Ремонт системи постійного струму, перетворювальних пристроїв Шебелинського проммайданчика та Панютинського проммайданчика Харківського ЛВУМГ» з дати підписання Договору становить 200 календарних днів.

Згідно п. 4.3 Договору датою закінчення виконаних підрядником робіт вважається дата їх прийняття замовником в порядку, передбаченому Розділом 5 цього Договору. Виконання робіт може бути закінчено підрядником достроково за умови письмової згоди замовника.

Докази того, що сторони узгодили інший строк виконання робіт за Договором в матеріалах справи відсутні.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно визначень частин 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Таким чином, з урахуванням умов Договору останнім днем виконання підрядником робіт «Ремонт системи постійного струму, перетворювальних пристроїв Шебелинського проммайданчика та Панютинського проммайданчика Харківського ЛВУМГ» є 16.04.2022 року.

Відповідно до п. 7.3.1 Договору Підрядник зобов`язаний виконати якісно та у встановлені Графіком виконання Робіт (Додаток №3) строки роботи відповідно до Технічних, якісних та кількісних характеристик (Додаток №1), ДБН та іншої нормативної документації.

У відповідності до п. 6.1 Договору замовник допускає підрядника на об`єкт (зазначені в п.4.4 Договору) для виконання робіт згідно з п.п.7.1.1. Договору.

Так, згідно п.7.1.1. п.7.1 Договору замовник зобов`язаний допустити підрядника на об`єкт для проведення робіт з дотриманням вимог внутрішніх документів щодо охорони праці та допуску працівників сторонніх організацій та відвідувачів для виконання робіт (завдань) на об`єктах ТОВ «Оператор ГТС України». Письмово повідомити підрядника про надання йому дозволу.

Як свідчать матеріали справи, 18.02.2022 року позивачем надано відповідачеві дозвіл для виконання робіт з ремонту системи постійного струму, перетворювальних пристроїв ПС 110/баВ «Панютине» Панютинського промислового майданчика Харківського ЛВУМГ ТОВ «Оператор ГТС Україна», про що підрядника повідомлено листом № 7102ВИХ-22-159 від 18.02.2022 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

Згідно наданих відповідачем доказів виконання робіт на Панютинському промисловому майданчику Харківського ЛВУМГ працівниками відповідача розпочато 21.02.2022 року.

За приписами ст. 882 Цивільного кодексу України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття.

В силу частини 4 статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником та прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами.

Згідно з п. 1.5.1 Договору передача виконаних Робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актами приймання виконаних робіт, підписаними уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до п.5.2 Договору Акт приймання викопаних робіт та довідку про вартість виконаних робіт готує підрядник і надає його замовнику не пізніше 25 числа звітного місяця.

Разом з актом приймання виконаних робіт підрядник надає замовнику повний комплект виконавчої документації за звітний період, оформлений належним чином, відповідно до вимог чинних нормативних документів у галузі будівництва.

Замовник протягом 5 (п`яти) робочих днів перевіряє достовірність отриманих послуг акту приймання виконаних робіт та довідці про вартість виконаних робіт в частині фактично виконаних робіт, їх відповідність показникам якості, комплектність виконавчої документації, та, у разі відсутності явних недоліків, підписує його в рамках цього ж строку, або направляє мотивоване заперечення проти такого підписання.

При приймання виконаних робіт замовник може витребувати сертифікати/паспорти на застосовані матеріали, документи, що підтверджують вартість матеріалів, розрахунки та інші витрати та іншу документацію, визначену чинним законодавством.

Відповідно до частини 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Суд зазначає, що обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт), законом покладений саме на замовника (генпідрядника).

Отже, відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта.

В силу ч. 2 ст. ст. 853 Цивільного кодексу України замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Як свідчать матеріали справи, зазначено позивачем та відповідачем не спростовано, станом на дату звернення до суду з позовною заявою відповідач виконав передбачені Договором підрядні роботи «Ремонт системи постійного струму, перетворювальних пристроїв Шебелинського проммайданчика та Панютинського проммайданчика Харківського ЛІВУМГ» на загальну суму 3 970 309,01 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями підписаних між позивачем та відповідачем Актів приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в) за червень 2023 року: від 20.06.2023 року (Панютинський ПМ) на суму 206 079,85 грн., від 20.06.2023 року (Шебелинський ПМ) на суму 96 337,88 грн., відповідною Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форми КБ-3) за червень 2023 року від 20.06.2023 року на суму 3 970 309,01 грн., а також Акту вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт (додатково до Акту №1 за червень 2023 року) від 20.03.2023 року на суму 209 8137,50 грн. (Шебелинський ПМ), Акту вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт (додатково до Акту №1 приймання виконаних будівельних робіт) від 20.03.2023 року на суму 1569713,78 грн. (Панютинський ПМ).

