СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Харків Справа № 917/570/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Демідова П.В., суддя Мартюхіна Н.О.,

за участі секретаря судового засідання Борсук В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Розмай Агро» (вх.№199П) та апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області (вх.№379П) на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 15.01.2026 (ухвалу постановлено суддею Паламарчуком В.В. в приміщенні Господарського суду Полтавської області 15.01.2026 о 10:45 год, повна ухвала складена та підписана 19.01.2026) у справі №917/570/24

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Розмай Агро» (вул. Метрологічна, буд. 14-Б, м. Київ, 03143; )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнесагро» (вул. Нафтовиків, буд. 15/1, кв. 143, с.Супрунівка, Полтавський район, Полтавська область, 38714; )

про банкрутство

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 15.01.2026 у справі №917/570/24 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ТОВ «Бізнесагро»; ліквідовано ТОВ «Бізнесагро»; припинено повноваження ліквідатора ТОВ «Бізнесагро» арбітражного керуючого Боровика Р.Л. у справі №917/570/24; зобов`язано державного реєстратора вчинити дії, спрямовані на припинення державної реєстрації ТОВ «Бізнесагро»; провадження у справі про банкрутство ТОВ «Бізнесагро» закрито; встановлено, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлені Кодексом України з процедур банкрутства строки або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню; припинено дію мораторію введеного ухвалою господарського суду 04.06.2024; задоволено клопотання арбітражного керуючого Боровика Р.Л. про стягнення основної грошової винагороди за виконання ним повноважень розпорядника майна та ліквідатора ТОВ «Бізнесагро» у справі № 917/570/24 за період з 15.05.2025 по 01.11.2025 (вхід. №16289 від 16.12.2025); стягнуто з ТОВ «Розмай Агро» на користь арбітражного керуючого Боровика Р.Л. основну грошову винагороду за виконання повноважень розпорядника майна та ліквідатора ТОВ «Бізнесагро» у справі №917/570/24 за період з 15.05.2025 по 01.11.2025 в сумі 112194,82 грн; стягнуто з ГУ ДПС у Полтавській області на користь арбітражного керуючого Боровика Р.Л. основну грошову винагороду за виконання повноважень розпорядника майна та ліквідатора ТОВ «Бізнесагро» у справі №917/570/24 за період з 15.05.2025 по 01.11.2025 в сумі 7817,18 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Розмай Агро» звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права і просить скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області у справі №917/570/24 в частині задоволення клопотання ліквідатора Боровика Р.Л. про стягнення з ТОВ «Розмай Агро» основної грошової винагороди арбітражного керуючого у сумі 112194,82 грн, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання ліквідатора Боровика Р.Л. про стягнення зазначеної суми з ТОВ «Розмай Агро».

В обґрунтування апеляційної скарги ТОВ «Розмай Агро» зазначає, що суд першої інстанції фактично обмежився формальним посиланням на факт затвердження звіту арбітражного керуючого, на визначений у цьому звіті розмір грошової винагороди та на пропорційність часток кредиторів, не надавши при цьому належної правової оцінки доводам заявника апеляційної скарги щодо відсутності законних джерел оплати, процедурних порушень з боку ліквідатора та недопустимості покладення фінансового тягаря оплати винагороди арбітражного керуючого безпосередньо на кредитора за відсутності чіткої законної підстави.

Заявник наголошує, що в даному випадку суду апеляційної інстанції необхідно дослідити правомірність покладення обов`язку зі сплати винагороди ліквідатора саме на конкурсного кредитора, за відсутності визначених законом джерел оплати та без дотримання обов`язкових процедур погодження такого механізму з кредиторами.

ТОВ «Розмай Агро» зазначає, що суд першої інстанції фактично підмінив правове регулювання, встановлене Кодексом України з процедур банкрутства, власним розширеним тлумаченням, за якого затвердження звіту арбітражного керуючого було необґрунтовано ототожнено з виникненням у кредиторів обов`язку здійснювати оплату грошової винагороди.

На думку заявника апеляційної скарги, покладення обов`язку з оплати винагороди арбітражного керуючого безпосередньо на кредитора за відсутності передбачених законом підстав фактично трансформує процесуальний статус кредитора у джерело фінансування процедури банкрутства, що суперечить самій природі конкурсного провадження та принципу справедливого розподілу процесуальних витрат.

Покладення витрат з винагороди арбітражного керуючого можливе виключно у разі прийняття відповідного рішення у передбаченому законом порядку та за умови дотримання принципу добровільності та передбачуваності фінансових зобов`язань, в даному випадку на кредитора покладено додаткові, не передбачені законом фінансові ризики, що суперечить принципу правової визначеності та покладають на учасників провадження обов`язки, які прямо не випливають із закону.

ТОВ «Розмай Агро» зазначає, що місцевий господарський суд не перевірив інформацію, яка міститься у звіті арбітражного керуючого про нарахування йому грошової винагороди щодо повноти, деталізації та підтвердження розрахунків первинними документами, не встановив фактичний обсяг виконаних арбітражним керуючим дій, не з`ясував, у який саме спосіб сформовано заявлену до стягнення суму саме з ТОВ «Розмай Агро».

На думку заявника, визначений судом розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого не є належно обґрунтованим, не підтверджений доказами, не перевірений судом по суті та не відповідає принципу пропорційності, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала в цій частині підлягає скасуванню як така, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Розмай Агро» на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 15.01.2026 у справі №917/570/24; встановлено учасникам справи строк по 10.03.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання іншим учасникам провадження; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 17.03.2026.

