ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/4576/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Деркач П. О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акватіліс" (63460, Харківська обл., смт. Слобожанське (з), вул. Дрижби, 17, кв. 8)
про припинення трудових відносин
за участю представників:

позивача - не з`явився,

відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Акватіліс", в якому просить суд визнати трудові відносини та відносини представництва між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Акватіліс» припиненими у зв`язку зі звільненням з посади директора за власним бажанням на підставі частини першої статті 38 ч. КЗпП України, з 01 листопада 2025 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.01.2026 у справі № 922/4576/25 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 03.02.2026 о 10:40.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 03.02.2026 у справі № 922/4576/25 відкладено підготовче засідання на 24.02.2026 на 10:40

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.02.2026 у справі № 922/4576/25 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.03.2026 на 10:20.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 03.02.2026 у справі № 922/4576/25 відкладено розгляд справи по суті на 17.03.2026 об 11:00.

10.03.2026 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його уповноваженого представника (вх. №5781), яку досліджено та приєднано до матеріалів справи.

Позивач у судове засідання 17.03.2026 не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідач у судове засідання 17.03.2026 не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином. Разом з цим, суд зазначає, що копії ухвали суду про відкриття провадження у справі від 05.01.2026, ухвали-повідомлення від 03.02.2026, ухвали від 24.02.2026 та ухвали-повідомлення від 10.03.2026, які надсилались судом на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно - Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквалітіс" () повернулись до господарського суду Харківської області без вручення адресату з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою.

Крім того, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи секретарем судового засідання було здійснено відповідну телефонограму на відомі засоби зв`язку, повідомлені позивачем у позовній заяві та зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Разом з тим телефонограму відповідачем не прийнято.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи, судом було розміщено відповідне оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Згідно з частиною 1, 3 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Отже, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника позивача, судом встановлено наступне.

Позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому зазначає про те, що відповідно до рішення загальних зборів учасників ТОВ «Акватіліс» позивач був призначений на посаду директора. Відповідно до даних з витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, виписки з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач - ОСОБА_1 є керівником ТОВ «АКВАТІЛІС».

Також, позивачем у позові зазначено про те, що відповідно до Статуту ТОВ «АКВАТІЛІС» звільнення директора належить до виключної компетенції загальних зборів учасників ТОВ «АКВАТІЛІС». Так, у позові позивач зазначає про те, що згідно статуту ТОВ «АКВАТІЛІС», затвердженого рішенням засновників (учасників) ТОВ «АКВАТІЛІС» директор Товариства призначається (обирається) та звільняється Загальними зборами учасників Товариства.

Позивачем у позові зазначено, що 29.09. 2025 позивачем було написано заяву про звільнення з посади директора ТОВ «АКВАТІЛІС» за власним бажанням у порядку ст. 38 Кодексу законів про працю України та повідомлено відповідача в установленому законодавством та статутом порядку про проведення загальних зборів ТОВ «АКВАТІЛІС» із зазначенням порядку денного.

При цьому, позивачем у позові зазначено, що повідомлення було зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів та надіслані на адресу відповідачу та засновнику листами з описом вкладень.

Позивачем у позові зазначено, що відповідно до заяви від 29.09.2025 загальним зборам учасників ТОВ «АКВАТІЛІС» позивач просив звільнити його з посади директора ТОВ «АКВАТІЛІС» з 01 листопада 2025 року за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП. Однак, загальні збори учасників ТОВ «АКВАТІЛІС» самоусунулись від розгляду питання щодо мого звільнення з посади директора ТОВ «АКВАТІЛІС» шляхом ігнорування

Отже, позивачем у позові зазначено, що позивач продовжує обліковуватись як керівник ТОВ «АКВАТІЛІС» у Єдиному державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців; Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій України; базах Державної податкової служби України та базах інших компетентних державних органів та служб, оскільки позбавлений можливості самостійно внести відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців про звільнення. Для того, щоб внести інформацію про звільнення в усіх, державних органах та службах необхідно попередньо внести відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців, однак здійснити відповідні заходи позивач не має змоги, оскільки, єдиною підставою для внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців є рішення Загальних Зборів Учасників ТОВ «АКВАТІЛІС».