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем виконано прийняті на себе як підрядником зобов`язання по виконанню будівельних робіт згідно Договору в обсягах, зазначених в Актах приймання виконаних будівельних робіт КБ2-В, Довідці про вартість будівельних робіт форми КБ-3 та Актах вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт, а позивачем як замовником, у свою чергу, прийнято виконання цих будівельних робіт у вказаних обсягах без будь - яких зауважень.

Доказів пред`явлення позивачем претензій щодо виявлених відхилень при виконанні робіт від належної якості, обсягів та ціни робіт, як і обґрунтованих письмових відмов від їх оплати до суду не надходило, будь-які докази відступів від умов Договору, відмови від приймання виконаних робіт та підписання актів і довідки про вартість останніх на час приймання робіт, а також заперечення щодо повного та належного виконання відповідачем умов Договору у вказаній частині з боку відповідача відсутні.

Суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, та які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, за висновками суду, з урахуванням положень укладеного між сторонами Договору, документом, який підтверджує як факт виконання відповідачем зобов`язання з виконання робіт за завданням відповідача, так і факт виникнення у останнього зобов`язання з їх оплати, є акт приймання виконаних будівельних робіт та довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, які мають бути сторонами належним чином оформлені та підписані без будь - яких зауважень.

Тобто, саме ці документи є первинними бухгалтерськими документами, які засвідчують здійснення господарських операцій і містять інформацію про вартість виконаних робіт.

При цьому, як зазначено позивачем в позовній заяві, підрядником виконано роботи з «Ремонту системи постійного струму, перетворювальних пристроїв Шебелинського проммайданчика та Панютинського проммайданчика Харківського ЛІВУМГ» за Договором з простроченням терміну виконання робіт на 429 календарних днів.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі (частина 2 статті 883 ЦК України).

Відповідно до п. 10.1 Договору у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним законодавством. Порушення зобов`язання с його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Так, згідно п. 10.2 Договору у випадку несвоєчасного виконання Робіт, передбачених Графіком виконання Робіт (Додаток №3), до підрядника застосовуються штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 0,1 % від вартості Робіт, які несвоєчасно виконані, аз кожен день прострочення виконання Робіт, а при порушенні строку виконання Робіт більш ніж на 30 (тридцять) календарних днів підрядник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7% від вартості несвоєчасно виконаних робіт.

Як встановлено судом, у зв`язку з порушенням строків виконання робіт за Договором ТОВ «Оператор ГТС України» було направлено на адресу ТОВ «ВІКСІС» претензію №1(ТОВВИХ-23-1016 від 14.08.2023 року) на суму 350 578,29 грн., в якій позивач вимагав від підрядника сплатити пеню в сумі 72 656,65 грн. та штраф в розмірі 277 921,63 грн.

Факт надсилання претензії на адресу відповідача підтверджується копіями фіскального чеку від 16.08.2023 року, накладної № 720 від 16.08.2023 року та опису вкладення від 16.08.2023 року, наданими позивачем.

Проте, вказана претензія залишена ТОВ «ВІКСІС» без відповіді та задоволення.

Таким чином, як зазначено позивачем в позовній заяві та встановлено судом, підрядник взяті на себе зобов`язання в частині виконання робіт у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору не виконав, у зв`язку з чим позивачем на підставі п. 10.2. Договору нарахована пеня в розмірі 726 566,05 грн. за період 19.04.2022 року - 18.10.2022 року та штраф в розмірі 277 921,63 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача в судовому порядку.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України та статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства, зокрема, є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсним або дострокового розірвання укладеного між сторонами Договору від 28.09.2021 № та/або його окремих положень та/або додатків до нього суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору на час його підписання та протягом виконання з боку сторін відсутні.

При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу або письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів.