Головне управління ДПС в Полтавській області також звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просить скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 15.01.2026 у справі №917/570/24 в частині стягнення з ГУ ДПС у Полтавській області на користь арбітражного керуючого Боровика Руслана Леонідовича основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна та ліквідатора ТОВ «Бізнесагро» у справі №917/570/24 за період з 15.05.2025 по 01.11.2025 в сумі 7817,18 грн та ухвалити нове рішення, яким відмовити у стягненні з ГУ ДПС у Полтавській області заборгованості з оплати грошової винагороди в розмірі 7817,18 грн та наказу, виданого на виконання даної ухвали.

Апеляційну скаргу ГУ ДПС в Полтавській області обґрунтовує, зокрема, тим, що відшкодування основної грошової винагороди арбітражного керуючого у ліквідаційній процедурі за рахунок кредитора ГУ ДПС у Полтавській області не регламентується і положеннями Бюджетного кодексу України, адже поняття грошової винагороди ліквідатора не є тотожним поняттю заробітна плата, яка гарантована працівнику Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Законом України «Про оплату праці».

Заявник у справі також заявляє, що примусове стягнення грошової винагороди на користь арбітражного керуючого у спосіб, не передбачений чинним законодавством, з кредитора, який звернувся до суду за захистом порушеного банкрутом права, завдає останньому не передбачених додаткових матеріальних збитків та фактично таке стягнення призведе до порушення публічного порядку у суспільстві, порушення права власності кредитора на належні йому матеріальні засоби, в тому числі кошти. Також наголошує, що кредитор у справі №917/570/24 є бюджетною організацією, кошторисом витрат якої не передбачено видатків на фінансування витрат по виплаті грошової винагороди розпоряднику майна, відшкодування витрат арбітражного керуючого за період виконання обов`язків ліквідатора.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області (вх.№379П) на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 15.01.2026 у справі №917/570/24, об`єднано розгляд апеляційних скарг Головного управління ДПС у Полтавській області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Розмай Агро» на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 15.01.2026 у справі №917/570/24 в одному апеляційному провадженні, встановлено учасникам справи строк по 13.03.2026 для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання іншим учасникам провадження, повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 17.03.2026.

26.02.2026 від ТОВ «Розмай Агро» надійшли додаткові пояснення на підтвердження доводів апеляційної скарги, в яких кредитор наголошує, що покладення обов`язку зі сплати значної суми винагороди на кредитора без встановлення реального результату діяльності ліквідатора суперечить як змісту процедур банкрутства, так і загальним принципам справедливості та пропорційності господарського процесу.

09.03.2026 від арбітражного керуючого Боровика Р.Л. надійшов відзив на апеляційні скарги ТОВ «Розмай Агро» та ГУ ДПС в Полтавській області, в яких він просить залишити їх без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В судовому засіданні представники ТОВ «Розмай Агро» та ГУ ДПС в Полтавській області підтримали свої апеляційні скарги, просили їх задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 15.01.2026 у справі №917/570/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у стягненні з кредиторів заборгованості у відповідній частині з оплати грошової винагороди арбітражного керуючого. Арбітражний керуючий Боровик Р.Л. просив залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів та вимог апеляційних скарг законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 04.06.2024, зокрема, відкрито провадження у справі №917/570/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнесагро»; визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Розмай Агро» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнесагро» в розмірі 229907,62 грн (78138,22грн - основна заборгованість, 60389,00 грн - пеня, 3906,91 грн - штраф, 29030,49грн - інфляційні, 43778,80 грн - 25% річних, 516,50 грн - судового збору, 14147,70грн - витрат на правничу допомогу), а також 24224,00грн - судового збору, сплачених при поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнесагро»; введено процедуру розпорядження майном; розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Панченка Романа Миколайовича.

З метою виявлення конкурсних кредиторів, 04.06.2024 Господарським судом Полтавської області сформовано повідомлення на сайті ВГСУ про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнесагро» ().

В межах тридцятиденного строку для подачі заяв з грошовими вимогами до боржника, до Господарського суду Полтавської області надійшла заява Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання кредиторських вимог до боржника в сумі 88956,73 грн, з яких: 11546,30 грн - основний платіж, 71354,43 грн - штрафні санкції та 6056,00 грн - судовий збір (вхід. №1138/24 від 02.07.2024).

Ухвалою від 22.08.2024 судом визнано грошові вимоги Головного управління ДПС у Полтавській області до боржника в сумі 88956,73 грн.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 22.08.2025 завершено попереднє судове засідання у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнесагро». Підсумкове засідання суду, на якому буде вирішено питання про санацію боржника, чи про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи закриття провадження у справі про банкрутство призначено на 10.10.2024.

Ухвалами від 10.10.2024, 31.10.2024, 14.11.2024, 12.12.2024 та 23.01.2025 в зв`язку з невиконанням розпорядником майна арбітражним керуючим Панченком Р.М., вимог ухвал суду та його клопотаннями, розгляд справи відкладався.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 25.02.2025 відсторонено від виконання повноважень розпорядника майна ТОВ «Бізнесагро» арбітражного керуючого Панченка Р.М.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 15.05.2025 розпорядником майна ТОВ «Бізнесагро» призначено арбітражного керуючого Боровика Руслана Леонідовича, якого зобов`язано до 11.06.2025 надати суду протокол зборів кредиторів щодо подальшої судової процедури відносно боржника, висновок щодо фінансового та майнового становища боржника, баланс боржника на останню звітну дату; призначено підсумкове засідання суду, на якому буде вирішено питання про санацію боржника, чи про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи закриття провадження у справі про банкрутство на 12.06.2025.

09.06.2025 надійшов звіт розпорядника майна ТОВ «Бізнесагро» (вхід. №7672) з додатками (том 3 а.с. 9-26).