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує про те, що не дивлячись на те, що трудові правовідносини між ТОВ «АКВАТІЛІС» та позивачем фактично припинилися, позивач зазначає, що останній позбавлений можливості провести дії з належного оформлення реєстрації такого звільнення у Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців та Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій України; базах Державної податкової служби України та базах інших компетентних державних органів та служб, що є перешкодою для влаштування на інше основне місце роботи та має значення для охорони прав та інтересів позивача, створення умов здійснення особистого немайнового права, що забезпечує право на вибір занять, право на працевлаштування у іншого роботодавця.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Коли особу обрано до складу виконавчого органу (між товариством та особою встановлені відносини управління товариством) та укладено трудовий договір (встановлені трудові відносини) і коли існують тільки відносини з управління товариством без укладення трудового договору - саме відносини з управління товариством, у яких директору надані відповідні повноваження, за здійснення яких він несе встановлену законом відповідальність, становлять основу відносин між товариством та цією особою. Позовні вимоги про визнання трудових правовідносин припиненими, або про звільнення, або про припинення трудових правовідносин та/або правовідносин представництва у такому спорі спрямовані насамперед на припинення правовідносин з управління, які існують між директором та товариством.

Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду 06.09.2023 у справі № 127/27466/20.

Згідно з статтею 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, зокрема, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Тобто, відповідно до трудового законодавства України керівник товариства, як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Разом з тим, особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. Вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів укладання позивачем з Товариством з обмеженою відповідальністю "Акватілес" трудового договору, тому у даному випадку спірні правовідносини врегульовані нормами не лише трудового, але, насамперед, корпоративного законодавства.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 04.03.2025 у справі № 922/2226/24.

Чинна редакція Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» встановлює обрання особи виконавчим органом товариства або до складу цього органу в межах відносин з управління товариством і окремо передбачає укладення цивільно-правового або трудового договору.

Частиною першою статті 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» встановлено, що загальні збори учасників є вищим органом товариства. Загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства (частина перша статті 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»).

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом. Порядок скликання загальних зборів визначається в установчих документах товариства.

Відповідно до частин першої - третьої статті 99 Цивільного кодексу України, загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Відповідно до частин 2, 3 статті 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства.

Повідомлення, передбачене частиною третьою цієї статті, надсилається поштовим відправленням з описом вкладення. Статутом товариства може бути встановлений інший спосіб повідомлення (частина 4 статті 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю").

Директор для припинення своїх повноважень, як одноосібного виконавчого органу, за своєю ініціативою має скликати загальні збори учасників товариства з включенням до порядку денного питання про припинення своїх повноважень шляхом обрання нового директора або тимчасового виконувача його обов`язків, оскільки вирішення цього питання належить до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства.

Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.09.2023 у справі № 127/27466/20.

Як встановлено судом, позивачем до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження дотримання ОСОБА_1 механізму скликання позачергових зборів учасників відповідача.

Так, в матеріалах справи відсутні:

- Статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквалітіс",

- докази скликання учасників товариства з включенням до порядку денного питання про припинення своїх повноважень шляхом обрання нового директора загальних зборів, зокрема саме Повідомлення,

- Акт (чи протокол), яким зафіксовано, що скликані позачергові Загальні збори учасників товариства відповідача не відбулись, а заява про звільнення лишалась не вирішена.

Отже, у даному конкретному випадку, до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження дотримання ОСОБА_1 механізму скликання позачергових зборів учасників відповідача.

Позивачем разом з позовом подано лише дві копії поштового опису та поштових накладних, в яких зазначено, що на адресу засновника та ТОВ "Аквалітіс" направлено: "заява про звільнення, повідомлення".

Втім, як зазначалося судом вище, ні Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквалітіс", ні доказів скликання учасників товариства з включенням до порядку денного питання про припинення своїх повноважень шляхом обрання нового директора загальних зборів, зокрема самого Повідомлення, ні Акту (чи протоколу), яким зафіксовано, що скликані позачергові Загальні збори учасників товариства відповідача не відбулись, а заява про звільнення лишалась не вирішена, позивачем не надано та такі докази у матеріалах справи - відсутні.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, враховуючи вищенаведене, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що позивач в установленому порядку обставини, які повідомлені ним же у позові належними та допустимими доказами суду не довів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, тому задоволенню не підлягають.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про відмову у задоволенні позову, судові витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "26" березня 2026 р.

СуддяЄ.М. Жиляєв