Натомість, в поданому відзиві на позовну заяву відповідач просить у позові відмовити із посиланням на те, що порушення строків виконання Договору настало внаслідок настання форс-мажорних обставин, а саме збройної агресії російської федерації проти України, яка розпочалася 24.02.2022 року, що підтверджується листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, а також додатково на підтвердження обставин форс - мажору відповідач посилається на Сертифікат Полтавської ТПП про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 5300-23-2933 від 21.06.2023, в якому зазначається, що Полтавська торгово-промислова палата на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Регламенту ТПП України цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, та унеможливило виконання робіт за Договором про закупівлю № від 28.09.2021 через знаходження місця виконання робіт на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії(Харківська область, Лозівський район, смт. Панютіно; територія Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області). Період дії форс- мажорних обставин: 24.02.2022 - 08.05.2023.

Суд зазначає, що згідно статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Узагальнюючими обставинами непереборної сили є їх об`єктивна і абсолютна дія, яка розповсюджується на невизначене коло осіб та неможливість передбачення та відвернення цих обставин. До таких обставин відносяться перш за все природні та техногенні явища катастрофічного характеру (землетрус, повінь, пожежі тощо), а також соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо).

Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п. 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20)..

Частиною 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Статтею 1 Закону України від 12.05.2015 «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Виходячи з аналізу статті 218 Господарського кодексу України звільнення сторони від відповідальності у разі настання обставин непереборної сили (форс-мажору) відбувається за умови, якщо дані обставини безпосередньо вплинули на своєчасне виконання договірних зобов`язань.

Разом з тим, при вирішенні питання щодо впливу обставин непереборної сили має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Так, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 та від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і під час їх виникнення сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести не тільки наявність таких обставин, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Також доведення наявності обставин непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона повинна довести не тільки наявність таких обставин, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності обставин непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17.

Також Верховний Суд у своїй практиці неодноразово підкреслював, що сертифікат про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом існування таких обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не зобов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат Торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та в сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18). Адже визнання сертифіката Торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Відповідно до пункту 8.1 Договору жодна зі Сторін не несе відповідальності за повне або часткове невиконання будь-яких умов у разі настання надзвичайних та невідворотних обставин, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами Договору а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція. заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом. а саме: епідемія, сильний шторм. циклон. ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка. пожежа, посуха, просідання і зсув грунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до пункту 8.2 Договору сторони протягом 10 (десяти) календарних днів повинні сповістити одна одну про початок обставин непереборної сили (форс-мажора) у письмовій формі. Повідомлення про початок дії обставин непереборної сили (форс-мажора) та строк їх дії підтверджується сертифікатом Торгово-промислової палати України.

Згідно пункту 8.3 Договору неповідомлення або несвоєчасне повідомлення однієї зі Сторін про неможливість виконання прийнятих за даним Договором зобов?язань внаслідок дії обставин непереборної сили та/або не надання сертифікату Торгово-промислової палати України, позбавляє Сторону права посилатися на будь-яку вищевказану обставину, як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов?язань.

При цьому умовами пункту 8.4 Договору сторони дійшли згоди, що при настанні обставин непереборної сили виконання зобов`язань за цим Договором продовжуються на строк відповідний строку дії вказаних обставин.

Згідно п.13.12. Договору будь-які повідомлення за цим Договором мають юридичну силу, якщо вони виконані письмово і направлені іншій стороні на адресу, зазначену розділі 14 цього Договору рекомендованим або цінним листом (телеграмою) з повідомленням про вручення або доведені до відома іншої сторони кур`єром під розписку та/або на електронну адресу, зазначену в п. 13.13 цього Договору.

Відповідно до п. 13.13. Договору для надіслання повідомлення електронною поштою у випадках, передбачених цим Договором, використовуються такі електронні адреси сторін: електронна адреса замовника: , електронна адреса підрядника: .

Суд зазначає, що Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022 на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб, який продовжено згідно зі змінами, внесеними Указами Президента № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023, № 49/2024 від 05.02.2024, № 271/2024 від 06.05.2024, № 469/2024 від 23.07.2024, № 740/2024 від 28.10.2024, № 26/2025 від 14.01.2025, № 235/2025 від 15.04.2025, № 478/2025 від 14.07.2025, № 793/2025 від 20.10.2025, № 40/2026 від 12.01.2026 та на даний час не скасовано.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 25.02.2025 року ТОВ «ВІКСІС» звернулося до позивача з листом № 2502/22 від 25.02.2022, в якому повідомило про зупинку виконання робіт на Панютинському проммайданчику Харківського ЛВУМГ у зв`язку початком військових дій на території Харківської області та існуванням загрози для життя та здоров`я працівників відповідача, тобто повідомив позивача про форс-мажорні обставини.