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 12.06.2025 відкладено підсумкове засідання на 07.08.2025, зобов`язано розпорядника майна до 05.08.2025 надати протокол зборів кредиторів щодо подальшої судової процедури відносно боржника, висновок щодо фінансового та майнового становища боржника, баланс боржника на останню звітну дату.

08.07.2025 до суду першої інстанції надійшов поточний звіт розпорядника майна ТОВ «Бізнесагро» (вхід. №9069) (том 3 а.с.40-42), яким повідомлено, що зборами кредиторів прийнято рішення клопотати перед Господарським судом Полтавської області про введення ліквідаційної процедури стосовно ТОВ «Бізнесагро». Розпорядником майна також надано протокол зборів кредиторів №1 від 08.07.2025 та реєстр вимог кредиторів (том 3 а.с.51-55).

06.08.2025 від арбітражного керуючого Боровика Р.Л. на адресу Господарського суду Полтавської області направлено лист, в якому він повідомляє, що відповіді кредиторів по порядку денному зборів кредиторів щодо боржника надійшли на електронну адресу арбітражного керуючого 06.08.2025. Рішенням зборів кредиторів боржника погоджено грошову винагороду розпоряднику майна та визначено кандидатуру ліквідатора ТОВ «Бізнесагро» в особі арбітражного керуючого Боровика Р.Л. Копії відповідей від ТОВ «Розмай Агро» та ГУ ДПС в Полтавській області долучені до вказаного листа (том 3 а.с.81-103).

Згідно наданого разом з листом від 06.08.2025 проєкту протоколу зборів кредиторів на порядок денний було винесено питання щодо схвалення звіту про нарахування і виплату грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражному керуючому - розпоряднику майна Боровику Р.Л. за період здійснення ним повноважень з 15.05.2025 по 30.07.2025, що становить 2 місяці та 15 днів із розрахунку трьох розмірів мінімальної заробітної плати щомісячно 24000,00 грн.

По другому питанню порядку денного було винесено вирішення питання щодо призначення ліквідатора боржника в справі про банкрутство ТОВ «Бізнесагро» арбітражного керуючого Боровика Р.Л.

Постановою Господарського суду Полтавської області від 07.08.2025 визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнесагро» (вул. Нафтовиків, буд. 15/1, кв. 143, с.Супрунівка, Полтавський район, Полтавська область, 38714; ) банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців; призначено ліквідатором - арбітражного керуючого Боровика Руслана Леонідовича.

15.09.2025, 13.10.2025, 12.11.2025 до суду надходили поточні звіти ліквідатора ТОВ «Бізнесагро» (том 3 а.с.128-147).

26.11.2025 до місцевого господарського суду від ліквідатора надійшло клопотання (вхід. №15267), в якому він просив:

- затвердити звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ТОВ «Бізнесагро» (38714, Полтавська область, Полтавський р-н, с.Супрунівка, вул. Нафтовиків,15/1, кв. 143), ;

- затвердити звіт про нарахування та виплату грошової винагороди за підсумками процедури розпорядження майном ТОВ «Бізнесагро» арбітражному керуючому Боровику Руслану Леонідовичу за період розпорядження майном з 15.05.2025 по 30.07.2025 в сумі 48012,00 грн (схвалено протоколом зборів комітету кредиторів №1 від 06.08.2025) та процедури ліквідації ТОВ «Бізнесагро» за період з 01.08.2025 по 01.11.2025 в сумі 72000,00 грн. (схвалено протоколом зборів кредиторів №2 від 24.11.2025) (том 3 а.с.147-158).

02.12.2025 від ліквідатора надійшли звіт про грошову винагороду арбітражного керуючого за період з 15.05.2025 по 01.11.2025 та звіт ліквідатора підприємства (вхід. №15484) (том 3 а.с.165-169).

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 02.12.2025 звіт арбітражного керуючого Боровика Руслана Леонідовича про грошову винагороду арбітражного керуючого призначено до розгляду у судовому засіданні на 09.12.2025.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 09.12.2025 затверджено звіт арбітражного керуючого Боровика Руслана Леонідовича про грошову винагороду за підсумками процедури розпорядження майном та процедури ліквідації ТОВ «Бізнесагро» за період з 15.05.2025 по 01.11.2025 в сумі 120012,00 грн за період виконання ним повноважень розпорядника майна та ліквідатора ТОВ «Бізнесагро».

16.12.2025 від ліквідатора надійшло клопотання (вх. №16289), яким він просив:

- стягнути з ТОВ «Розмай Агро» (03143, м. Київ, вул. Метрологічна, 14-Б, ) на користь арбітражного керуючого Боровика Руслана Леонідовича (м. Полтава, вул. Раїси Кириченко, буд. 36, к.2, РНОКПП НОМЕР_1 , р/рахунок № НОМЕР_2 , МФО 334851, ЄДРПОУ/ ДРФО НОМЕР_1 в АТ «ПУМБ», отримувач ФО Боровик Руслан Леонідович) основну грошову винагороду за виконання повноважень розпорядника майна та ліквідатора ТОВ «Бізнесагро» у справі №917/570/24 за період з 15.05.2025 по 01.11.2025 в сумі 112194,82грн;

- стягнути з ГУ ДПС у Полтавській області (36000, м. Полтава, вул. Європейська, 4, ) на користь арбітражного керуючого Боровика Руслана Леонідовича (м. Полтава, вул. Раїси Кириченко, буд. 36, к.2, РНОКПП НОМЕР_1 , р/рахунок № НОМЕР_2 , МФО 334851, ЄДРПОУ/ДРФО НОМЕР_1 в АТ «ПУМБ», отримувач ФО Боровик Руслан Леонідович) основну грошову винагороду за виконання повноважень розпорядника майна та ліквідатора ТОВ «Бізнесагро» у справі №917/570/24 за період з 15.05.2025 по 01.11.2025 в сумі 7817,18 грн.

