УХВАЛА

23.03.2026Справа № 910/2932/26

Суддя Щербаков С.О., розглянувши позовну заяву Фізичної особи - підприємця Білошицького Віталія Володимировича та Фізичної особи - підприємця Григор`єва Олександра Сергійовича

до 1) Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій»,

2) ОСОБА_2,

3) ОСОБА_1

про визнання недобросовісними дій щодо подання заявок на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», встановлення факту добросовісного використання позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» та зобов`язання відмовити у державній реєстрації та наданні правової охорони за заявками,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Білошицький Віталій Володимирович (далі - позивач 1) та Фізична особа - підприємець Григор`єв Олександр Сергійович (далі - позивач 2) звернулися до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (далі - відповідач 1), ОСОБА_2 (далі - відповідач 2) та ОСОБА_1 (далі - відповідач 3), в якому просять суд:

- визнати недобросовісними дії ОСОБА_2 щодо подання заявки на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» № m202201326 від 24.01.2022 та зобов`язати Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій (УКРНОІВІ) відмовити у державній реєстрації та наданні правової охорони за цією заявкою;

- визнати недобросовісними дії ОСОБА_1 щодо подання заявок на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» № m202309349 від 05.06.2023 та № m202410503 від 27.05.2024 та зобов`язати Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій (УКРНОІВІ) відмовити у державній реєстрації та наданні правової охорони за цими заявками;

- встановити факт добросовісного використання Білошицьким Віталієм Володимировичем та Григор`євим Олександром Сергійовичем позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» у власній господарській діяльності на території України з 2016 року.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що дії відповідача- 2 та відповідача-3 щодо подання заявок на торговельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_1» за відсутності будь-якого правового зв`язку з виробником бренду ІНФОРМАЦІЯ_1 та його уповноваженими представниками в Україні позивачами, на думку позивачів, свідчать про недобросовісність їх дій під час подання відповідних заявок. Позивачі зазначають, що реєстрація позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» на ім`я відповідача-2 та відповідача-3 суперечить вимогам пункту 2 статті 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», оскільки таке позначення може вводити споживачів в оману щодо особи, яка виробляє товар. Позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» використовується у господарській діяльності позивачів як уповноважених представників виробника продукції, у зв`язку з чим його реєстрація на ім`я відповідача-2 та відповідача-3 створює ризик введення споживачів в оману щодо дійсного виробника та джерела походження товарів. Відтак, за твердженням позивачів, подані відповідачем-2 та відповідачем-3 заявки не відповідають умовам надання правової охорони, а тому підлягають відхиленню, а державна реєстрація та надання правової охорони за ними мають бути припинені шляхом відмови у їх здійсненні.

Дослідивши матеріали позовної заяви Фізичної особи - підприємця Білошицького Віталія Володимировича та Фізичної особи - підприємця Григор`єва Олександра Сергійовича, суд дійшов висновку про відмову у прийнятті позовної заяви на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Так, предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, перелік яких наведений у ч. 1 ст. 20 ГПК України.

Вищий суд з питань інтелектуальної власності розглядає справи щодо прав інтелектуальної власності, зокрема:

1) справи у спорах щодо прав на винахід, корисну модель, промисловий зразок, торговельну марку (знак для товарів і послуг), комерційне найменування та інших прав інтелектуальної власності, в тому числі щодо права попереднього користування;

2) справи у спорах щодо реєстрації, обліку прав інтелектуальної власності, визнання недійсними, продовження дії, дострокового припинення патентів, свідоцтв, інших актів, що посвідчують або на підставі яких виникають такі права, або які порушують такі права чи пов`язані з ними законні інтереси;

3) справи про визнання торговельної марки добре відомою;

4) справи у спорах щодо прав автора та суміжних прав, в тому числі спорах щодо колективного управління майновими правами автора та суміжними правами;

5) справи у спорах щодо укладання, зміни, розірвання і виконання договору щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності, комерційної концесії;

6) справи у спорах, які виникають із відносин, пов`язаних із захистом від недобросовісної конкуренції, щодо: неправомірного використання позначень або товару іншого виробника; копіювання зовнішнього вигляду виробу; збирання, розголошення та використання комерційної таємниці; оскарження рішень Антимонопольного комітету України із визначених цим пунктом питань.

Відповідно п.п. 15, 16 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, Вищий суд з питань інтелектуальної власності починає свою роботу з дня, наступного за днем опублікування Головою Вищого суду з питань інтелектуальної власності в газеті "Голос України" повідомлення про початок роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності; до початку роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності справи щодо прав інтелектуальної власності розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, судами відповідно до правил юрисдикції (підвідомчості, підсудності), які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оскільки Вищий суд з питань інтелектуальної власності роботу не розпочав, справи щодо прав інтелектуальної власності розглядаються відповідно до правил юрисдикції (підвідомчості, підсудності), які діяли до набрання чинності ГПК України у редакції Закону України від 03.08.2017 №2147- VIII.

Відповідно до приписів ст. 12 Господарського процесуального кодексу України (в редакції від 03.08.2017) господарським судам підвідомчі справи щодо порушення прав інтелектуальної власності з використанням мережі Інтернет.

