ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"24" березня 2026 р. Справа№ 915/1320/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Барсук М.А.

Пономаренка Є.Ю.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Головного управління Державної податкової служби у місті Києві

на рішення господарського суду міста Києва від 30.01.2026

у справі №915/1320/25 (суддя Владислав ДЕМИДОВ)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СЕАЛ НЕФТЬ"

до Державної податкової служби України,

Головного управління Державної податкової служби у місті Києві

про скасування (припинення) обтяження у вигляді податкової застави на нерухоме майном,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.01.2026 позов задоволено частково.

Припинено обтяження у вигляді податкової застави на нерухоме майно, яке належить товариству з обмеженою відповідальністю "СЕАЛ НЕФТЬ", а саме на нежитловий об`єкт, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, проспект Героїв України, будинок 5, загальною площею 83 кв.м., що накладена відповідно до акту опису майна, серія та номер: 222/26-15-13-02-16, виданий 18.08.2022, видавник: ГУ ДПС у м. Києві; рішення про опис майна у податкову заставу, серія та номер: 214/15-32-13-07/22484671, виданий 14.12.2021, видавник: ГУ ДПС в Одеській області.

Стягнуто з Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "СЕАЛ НЕФТЬ" (54003, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Внутриквартальний проїзд, будинок 2, офіс 5, ) 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 коп. судового збору.

Стягнуто з Державної податкової служби України (04053, Україна, місто Київ, Львівська площа, будинок 8; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "СЕАЛ НЕФТЬ" (54003, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Внутриквартальний проїзд, будинок 2, офіс 5, ) 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 20.03.2026 представник Головного управління Державної податкової служби у місті Києві Гайовий Кирило Дмитрович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: поновити строк на апеляційне оскарження; прийняти апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві до розгляду; задовольнити апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві; скасувати рішення господарського суду м. Києва та прийняти рішення, яким у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «СЕАЛ НЕФТЬ» відмовити в повному обсязі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2026 апеляційну скаргу у справі №915/1320/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Руденко М.А. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді: Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, проаналізувавши норми чинного господарського процесуального законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як зазначалося вище, апелянт просить суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 30.01.2026 у справі №915/1320/25, зазначивши про те, що первинну апеляційну скаргу подано у встановлені законом строки, але на превеликий жаль станом на момент її подання була відсутня можливість у контролюючого органу зі сплати судового збору. Також, звертає увагу суду на те, що Головне управління ДПС у м. Києві є бюджетною установою, а отже відповідно до п. 12 ст. 2 Бюджетного кодексу України, бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету та вони є неприбутковими, отже, будь-яке фінансування, зокрема сплата судового збору здійснюється шляхом звернення до головного розпорядника бюджетних коштів, який в свою чергу надсилає запит до Державної казначейської служби України. Таким чином враховуючи вищевикладене, вважає за необхідне клопотати про поновлення строку на апеляційне оскарження.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

З комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" не вбачається, що апелянт звертався з апеляційною скаргою та доказів первинного звернення до суду не надано.

Окрім того колегія суддів зазначає про те, що в судовому засіданні першої інстанції 30.01.2026 приймав участь представник апелянта Гайовий К.Д. при винесенні оскаржуваного рішення (повний текст рішення складено та підписано 30.01.2026), а тому мав можливість звернутися з апеляційною скаргу у встановлений законом строк.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта про несвоєчасне подання апеляційної скарги, є необґрунтованими та безпідставними, а тому останній не був позбавлений права, вчасно та в строки звернутись до суду апеляційної інстанції.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 119 Господарського процесуального кодексу України - Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування заяви про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

При цьому поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення відповідних процесуальних дій. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яке він використовує виходячи із поважності причин пропуску строку на оскарження.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 86 ГПК України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до частини 3 статті 2 ГПК України, основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є змагальність сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно з вимогами статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, закон встановлює рівні можливості для сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Частиною третьою статті 256 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Мушта проти України" зазначено: "…право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.".

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що можливість вчасного подання Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 30.01.2026, залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб`єктивний характер, якою (можливістю) він вчасно не скористався, а наведені у відповідному клопотанні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не можуть бути визнані поважними.

В даному випадку, колегія суддів зазначає про те, що обставини зазначені скаржником в обґрунтування клопотання про поновлення строку не підтвердженні жодними обґрунтованими доказами.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає за необхідне додатково запропонувати апелянту зазначити на поважність причин пропуску строку з апеляційною скаргою на рішення господарського суду міста Києва від 30.01.2026.

Також, колегією суддів встановлено, що до апеляційної скарги апелянтом не додано доказів сплати судового збору.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір", встановлені ставки судового збору в таких розмірах:

- за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

При цьому, частиною першою ст. 4 названого Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі 4542, 00 грн.

Як вже зазначалось, скаржник в апеляційній скарзі просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З урахуванням вказаних приписів закону, а також враховуючи що скарга подана через систему "Електронний суд" тому застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, отже розмір судового збору, що підлягає сплаті за подання апеляційної скарги складає 3633, 60 грн.

Доказів сплати судового збору скаржником не подано.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є визначений в ГПК України обов`язок заявника при зверненні до суду сплачувати судовий збір. Невиконання заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати скаргу скаржнику.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі, no. 28249/95, від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Отже, подана заявником апеляційна скарга не відповідає вимогами ст. 258 Господарського процесуального кодексу України, яка встановлює вимоги до форми і змісту апеляційної скарги.

До апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу (ч. 2 ст. 260 ГПК України).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (ч. 2 ст. 174 ГПК України).

Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку (ч. 3 ст. 260 ГПК України).

За таких обставин, апеляційна скарга Головного управління Державної податкової служби у місті Києві підлягає залишенню без руху на підставі ст.ст. 174, 260 ГПК України з метою надання заявнику можливості виправити вищенаведені недоліки шляхом подання в строк, визначений цією ухвалою, докази сплати судового збору у встановленому чинним законодавством розмірі та обґрунтоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення.

При цьому колегія суддів зауважує заявникові на тому, що відповідно до приписів ч. 4 ст. 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 174, 234, 256, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення господарського суду міста Києва від 30.01.2026 у справі №915/1320/25 залишити без руху, надавши скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків шляхом подання відповідного обґрунтованого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 30.01.2026 та доказів про сплату судового збору у розмірі 3633, 60 грн.

2. Роз`яснити скаржнику, що при невиконанні вимог даної ухвали апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

3. Копію ухвали у справі №915/1320/25 надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Барсук

Є.Ю. Пономаренко