Як вже зазначалось, оскаржуваною ухвалою Господарського суду Полтавської області від 15.01.2026 у справі №917/570/24, зокрема, задоволено клопотання арбітражного керуючого Боровика Р.Л. про стягнення основної грошової винагороди за виконання ним повноважень розпорядника майна та ліквідатора ТОВ «Бізнесагро» у справі №917/570/24 за період з 15.05.2025 по 01.11.2025 та стягнуто з ТОВ «Розмай Агро» 112194,82 грн та ГУ ДПС у Полтавській області 7817,18 грн на користь арбітражного керуючого Боровика Р.Л. основної грошової винагороди за виконання повноважень розпорядника майна та ліквідатора ТОВ «Бізнесагро» у справі №917/570/24 за період з 15.05.2025 по 01.11.2025.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції врахував обставини відсутності коштів від реалізації майна боржника та від його господарської діяльності на проведення ліквідаційної процедури, відсутності рішення комітету кредиторів про утворення фонду для оплати грошової винагороди ліквідатору, а також обставини неможливості безоплатного надання послуг арбітражного керуючого у справі про банкрутство та підставі чого дійшов висновку про задоволення клопотання про стягнення з кредиторів - ТОВ «Розмай Агро» та ГУ ДПС у Полтавській області основної грошової винагороди за виконання арбітражним керуючим Боровиком Р.Л. повноважень розпорядника майна та ліквідатора ТОВ «Бізнесагро» у справі №917/570/24.

Надаючи власну правову кваліфікацію обставинам справи колегія суддів зазначає таке.

Враховуючи зміст апеляційних скарг предметом апеляційного розгляду у цій справі є перевірка законності та обґрунтованості ухвали Господарського суду Полтавської області від 15.01.2026 у частині покладення на кредиторів обов`язку сплатити арбітражному керуючому грошову винагороду. В іншій частині ухвала апеляційним судом не переглядається у зв`язку з відсутністю відповідних вимог заявників апеляційних скарг.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Статтею 1 КУзПБ визначено, що розпорядник майна - арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення процедури розпорядження майном. Цією ж статтею визначено, що ліквідатор це арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення ліквідаційної процедури.

Арбітражний керуючий є суб`єктом незалежної професійної діяльності. Арбітражний керуючий з моменту постановлення ухвали (постанови) про призначення його керуючим санацією або ліквідатором до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства-боржника (частина 1, 2 статті 10 КУзПБ).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 12 КУзПБ арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, ліквідатора відповідно до законодавства.

Порядок сплати винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого під час виконання повноважень у справі про банкрутство (неплатоспроможність) визначено статтею 30 КУзПБ.

Частиною першою цієї статті передбачено, що арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду. Грошова винагорода арбітражного керуючого складається з основної та додаткової грошових винагород.

Право вимоги основної грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень (абзац п`ятий частини другої статті 30 КУзПБ).

Відповідно до абзацу шостого частини другої статті 30 КУзПБ сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відкриття провадження у справі.

Положенням цієї норми кореспондує абзац четвертий частини четвертої статті 34 КУзПБ, який встановлює, що до заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство, серед іншого, додаються докази авансування винагороди арбітражному керуючому трьох розмірів мінімальної заробітної плати за три місяці виконання повноважень.

У разі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі, або коштів фонду, створеного кредиторами для виплати грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого (у разі його створення) (абзац сьомий частини другої статті 30 КУзПБ).

Отже, наведеними приписами статті 30 КУзПБ визначено, що сплата грошової винагороди арбітражного керуючого у справі про банкрутство можлива за рахунок: 1) авансування коштів заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду; 2) коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності; 3) коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі; 4) коштів створеного кредиторами фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого (аналогічний висновок вперше викладено в постанові Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №918/454/18 та підтримано згодом Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19.04.2023 у справі № 5002-17/1718-2011).

Верховний Суд у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у справі №927/149/22 у постанові від 26.01.2026 сформував висновок щодо особливостей оплати основної винагороди арбітражного керуючого та відшкодування його витрат у разі затвердження звіту ліквідатора та зазначив, що закриття провадження у справі про банкрутство у разі затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу (пункт 7 частини першої статті 90 КУзПБ) може мати такі наслідки: 1) припинення юридичної особи-боржника, якщо майна не залишилось або його не виявлено чи таке відсутнє (частина друга статті 65 Кодексу); 2) продовження підприємницької діяльності, якщо майна банкрута вистачило для задоволення вимог кредиторів у повному обсязі (частина п`ята статті 65 Кодексу).

Вочевидь у разі наявності залишку майна банкрута після завершення ліквідаційної процедури питання сплати основної винагороди арбітражного керуючого (ліквідатора) та відшкодування його витрат перед господарським судом не виникає.

Натомість достатньо неврегульованим залишається питання оплати послуг арбітражного керуючого у випадку, якщо за результатом завершення ліквідаційної процедури банкрут підлягає припиненню як юридична особа, а його майна для сплати винагороди ліквідатора та його витрат не вистачило.

Верховний Суд у постанові від 26.01.2026 у справі №927/149/22 зауважив, що у питанні особливостей порядку оплати послуг ліквідатора та витрат за підсумками ліквідаційної процедури за одночасної відсутності джерел фінансування таких витрат Верховним Судом сформовано сталу та послідовну практику.

