ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2026 Справа № 914/2633/25

За позовною заявою: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Енергія-Новояворівськ", м.Новояворівськ, Львівська область

про стягнення 218497575,79 грн.

Суддя Ділай У.І.

Секретар Ю.І.Кохановська

За участі представників:

Від позивача: О.О. Овчарук - представник

Від відповідача: не з`явився

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до Потоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2025, справу №914/2633/25 розподілено судді Т.Я.Риму.

Ухвалою від 01.09.2025 (суддею Т.Я.Римом) відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01.10.2025.

Ухвалою від 12.11.2025 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.11.2025.

Ухвалою від 01.12.2025 призначено судове засідання на 17.12.2025.

Указом Президента України від 13.12.2025 № 944/2025 суддю Т.Я.Рима призначено на посаду судді Західного апеляційного господарського суду.

Розпорядженням керівника апарату №296 від 16.12.2025 призначено повторний автоматизований розподіл заяви №914/2633/25.

Згідно з Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2025 справу передано для розгляду судді У.І.Ділай.

Відповідно до ухвали від 17.12.2025 суддею У.І.Ділай прийнято до провадження справу №914/2633/25. Також суд перейшов зі стадії судового засідання у справі №914/2633/25 по суті до стадії підготовчого засідання, підготовче засідання призначено на 20.01.2026.

Ухвалою від 20.01.2026 відкладено підготовче засідання на 05.02.2026.

Ухвалою від 05.02.2026 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.02.2026.

Ухвалою від 19.02.2026 розгляд справи відкладено на 12.03.2026.

Представник позивача в судовому засіданні від 12.03.2026 підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

У судове засідання від 12.03.2026 відповідач явку повноважного представника не забезпечив, хоча належним чином були повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Про розгляд справи відповідач належним чином повідомлений на адресу, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Для повідомлення відповідача про розгляд цієї справи, суд додатково ухвалою від 02.10.2025 витребував у АТ "Укрпошта" в особі Львівської дирекції пояснення щодо вжитих заходів та причин невручення поштового відправлення 689. АТ «Укрпошта» листом від 13.10.2025 повідомила суд, що рекомендований лист № 689 на ім`я ТОВ "Енергія-Новояворівськ" надійшов 08.09.2025 за місцем обслуговування до відділення № 1 м. Новояворівськ з індексом 81054. Порядок доставки поштових відправлень товариством з АТ "Укрпошта" не узгоджувався, уповноважені не визначенні, вивіска з назвою товариства та поштова скринька за адресою: вул. Богдана Пасічника,1, відсутні. Враховуючи зазначене, вручити лист не надалось можливим, тому його повернуто на адресу відправника в день надходження до відділення 08.09.2025.

Також суд скерував ухвалу від 01.10.2025 на електронну адресу відповідача, повідомлену позивачем (), та здійснив виклик відповідача через оголошення на офіційному сайті "Судова влада України" відповідно до статті 122 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, суд скерував ухвалу від 01.10.2025 засновникам відповідача ( ОСОБА_1 та ТОВ "Агропромислове підприємство "Львівське") та кінцевим бенефеціарним власникам ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ). Відповідно до інформації з офіційного сайту АТ "Укрпошта" (а.с. 214-219 т.1) поштове відправлення отримали лише засновники. Іншим адресатам відправлення не вручено.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 cуд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Відповідач протягом розгляду справи не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідачів-2,3 про час та місце судового засідання.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

У зв`язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України - за наявними у ній матеріалами.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

Згідно з позовом, сторони уклади договір №6249/1718-ТЕ-21/ПТ постачання природного газу від 11.10.2017, відповідно до пунктів 1.1 та 1.2 якого постачальник (надалі - позивач) зобов`язався поставити споживачеві (надалі - відповідачу) у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води.

Згідно з пунктом 2.1 договору постачання від 11.10.2017 постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природній газ орієнтовним обсягом до 43100,0 тис. куб. метрів.

Додатковою угодою № 2 від 10.04.2018 сторони погодили постачання природнього газу з 01.04.2018 по 31.05.2018 обсягом 16700,0 тис. куб. м.

Додатковою угодою № 4 від 11.06.2018 обсяг постачання газу сторони узгодили таким чином:

-з 01.10.2017 по 31.03.2018 - 25961,366 тис. куб. м.

-з 01.04.2018 по 31.05.2018 - 3395,590 тис. куб. м.

-з 01.06.2018 по 31.07.2018 - 9000,000 тис. куб. м.

Відповідно до пункту 3.7 договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

У пункті 5.2 договору сторони погодили, що ціна за 1000 куб. метрів газу на дату укладення договору становить 4942,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20 %. Усього до сплати разом з ПДВ - 530,40 гривень.