В подальшому відповідач вдруге листом № 0404/22 від 04.04.2022 проінформував позивача про продовження дії форс-мажорних обставин, в тому числі, про неможливість працівників відповідача потрапити на роботу, евакуацію частини робітників разом з сім`ями, а також здійснення частиною оборони в складі Збройних Сил України, у зв`язку з чим зазначив про можливу затримку виконання зобов`язань за Договором, тобто повторно повідомив позивача про форс-мажорні обставини.

До вказаного листа відповідачем додано лист ТПП України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, який був який розміщений на офіційному сайті ТПП України і є загальнодоступним для всіх суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб, зі змісту якого вбачається, що ТПП України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію РФ проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-то настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Додатково відповідач 22.06.2023 електронною поштою повідомив позивача про виникнення форс-мажорних обставин шляхом надсилання копії сертифікату Полтавської торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 5300-23-2933 від 21.06.2023.

Поряд із цим наказами по ТОВ «ВІКСІС» № 0222 від 08.12.2022, № 0223 від 15.02.2023, № 0423 від 28.03.2023 зупинялись роботи на об`єктах Шебелинського проммайданчика та Панютинського проммайданчика Харківського ЛВУМГ через військові дії російської федерації, що несуть загрозу життю і здоров`ю працівників, а також наказом № 0123 від 15.02.2023 поновлювались роботи.

Так, листом № 7102ВИХ-23-311 від 22.03.2023 позивач повідомив відповідача про надання дозволу на виконання робіт Ремонт системи постійного струму, перетворювальних пристроїв Шебелинського проммайданчика та проммайданчика Харківського ЛВУМГ з 27.03.2023 на об`єкті Шебелинського ПМ

У зв`язку з покращенням військової обстановки 28.04.2022 відповідач, в свою чергу, звертався до позивача щодо отримання допуску на виконання робіт на Панютинському ПМ в період 01.05.2023-31.05.2023.

Наразі, наданими відповідачем заявами свідків, які позивачем жодним чином не спростовані, підтверджуються обставини повідомлення представників позивача засобами телефонного зв`язку про неможливість виконання робіт у зв`язку з воєнними діями на території Харківської області та зупинення робіт.

Як встановлено судом та зазначалось вище, за наслідками виконання робіт, допуск на проведення яких позивачем було надано 18.02.2022, 01.12.2022, 22.03.2023, останні було прийнято замовником, що належним чином підтверджено відповідними актами.

В частині заперечень відповідача проти позовних вимог з посиланням на те, що поданий відповідачем сертифікат № 5300-23-2933 про форс-мажорні обставин виданий Полтавською ТПП не є належним доказом, оскільки за умовами п. 8.3 Договору сторонами визначено, що настання таких обставин має підтверджуватися сертифікатом Торгово-промислової палати України, суд зазначає, що згідно ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україна» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) шляхом видачі сертифікату про такі обставини.

Так, порядок засвідчення встановлення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) в системі ТПП України визначений Регламентом засвідчення Торгово-промислової палати України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії ТПП України № 44 від 18.12.2014, № 44 (5), із змінами, (далі - Регламент; розміщений на офіційному сайті ТПП України www.ucci.org.ua), який затверджено на підставі Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» (зі змінами), що визначає компетенцію ТПП України та уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат як єдиних органів із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) в Україні і встановлює перелік обставин форс-мажору (обставин непереборної сили).

Відповідно до п. 3.1. Регламенту сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - Сертифікат) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим регламентом.

Відповідно до п. 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів.

Таким чином, Торгово-промислова палата України у своїй діяльності повинна керуватись виключно Законом України «Про торгово-промислові палати в Україні», іншими законами, нормативно-правовими актами та своїм Статутом.

Із наведених норм випливає, що Торгово-промислова палата України та регіональні торгово-промислові палати мають право посвідчувати форс-мажорні обставини виключно шляхом видачі сертифікату (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів.

Отже, з огляду на те, що ТПП України уповноважила Полтавську ТПП засвідчувати форс-мажорні обставини, що стосуються зобов`язань за договорами, в яких передбачено таку функцію до компетенції ТПП України, поданий відповідачем сертифікат є належним доказом настання форс - мажорних обставин, у зв`язку з чим заперечення відповідача у відповідній частині судом до уваги не приймаються.