Так, згідно з правовою позицією, викладеною, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2023 у справі №5002-17/1718-2011, діяльність ліквідатора банкрута спрямована на досягнення остаточної мети ліквідаційної процедури - найповнішого задоволення вимог кредиторів шляхом пошуку та реалізації активів ліквідаційної маси. Поза межами ліквідаційної процедури кредитори боржника не можуть задовольнити свої вимоги в інший спосіб, окрім як через реалізацію майна боржника в ліквідаційній процедурі (частина чотирнадцята статті 39 КУзПБ). Тому основними отримувачами послуг арбітражного керуючого у цій процедурі є саме кредитори неплатоспроможного боржника.

Водночас, беручи участь у справі про банкрутство, кредитор не тільки має певні процесуальні права, зокрема на задоволення своїх грошових вимог за рахунок активів ліквідаційної маси, а й як учасник провадження (сторона) має обов`язки, пов`язані із здійсненням провадження у справі. Ухвалою суду на такого кредитора можуть покладатися відповідні судові витрати щодо оплати послуг перекладача, судового експерта, арбітражного керуючого тощо.

Отже, якщо процедура банкрутства триває після закінчення коштів, авансованих заявником відповідно до абзацу шостого частини другої статті 30 КУзПБ, або таке авансування не здійснювалося через інше правове регулювання на час ініціювання процедури банкрутства, фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого кредиторами не створено, а коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника або від продажу його майна, яке не перебуває в заставі, недостатньо для оплати послуг арбітражного керуючого та його витрат, подаючи на затвердження звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат арбітражного керуючого за підсумками ліквідаційної процедури, ліквідатор не може бути позбавлений права звернутися до суду із заявою про стягнення з кредиторів банкрута коштів на оплату його грошової винагороди за період виконання повноважень та відшкодування його витрат у справі. Беручи до уваги принцип пропорційності задоволення вимог кредиторів, суд покладає витрати на оплату послуг ліквідатора та його витрати на кредиторів у справі про банкрутство пропорційно до розміру визнаних кредиторських вимог за наявності на те правових підстав.

Така практика покладення судом на кредиторів витрат на оплату послуг арбітражного керуючого (ліквідатора) у справах про банкрутство залишається єдиним можливим засобом дотримання принципу оплатності послуг арбітражного керуючого відповідно до приписів статті 43 Конституції України та статті 30 КУзПБ у випадках, якщо кредитори не утворюють за власною ініціативою фонду оплати послуг ліквідатора та відсутні кошти боржника від реалізації його активів, а провадження у справі про банкрутство має бути завершеним.

З поданого звіту вбачається, що арбітражним керуючим Боровиком Р.Л. станом на дату складання звіту нарахована основна винагорода з розрахунку трьох розмірів мінімальної заробітної плати за кожен місяць виконання повноважень розпорядника майна за період з 15.05.2025 по 30.07.2025 у сумі 48012,00 грн. Крім того, здійснено нарахування основної грошової винагороди за виконання повноважень в ході ліквідаційної процедури за період з 01.08.2025 по 01.11.2025 в сумі 72000,00 грн. Отже, загальна сума не виплаченої грошової винагороди за процедуру розпорядження майном та у ході ліквідаційної процедури складає 120012,00 грн.

Розрахунок винагороди здійснений таким чином.

Період 15.05.2025 по 30.07.2025 - процедура розпорядження майном.

Мінімальна заробітна плата в Україні в цей період складала: 8000,00 грн.

Згідно наданого у звіті розрахунку грошова винагорода розпорядника майна ТОВ «Бізнесагро» Боровика Р.Л. нарахована таким чином: травень 2025 року - 12,00 грн, червень 2025 року - 24000,00 грн (8000,00 грн х 3), липень 2025 року - 24000,00 грн (8000,00 грн х 3).

У період з 01.08.2025 по 01.11.2025 тривала ліквідаційна процедура.

Протягом вказаного періоду мінімальна заробітна плата в Україні не змінювалась і складала 8000,00 грн на місяць.

Грошова винагорода ліквідатора ТОВ «Бізнесагро» Боровика Р.Л. нарахована таким чином: серпень 2025 року - 24000,00 грн (8000,00 грн х 3), вересень 2025 року - 24000,00 грн (8000,00 грн х 3), жовтень 2025 року - 24000,00 грн (8000,00 грн х 3).

Виплата грошової винагороди за вказані періоди не здійснювалась.

Судом апеляційної інстанції перевірено розрахунок основної грошової винагороди арбітражного керуючого та встановлено, що він є арифметично вірним і в загальному розмірі складає 120012,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, кредиторами у справі є ТОВ «Розмай Агро» (ініціюючий кредитор) та Головне управління ДПС у Полтавській області.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 09.12.2025 затверджено звіт арбітражного керуючого Боровика Руслана Леонідовича про грошову винагороду за підсумками процедури розпорядження майном та процедури ліквідації ТОВ «Бізнесагро» за період з 15.05.2025 по 01.11.2025 в сумі 120012,00 грн за період виконання ним повноважень розпорядника майна та ліквідатора ТОВ «Бізнесагро». Вказана ухвала кредиторами не оскаржувалась.

При визначенні розміру суми, яка на думку арбітражного керуючого підлягала стягненню з кожного кредитора, ним було застосовано пропорційний метод відносно суми основного боргу боржника перед кредиторами у справі.

Арбітражним керуючим розрахунок проведений таким чином:

1. Частка ТОВ «Розмайагро» складає - 93,48% від 120012,00 (сума основного боргу - 165611,71 грн).

2. Частка ГУ ДПС у Полтавській області складає - 6,52% від 120012,00 (сума основного боргу - 11546,30 грн).