Як зазначено в позові позивач поставив відповідачу за період жовтень 2017-липень 2018 природний газ на загальну суму 182'114'536,46 грн. На підтвердження до позову долучено акти приймання-передачі: від 31.10.2017 на суму 26'209'195,24 грн; від 30.11.2017 на суму 27'420'129,54 грн; від 31.12.2017 на суму 30'701'734,18 грн; від 31.01.2018 на суму 30'493'796,56 грн; від 28.02.2018 на суму 20'680'651,00 грн; від 31.03.2018 на суму 18'455'778,42 грн; від 30.04.2018 на суму 14'628'120,35 грн; від 31.05.2018 на суму 5'509'086,59 грн; від 30.06.2018 на суму 4'794'669,10 грн; від 31.07.2018 на суму 3'221'375,48 грн.

Згідно з пунктом 6.1 договору в редакції Додаткової угоди № 1, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, рахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, не змінює строків та умов розрахунків.

Листом № 452 від 02.03.2018 відповідач просив позивача зарахувати переплату за договором № 5091/1617-ТЕ-21/ПТ від 20.09.2016 у розмірі 9'109'367,76 грн як оплату за договором № 5032/1617-ТЕ-21 від 20.09.2016 та договором постачання від 11.10.2017.

Згідно із заявою № 38-2044/14.2 від 01.07.2020, позивач припинив зобов`язання відповідача за договором постачання від 11.10.2017 на суму 435'421,77 грн.

Відповідач здійснив оплату за поставлений позивачем природний газ частково в розмірі 87'606'688,10 грн. Залишок заборгованості становить 94'507'848,36 грн.

Спір виник внаслідок того, що в порушення умов договору відповідач не виконав взятих зобов`язань та не оплатив вартість отриманого природного газу. Відтак, АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало позов до Господарського суду Львівської області про стягнення з відповідача 94'507'848,36 грн основного боргу.

Крім того, в порядку ст.625 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) позивач нарахував 20'648'483,78грн 3 % річних за період 27.02.2018 по 31.07.2025 та 96'096'243,18 грн інфляційних втрат за період з 01.04.2018 по 31.07.2025, а також керуючись п. 8.2 договору позивач просить стягнути з відповідача 7'245'000,47 грн пені.

Відповідач проти позову не заперечив, відзиву на позов не подав.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 Цивільного кодексу України).

Як підтверджено матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір №6249/1718-ТЕ-21/ПТ постачання природного газу від 11.10.2017, у зв`язку з чим набули взаємних прав і обов`язків.

У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним спірного договору чи визнання неукладеним в певній частині. Також відсутні докази про розірвання спірного договору.

За договором поставки, відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачено, що продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 ст. 712 Цивільного кодексу України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (ст. 663 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом на виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 182'114'536,46 грн за актами приймання-передачі природного газу за період з жовтня 2017 року по липень 2018 року, копії яких долучено до позову.

Згідно із матеріалами справи, жодних зауважень зі сторони відповідача в актах не зазначено.

Підписання відповідачем актів приймання-передачі, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до п. 6.1. договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з позовними вимогами заборгованість відповідача становить 94'507'848,36 грн.

За обставинами цієї справи, відповідач про дійсність отриманого товару не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду, не надано протилежних доказів на спростування розміру заявленої до стягнення суми.

Відповідно до положень ст. 538 ЦК України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано.

Беручи до уваги, що строк виконання обов`язку сплати за поставлений товар є таким, що настав, а відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні статей 76, 77 ГПК України наявності обставин, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку, то за таких підстав позовні вимоги про стягнення 94'507'848,36 грн основного боргу є підставними та підлягають задоволенню.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок позовних вимог, підстави та правильність нарахування суми 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 20'648'483,78грн 3 % річних за період 27.02.2018 по 31.07.2025 та 96'096'243,18 грн інфляційних втрат за період з 01.04.2018 по 31.07.2025.

Щодо вимоги про стягнення 7'245'000,47 грн пені суд зазначає таке.

Відповідно до п.8.2 договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 16,4%, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Перевіривши поданий розрахунок, підстави та правильність нарахування суми, відповідно до положень п. 8.2 договору та ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 7'245'000,47 грн пені.

Судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 73, 76-79, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Енергія-Новояворівськ» (81053, Львівська область, Яворівський район, місто Нововяворівськ, вулиця Богдана Пасічника, 1, ідентифікаційний код 32789941) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 94'507'848,36 грн основного боргу, 7'245'000,47 грн пені, 20'648'483,78грн 3% річних, 96'096'243,18 грн інфляційних втрат та 847840,00 грн судового збору.

3.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 31.03.2026 (у зв`язку із перебуванням судді У.І.Ділай у відпустці з 16.03.2026 по 30.03.2026).

Суддя Уляна ДІЛАЙ