При цьому статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 8.4 Договору сторони дійшли згоди, що при настанні обставин непереборної сили виконання зобов`язань за цим Договором продовжуються на строк відповідний строку дії вказаних обставин.

За умовами п. 13.6 Договору усі зміни і доповнення до Договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін.

Наразі, доказів укладення відповідної Додаткової угоди щодо продовження строків дії Договору та виконання робіт матеріали справи не містять та сторонами суду не надано. В свою чергу, умовами Договору не вимагається у випадку настання обставин форс-мажору та відповідного продовження строків виконання зобов`язань сторін згідно правочину оформлення додаткової угоди.

З урахуванням вищевикладеного в сукупності суд дійшов висновку щодо доказової обґрунтованості посилань відповідача на наявність обставин форс - мажору, підтверджених Сертифікатом Полтавської ТПП про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 5300-23-2933 від 21.06.2023, та того, що саме у зв`язку з проведенням воєнних дій на території Харківської області, тобто за наявності обставин, що перешкоджали відповідачу вчасно та безпечно виконати передбачені умовами Договору роботи на об`єктах Шебелинського проммайданчика та Панютинського проммайданчика Харківського ЛВУМГ, наведене в розумінні пунктів 8.1, 8.4 свідчить про наявність підстав для продовження строку виконання зобов`язань підрядником.

При цьому судом враховано, що згідно положень статті 617 Цивільного кодексу України у разі порушення стороною договору зобов`язання внаслідок настання форс-мажорних обставин, особа звільняється лише від відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, передбаченої за таке невиконання, проте не звільняється від виконання основного зобов`язання.

Відповідно до Графіку виконання Робіт (Додаток №3 до Договору) з урахуванням Додаткової угоди №1 від 19.01.2022 до Договору граничний термін виконання робіт «Ремонт системи постійного струму, перетворювальних пристроїв Шебелинського проммайданчика та Панютинського проммайданчика Харківського ЛВУМГ» з дати підписання Договору становить 200 календарних днів.

Згідно з п. 4.3 Договору датою закінчення виконання Підрядником робіт вважається дата прийняття їх Замовником в порядку, передбаченому Розділом 5 цього Договору. Виконання Робіт може бути закінчено Підрядником достроково за умови письмової згоди Замовника.

Відповідно до п. 1.5.1 Договору передача виконаних робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актами приймання виконаних робіт, підписаними уповноваженими представниками сторін.

За наведеного, фактичне виконання договору тривало 630 днів - з 28.09.2021 (дати підписання) до 19.06.2023 (дати підписання актів прийняття виконаних робіт).

Відповідно до Сертифікату про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 5300-23-2933 від 21.06.2023, яким засвідчена дія форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), неможливість виконувати роботи через знаходження місця виконання робіт на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії (Харківська область, Лозівський район, смт. Панютино, територія Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області) у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України за договором про закупівлю № від 28.09.2021 року укладеним з ТОВ «Оператор газотранспортної системи України»; зазначена дата настання форс-мажорних обставин 24.02.2022, дата закінчення - 08.05.2023, всього тривалістю 439 днів.

Відтак, враховуючи умови Договору та продовження строку виконання зобов`язань на період дії обставин непереборної сили суд зазначає про виконання робіт підрядником в строк до 200 календарних днів (630 днів - 439 днів = 191 день), що відповідає умовам Договору та свідчить про відсутність порушення останнього в частині строку виконання робіт (Графіку виконання Робіт (Додаток №3 до Договору)) з боку ТОВ «ВІКСІС».

За висновком Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 необхідною умовою застосування договірної господарсько-правової відповідальності за порушення договірних зобов`язань є визначення у законі чи у договорі управленої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафних санкцій і конкретного їх розміру.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Виходячи з положень частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно частини 1 статті 546 та статті 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина 1статті 548 Цивільного кодексу України).

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Також суд вважає за необхідне зазначити, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 року в справі № 917/194/18, від 19.09.2019 в справі № 904/5770/18 та інших, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 в справі № 910/12876/19.