Колегія суддів зазначає, що такий принцип розподілу пропорцій щодо визначення розміру суми належної до стягнення з кожного кредитора на витрати на оплату праці арбітражного керуючого, не відповідає правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2023 у справі №5002-17/1718-2011, в якій зазначено, що беручи до уваги принцип пропорційності задоволення вимог кредиторів, суд покладає витрати на оплату послуг ліквідатора та його витрати на кредиторів у справі про банкрутство пропорційно до розміру визнаних кредиторських вимог за наявності на те правових підстав.

Колегія суддів бере до уваги, що Палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у своїй постанові від 21.01.2026 у справі №927/149/22 підтримала вищезазначений правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2023 у справі №5002-17/1718-2011 з питань особливостей порядку оплати послуг ліквідатора та витрат за підсумками ліквідаційної процедури за одночасної відсутності джерел фінансування таких витрат і зазначила, що така практика покладення судом на кредиторів витрат на оплату послуг арбітражного керуючого (ліквідатора) у справах про банкрутство залишається єдиним можливим засобом дотримання принципу оплатності послуг арбітражного керуючого відповідно до приписів статті 43 Конституції України та статті 30 КУзПБ у випадках, якщо кредитори не утворюють за власною ініціативою фонду оплати послуг ліквідатора та відсутні кошти боржника від реалізації його активів, а провадження у справі про банкрутство має бути завершеним.

Відповідно до ч.1-4 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В силу норм ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в даному випадку при визначенні розміру суми винагороди арбітражного керуючого, яка підлягає стягненню з кожного кредитора необхідно застосувати підхід, сформований у вищезазначених постановах Верховного Суду і здійснити розрахунок пропорційно до розміру визнаних кредиторських вимог.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат арбітражного керуючого основної грошової винагороди за виконання ним повноважень розпорядника майна та ліквідатора, колегія суддів виходить з такого.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 04.06.2024 визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Розмай Агро» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнесагро» в розмірі 229907,62 грн (78138,22 грн - основна заборгованість, 60389,00 грн - пеня, 3906,91 грн - штраф, 29030,49 грн - інфляційні, 43778,80 грн - 25% річних, 516,50 грн - судового збору, 14147,70 грн - витрат на правничу допомогу), а також 24224,00 грн - судового збору, сплачених при поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 22.08.2024 визнано грошові вимоги Головного управління ДПС у Полтавській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнесагро» в сумі 88956,73 грн, з яких: 11546,30 грн - основний платіж, 71354,43 грн - штрафні санкції, 6056,00 грн - судовий збір сплачений за подання кредиторської вимоги.

Згідно затвердженого реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство ТОВ «Бізнесагро» станом на момент звернення Боровика Р.Л. із заявою про виплату йому основної винагороди за здійснення ним повноважень розпорядника майна та ліквідатора загальна сума вимог кредиторів склала 343088,35 грн, а саме:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Розмай Агро» - 254131,62 грн;

2. Головне управління ДПС у Полтавській області - 88956,73 грн.

Колегія суддів, виходячи з принципу пропорційності визнаних кредиторських вимог, вважає за необхідне застосувати також вже традиційний в судовій практиці цей самий підхід і до розподілу витрат арбітражного керуючого в процедурі розпорядження майном та ліквідаційній процедурі.

На підставі викладеного, на кредиторів покладаються витрати на оплату основної грошової винагороди арбітражного керуючого та ліквідатора в загальному розмірі 120012,00 грн в такому порядку:

1. ТОВ «Розмай-Агро» - 88892,89 грн, з розрахунку 254131,62 грн х100/343088,35 грн) = 74,07% (де 254131,62 грн розмір вимог кредитора, 343088,35 грн загальний розмір вимог кредиторів). 120012,00 грн х74,07%=88892,89 грн (де 120012,00 грн розмір оплати арбітражному керуючому, 74,07% - відшкодування кредитора).

2. Головне управління ДПС у Полтавській області - 31119,11 грн, з розрахунку 343088,35 грн (88956,73 грн х100/343088,35 грн) = 25,93 % (де 88956,73 грн розмір вимог кредитора, 343088,35 грн загальний розмір вимог кредиторів). 120012,00 грн х 25,93 % = 31119,11 грн (де 120012,00 грн розмір оплати арбітражному керуючому, 25,93% - відшкодування кредитора).

Тобто, при здійсненні розрахунку арбітражним керуючим своєї винагороди із застосуванням принципу пропорційності щодо суми лише основного боргу кредиторів, відсотковий розмір частки кожного кредитора відносно 120012,00 грн - суми винагороди арбітражного керуючого змінився.

З наведеного вбачається, що у разі здійснення розрахунку винагороди арбітражного керуючого пропорційно загальним визнаним кредиторським вимогам у відсотковому співвідношенні частка ТОВ «Розмай-Агро» складає 74,07%, яка еквівалентна сумі 88892,89 грн, а частка ГУ ДПС у Полтавській області - 25,93% і еквівалентна сумі у розмірі 31119,11 грн.

Проте, колегія суддів зауважує, що суд апеляційної інстанції не може вийти за межі доводів апеляційної скарги, погіршивши при цьому становище заявника (ГУ ДПС у Полтавській області, яке подало апеляційну скаргу), а саме збільшити стягнутий з ГУ ДПС у Полтавській області на користь арбітражного керуючого розмір його винагороди із заявленої 7817,18 грн до суми 31119,11 грн. Зазначене узгоджується з принципом заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius), який відомий ще із часів римського права та існував у зв`язку з іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно з тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.05.2023 у справі №179/363/21, 21.06.2023 у справі №757/42885/19-ц).