Таким чином, суд зазначає, що розгляд справ у спорах про порушення майнових прав інтелектуальної власності віднесено до юрисдикції господарських судів, й такі справи розглядаються з урахуванням приписів статті 16 ГПК України в редакції від 03.08.2017.

Згідно п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності», господарським судам підвідомчі справи у спорах, пов`язаних з використанням у господарському обороті об`єктів інтелектуальної власності, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК). До кола підвідомчих господарському суду спорів слід відносити й спори, пов`язані з визнанням недійсними документів, які засвідчують право на об`єкти інтелектуальної власності (свідоцтва, патенти), стосуються питань права власності на відповідні об`єкти і за своїм характером є цивільно-правовими чи господарсько-правовими й не належать до числа публічно-правових спорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Суд зазначає, що відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України, за загальним правилом господарські суди розглядають справи у спорах за участю юридичних осіб та громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності. Участь фізичних осіб, які не є суб`єктами підприємницької діяльності допускається лише у випадках, передбачених законодавчими актами України. Такий випадок передбачений, зокрема, ст. 30 Господарського процесуального кодексу України, яка відносить до підвідомчості господарських судів справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником, у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками господарських товариств, що пов`язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Крім того, суд звертає увагу заявників на те, що кредитор може подати до господарського суду письмову заяву з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують лише у тому випадку, коли відкрито провадження у справі про банкрутство щодо боржника.

Частиною 1 та пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наводила критерії розмежування судової юрисдикції.

Такими критеріями є передбачені законом умови, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, як-то: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №127/21764/17, від 23 березня 2021 року у справі №367/4695/20).

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів.

Як вбачається з позовної заяви, позивачі зазначають, що ОСОБА_2 (відповідач - 2) подав заявку на реєстрацію знака для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» № m202201326 від 24.01.2022 та ОСОБА_1 (відповідач-3) подав заявки на реєстрацію знака для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1»: № m202309349 від 05.06.2023; № m202410503 від 27.05.2024.

Позивачі вказують, що відповідач-2 та відповідач-3 не є виробником товарів ІНФОРМАЦІЯ_1; не є агентами, дистриб`юторами або представниками виробника; не мають договору з виробником; не мають жодних договірних відносин із виробником; не мають довіреності, ліцензії чи іншого письмового дозволу на використання або реєстрацію цього позначення; не мають жодних повноважень на використання або реєстрацію цього позначення; не мають жодного документально підтвердженого права діяти щодо цього бренду. А тому, подання відповідачем-2 та відповідачем-3 заявок на позначення ІНФОРМАЦІЯ_1, яке пов`язане з продукцією китайського виробника Guangzhou Hanjingyue Trading Co., Ltd та добросовісно використовується позивачами в Україні з 2016 року, об`єктивно створює у споживача хибне враження, що товари під позначенням ІНФОРМАЦІЯ_1 походять від осіб, які подали заявки, тобто від ОСОБА_2 та ОСОБА_1, хоча це не відповідає дійсності.

Разом з тим, з позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що ОСОБА_2 (відповідач - 2) та ОСОБА_1 (відповідач-3) не є суб`єктами підприємницької діяльності, спір між сторонами виник не з корпоративних відносин, а останні не є кредиторами в процесі ліквідації чи на стадії банкрутства підприємства, а також спір не стосується питання відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю).

Проте, як зазначено судом вище, господарським судам підвідомчі справи у спорах, пов`язаних з використанням у господарському обороті об`єктів інтелектуальної власності, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України (в редакції кодексу від 15.12.2017 стаття 4), проте за суб`єктиним складом сторін даний спір не підлягає розгляду Господарським судом міста Києва, оскільки відповідач-2 та відповідач-3 є фізичними особами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.27 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Таким чином, позов Фізичної особи - підприємця Білошицького Віталія Володимировича та Фізичної особи - підприємця Григор`єва Олександра Сергійовича до Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання недобросовісними дій щодо подання заявок на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», встановлення факту добросовісного використання позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» та зобов`язання відмовити у державній реєстрації та наданні правової охорони за заявками, не підлягає розгляду в господарських судах України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що даний спір підлягає вирішенню в загальному суді (враховуючи, що відповідачем-2 та відповідачем-3 є фізичні особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ).

Суд також відзначає, що матеріально-правові вимоги у цій справі є однорідними, нерозривно пов`язаними між собою, а тому за своїм характером мають розглядатися в одному провадженні саме за правилами цивільного судочинства.

Аналогічні висновки містяться в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2019 та постанові Верховного Суду від 19.08.2020 у справі №760/809/18 та постанові Верховного Суду від 02.09.2020 у справі №760/20934/18.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом Фізичної особи - підприємця Білошицького Віталія Володимировича та Фізичної особи - підприємця Григор`єва Олександра Сергійовича до Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання недобросовісними дій щодо подання заявок на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», встановлення факту добросовісного використання позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» та зобов`язання відмовити у державній реєстрації та наданні правової охорони за заявками.

В той же час, суд звертає увагу заявників на те, що вони не позбавлені можливості звернутися за захистом своїх прав в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 175, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Фізичній особі - підприємцю Білошицькому Віталію Володимировичу та Фізичній особі - підприємцю Григор`єву Олександру Сергійовичу у прийнятті позовної заяви.

2. Позовну заяву з додатками повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 23.03.2026.

Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Щербаков С.О.