Так, відповідно до п. 10.1 Договору у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним законодавством. Порушення зобов`язання с його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно п. 10.2 Договору у випадку несвоєчасного виконання Робіт, передбачених Графіком виконання Робіт (Додаток №3), до Підрядника застосовуються штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 0,1 %від вартості Робіт, які несвоєчасно виконані, аз кожен день прострочення виконання Робіт, а при порушенні строку виконання Робіт більш ніж на 30 (тридцять) календарних днів Підрядник додатково сплачує Замовнику штраф у розмірі 7% від вартості несвоєчасно виконаних робіт.

Обґрунтовуючи зміст позовних вимог позивач вказує, що у зв`язку з невиконанням відповідачем передбачених робіт в обумовлені у Договорі та Додатку № 3 до нього строки та на підставі п. 10.2 Договору у позивача виникло право на нарахування та отримання від відповідача штрафних санкцій у передбачених Договором розмірах, а саме пені у розмірі 0,1 % від вартості невиконаних робіт за період з 19.04.2022 по 18.10.2022 у сумі 726 566,55 грн., а також штрафу у розмірі 7 % від вартості несвоєчасно невиконаних робіт в сумі 277 921,63 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому суд зазначає, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасове окупованих Російською Федерацією» перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (далі - перелік) затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

До переліку включається тимчасово окупована Російською Федерацією територія України, визначена відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

У переліку визначаються дата початку та дата завершення бойових дій (дата виникнення та припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації. Території, для яких не визначена дата завершення бойових дій (дата припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації Російською Федерацією, вважаються такими, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованими Російською Федерацією.

Статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (стаття 2 вказаного Закону).

Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 № 376 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до якого Лозівський район Харківської області за винятком Близнюківської селищної територіальної громади, Олексіївської сільської територіальної громади, Первомайської міської територіальної громади (UA0059237) належить до окупованих територій з 24.02.2022 і дотепер.

При цьому судом враховані обставини відсутності завданих позивачеві збитків внаслідок продовження ТОВ «ВІКСІС» строків виконання робіт за Договором, про що зазначено в заяві свідка від 10.06.2024 - заступника директора Харківського ЛВУМГ ТОВ «Оператор ГТС України» ОСОБА_2., а також відсутності негативних наслідків для діяльні позивача, про зазначено в наданих останнім заявах по суті спору.

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. В свою чергу, ст. 43 Конституції України закріплює право людини і громадянина на належні безпечні і здорові умови праці, не допускаючи з цього правила будь-яких винятків.

Згідно зі статтею 153 Кодексу законів про працю України роботодавець не вправі вимагати від працівника виконання роботи, що становить явну небезпеку для життя працівника, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Праву працівника на належні безпечні і здорові умови праці кореспондує обов`язок власника забезпечити безпечні і нешкідливі умови праці (частина 2 ст. 153 КЗпП).

Отже, відповідач як роботодавець зобов`язаний розробити та вживати заходи реагування на надзвичайні ситуації, зокрема, у разі повітряної тривоги та загрози обстрілу, а також виконувати інші вимоги законодавства про цивільний захист та охорону праці для забезпечення безпеки персоналу.

В свою чергу, посилання позивача на наявність на Шебелинківському проммайданчику Харківського ЛВУМГ укриття (сховища), введеного в експлуатацію в 1982, паспорт якого надано позивачем, а також на Панютинському проммайданчику Харківського ЛВУМГ, докази існування якого в матеріалах справи відсутні, не можуть бути взяті судом до уваги як докази можливості безпечного виконання працівниками відповідача робіт на об`єктах, враховуючи також проживання працівників на території міста Лозова Харківської області та відсутність жодних бомбосховищ безпосередньо на місцях проведення робіт.

Отже, виходячи з наведених норм законодавства та умов спірного Договору, за висновками суду надані відповідачем докази в сукупності є належним свідченням існування обставин непереборної сили (форс - мажорних обставин) і підстав як для продовження строків виконання підрядником робіт Договором саме у зв`язку як з введенням воєнного стану з 24.02.2022 на території України, так і проведенням бойових дій на території Харківської області, де розташовані об`єкти виконання робіт, та звільнення відповідача від відповідальності за порушення умов Договору в частині строків виконання робіт, а саме стягнення нарахованих позивачем штрафних санкцій у вигляді 729 566,55 грн. пені та 277 921,63 грн. штрафу.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2, 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухвалюватись у відповідності до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом та з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні статті 74 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Згідно з частиною 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 73-80, 86, 123, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 26 березня 2026 року.

Суддя А.М. Селівон