Щодо заявленої арбітражним керуючим до стягнення з ТОВ «Розмай-Агро» на користь Боровика Р.Л. 112194,82 грн винагороди за здійснення ним повноважень розпорядника майна і ліквідатора, колегія суддів дійшла висновку, що арбітражним керуючим невірно визначений відсоток кредиторських вимог відносно загального розміру вимог кредиторів, а отже і невірно визначену суму належну для стягнення з ініціюючого кредитора.

Колегія суддів дійшла висновку, що обґрунтований розмір заявлених арбітражним керуючим витрат за здійснення ним повноважень розпорядника майна та ліквідатора, який покладається на ТОВ «Розмай-Агро», становить 88892,89 грн, що є меншим в порівнянні із заявленою ним та стягненої судом першої інстанції, а отже апеляційна скарга ТОВ «Розмай-Агро» підлягає частковому задоволенню.

Разом з тим, кредитори у своїх апеляційних скаргах зазначають, що КУзПБ передбачає чіткий і вичерпний перелік джерел оплати послуг арбітражного керуючого. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 30 КУзПБ, така винагорода сплачується насамперед за рахунок коштів, авансованих заявником на депозитний рахунок суду, а після їх вичерпання за рахунок коштів боржника, отриманих від господарської діяльності чи реалізації майна. У боржника таких коштів і майна немає, а фонд авансування кредиторами не створювався. Отже, за твердженням заявників, чинне законодавство не покладає на кредитора обов`язку компенсувати винагороду арбітражного керуючого у випадку відсутності активів боржника, а перелік джерел фінансування є вичерпним.

Апеляційний суд відхиляє наведені доводи заявників як безпідставні та вбачає їх такими, що ґрунтуються на вибірковому тлумаченні положень ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства.

Насамперед, положення ч. 2 ст. 30 КУзПБ визначають загальну черговість джерел сплати винагороди арбітражного керуючого, однак не встановлюють вичерпного переліку таких джерел у розумінні, наведеному заявниками апеляційних скарг. Законодавець закріпив принцип оплатності праці арбітражного керуючого як обов`язковий елемент процедури банкрутства. Саме тому обов`язок сплатити винагороду не може бути поставлений у залежність виключно від наявності у боржника активів чи від факту створення кредиторами фонду авансування.

Відсутність майнових активів боржника та фонду авансування не скасовує обов`язку забезпечити оплату виконаних арбітражним керуючим повноважень, оскільки інакше це призвело б до фактичного примушування до безоплатної праці, що суперечить ст. 43 Конституції України, ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та міжнародним трудовим стандартам.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю

Отже, оплата за виконання повноважень ліквідатора захищається конституційним правом особи на своєчасне одержання винагороди за працю.

Отже, доводи заявників апеляційних скарг про нібито вичерпність переліку джерел оплати послуг арбітражного керуючого та відсутність правових підстав для покладення такого обов`язку на кредиторів суперечать як змісту ст. 30 КУзПБ, так і усталеній судовій практиці. Місцевий суд правомірно поклав на ТОВ «Розмай-Агро» та Головне управління ДПС у Полтавській області обов`язок сплатити арбітражному керуючому належну винагороду та витрати, оскільки це є єдиним можливим механізмом реалізації принципу оплатності праці арбітражного керуючого за умов відсутності майнових активів боржника.

Крім того, стаття 30 КУзПБ не робить винятків для кредиторів залежно від їх правового статусу чи джерел фінансування. Тому посилання ГУ ДПС у Полтавській області на відсутність бюджетних асигнувань не може вважатися належною підставою для звільнення від обов`язку оплати послуг арбітражного керуючого. Такі зобов`язання виникають безпосередньо з норм Кодексу, а не з положень бюджетного законодавства. Європейський суд з прав людини у справах «Бакалов проти України» та «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» наголосив, що відсутність бюджетного фінансування не звільняє державні органи від виконання фінансових зобов`язань.

Також ГУ ДПС у Полтавській області зазначає, що відшкодування основної грошової винагороди арбітражного керуючого у ліквідаційній процедурі за його рахунок не регламентується і положеннями Бюджетного кодексу України, адже поняття грошової винагороди ліквідатора не є тотожним поняттю заробітна плата, яка гарантована працівнику Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Законом України «Про оплату праці». Просить суд звернути увагу, що примусове стягнення грошової винагороди на користь арбітражного керуючого у спосіб, не передбачений чинним законодавством, з кредитора, який звернувся до суду за захистом порушеного банкрутом права, завдає останньому непередбачених додаткових матеріальних збитків та фактично таке стягнення призведе до порушення публічного порядку у суспільстві, порушення права власності кредитора на належні йому матеріальні засоби, в тому числі кошти.

Апеляційний суд не приймає ці доводи заявника, оскільки вони суперечать як положенням чинного законодавства, так і усталеній судовій практиці.

Згідно положень Кодексу України з процедур банкрутства визначення джерел оплати послуг розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора не ставиться в залежність від майнового стану ініціюючого кредитора у справі про банкрутство, правового статусу кредитора (особа заснована на приватній чи державній формі власності, державний орган, громадська організація тощо) та від джерел фінансування того чи іншого кредитора.

При цьому, відмова від авансування, відсутність майна у боржника або ж відсутність інших джерел для покриття витрат на виплату винагороди арбітражному керуючому можна розцінювати як примушування до безоплатної праці, що забороняється та прирівнюється до рабства в контексті ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших міжнародних актів (зокрема, Конвенції 1926 р. про заборону рабства, Конвенції Міжнародної організації праці про примусову чи обов`язкову працю 1930 р. ратифіковану Україною 10.08.1956 р., Конвенції Міжнародної організації праці №105 про скасування примусової праці 1957 р. ратифіковану Україною 05.10.2000 р.), резолюції Економічної і Соціальної Ради ООН (ЕКОСОС) 1996 р. тощо) та суперечить ст. 43 Конституції України.

Апеляційний суд зазначає, що фінансові зобов`язання ГУ ДПС у Полтавській області, як кредитора у справі про банкрутство виникають безпосередньо з норм Кодексу України з процедур банкрутства, зокрема ст. 30 КУзПБ, яка імперативно закріплює принцип оплатності праці арбітражного керуючого та не передбачає винятків залежно від правового статусу кредитора чи джерел його фінансування. Таким чином, відсутність у кошторисі управління відповідних бюджетних призначень не може звільняти його від виконання передбаченого законом обов`язку щодо оплати винагороди арбітражному керуючому.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд, відсутність бюджетного фінансування не є підставою для невиконання грошових зобов`язань. Такий правовий підхід закріплено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №911/4249/16, Верховного Суду від 22.03.2017 у справі №3-77гс17, від 27.03.2018 у справах №925/246/17 та №925/974/17.

Доводи заявника апеляційної скарги про порушення права власності та публічного порядку є необґрунтованими. Покладення на кредитора, у цьому випадку на державний орган, обов`язку оплатити винагороду арбітражного керуючого визначається із його процесуального статусу у справі про банкрутство та здійснюється на підставі прямої норми закону. Така виплата не є добровільним цивільно-правовим зобов`язанням чи втручанням у право власності, а є виконанням покладеного законом обов`язку, що відповідає принципу верховенства права та юридичної визначеності.

Отже, посилання ГУ ДПС на положення Бюджетного кодексу та відсутність асигнувань не спростовують правомірності висновків місцевого суду та не звільняють кредитора від обов`язку оплатити винагороду арбітражному керуючому відповідно до приписів КУзПБ та усталеної практики Верховного Суду.

Представник ТОВ «Розмай-Агро» під час судового засідання зазначив, що арбітражним керуючим, в ході здійснення ліквідаційної процедури не здійснено дії щодо виявлення підстав для притягнення до субсидіарної відповідальності керівника чи засновника банкрута.

Апеляційний суд відхиляє ці доводи як необґрунтовані та звертає увагу, що ухвала Господарського суду Полтавської області від 09.12.2025, якою було затверджено звіт арбітражного керуючого Боровика Руслана Леонідовича про грошову винагороду за підсумками процедури розпорядження майном та процедури ліквідації ТОВ «Бізнесагро» за період з 15.05.2025 по 01.11.2025 в сумі 120012,00 грн за період виконання ним повноважень розпорядника майна та ліквідатора ТОВ «Бізнесагро» не оскаржувалась кредитором до суду апеляційної інстанції.

Водночас, колегія суддів зазначає, що ухвалу від 15.01.2026 заявники апеляційних скарг, оскаржують лише у частині покладення на кредиторів обов`язку сплатити арбітражному керуючому грошову винагороду, а не в частині затвердження ліквідаційного звіту підприємства. Колегія суддів наголошує, що в силу вимог статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції здійснює перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Надані до матеріалів справи докази підтверджують фактичний обсяг виконаних робіт арбітражним керуючим.

Крім того матеріали справи не містять будь-яких рішень кредитора про визнання неналежними чи неправомірними дій ліквідатора, або поданих до суду скарг на дії/бездіяльність арбітражного керуючого Боровика Р.Л., або інших обставин, які б свідчили про неналежне виконання ним своїх повноважень.

За таких обставин, господарський суд дійшов до правильного висновку, що оплата за виконання повноважень ліквідатора захищається конституційним правом особи на своєчасне одержання винагороди за працю та за відсутності майнових активів банкрута, за рахунок яких можна б було відшкодувати основну грошову винагороду та понесені витрати арбітражного керуючого, така оплата повинна здійснюватись за рахунок кредиторів.

Відповідно до приписів ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, не з`ясування обставин, що мають значення для справи (п. 1 ч. 1 ст. 277 ГПК України).

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ТОВ «Розмай-Агро» та зміну судового рішення.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Розмай Агро» задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 15.01.2026 у справі №917/570/24 змінити, виклавши пункти 8, 9 її резолютивної частини в такій редакції:

« 8. Клопотання арбітражного керуючого Боровика Р.Л. про стягнення основної грошової винагороди за виконання ним повноважень розпорядника майна та ліквідатора ТОВ «Бізнесагро» у справі №917/570/24 за період з 15.05.2025 по 01.11.2025 (вх. №16289 від 16.12.2025) задовольнити частково.

9. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Розмай Агро» (03143, м.Київ, вул. Метрологічна, 14-Б, ) на користь арбітражного керуючого Боровика Руслана Леонідовича (м. Полтава, вул. Раїси Кириченко, буд. 36, к.2, РНОКПП НОМЕР_1 , р/рахунок № НОМЕР_2 , МФО 334851, ЄДРПОУ/ ДРФО НОМЕР_1 в АТ "ПУМБ", отримувач ФО ОСОБА_1 ) основну грошову винагороду за виконання повноважень розпорядника майна та ліквідатора ТОВ «Бізнесагро» у справі №917/570/24 за період з 15.05.2025 по 01.11.2025 в сумі 88892,89 грн.»

В іншій частині ухвалу Господарського суду Полтавської області від 15.01.2026 у справі №917/570/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 24.03.2026.

Головуючий суддя О.О. Крестьянінов

Суддя П.В. Демідова

Суддя Н.О. Мартюхіна