РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.03.2026Справа № 910/14368/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Памак"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі виробничого структурного підрозділу "Львівська дирекція" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 272 178,00 грн.,

Без виклику (повідомлення) представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Памак" (далі - позивач, Товариство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі виробничого структурного підрозділу "Львівська дирекція" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач, Залізниця) заборгованості за надані позивачем за договором від 26.12.2024 року № УЗ/ЦБМЕС-24414/Ю послуги у розмірі 272 178,00 грн.

Крім того, у пред`явленому позові Товариство просило суд стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на оплату професійної правничої допомоги у даній справі в розмірі 15 000,00 грн.

Ухвалою від 24.11.2025 року господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі № 910/14368/25 та вирішив здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

09.12.2025 року через систему "Електронний суд" надійшов відзив відповідача від 09.12.2025 року на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити у задоволенні вимог Товариства та зменшити заявлений останнім до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката до 5 000,00 грн. В обґрунтування вказаного клопотання Залізниця посилалася на те, що позовна заява не містить жодних посилань на виконання адвокатом робіт, зокрема, зі збору доказів та опису судової практики, ґрунтується виключно на підписаних сторонами первинних документах, а з тексту позовної заяви вбачається, що жодного процесуального документа в рамках даної справи адвокатом складено не було.

16.12.2025 року через систему "Електронний суд" надійшла відповідь Товариства від 15.12.2025 року на відзив на позовну заяву, в якій останнє вказало про обґрунтованість заявленого до стягнення розміру витрат на правову допомогу та навело мотиви на спростування заперечень відповідача проти такого розміру цих витрат.

Інших клопотань чи заяв, у тому числі по суті справи, від сторін до суду не надходило.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.12.2024 року між Товариством (виконавець) та Залізницею (замовник) було укладено договір № УЗ/ЦБМЕС-24414/Ю (далі - Договір), за умовами якого позивач зобов`язався надати замовнику послуги з авторського інформаційно-технологічного супроводу програмного забезпечення автоматизованої інформаційної системи "Облік видобутку і транспортування води, реалізація води та додаткових послуг" - складової "Системи управління підприємством "Памак: ALT" (далі - послуги) у виробничому структурному підрозділі "Львівська дирекція" (Додаток № 1 до цього Договору, який є його невід`ємною частиною) згідно Технічного завдання (Додаток № 3 до цього Договору, який є його невід`ємною частиною), а відповідач, у свою чергу, зобов`язався прийняти послуги і оплатити їх згідно з Кошторисом вартості послуг (Додаток № 2 до цього Договору, який є його невід`ємною частиною).

Вказаний правочин підписаний уповноваженими представниками його сторін, а також скріплений відбитками печаток наведених контрагентів.

Відповідно до пункту 3.1 Договору його загальна сума складає 272 178,00 грн. з ПДВ, в тому числі ПДВ: 45 363,00 грн. Вартість послуг за місяць визначається відповідно до Кошторису (Додаток № 2) і складає 22 681,50 грн. з ПДВ, у тому числі ПДВ: 3 780,25 грн.

За умовами пункту 5.1 цієї угоди строк надання послуг за Договором: з моменту підписання Договору до 31.12.2024 року. Умови Договору застосовуються до відносин між сторонами за Договором, які виникли з 02.01.2024 року згідно з частиною 3 статті 631 Цивільного кодексу України.

За змістом пунктів 5.5, 5.7, 5.8 Договору приймання наданих послуг здійснюється шляхом підписання особами, визначеними у пункті 5.4 цього Договору, акту здачі-приймання наданих послуг.

При виявленні недоліків у наданих послугах (у тому числі в разі виявлення прихованих недоліків, після підписання акту приймання-передачі наданих послуг) складається акт, в якому перераховуються виявлені недоліки і вказуються строки їх усунення. Усунення недоліків проводиться за рахунок та силами виконавця.

Пунктом 6.1 наведеного правочину на замовника покладено обов`язок приймати надані послуги згідно з актом здачі-приймання наданих послуг, а також своєчасно та у повному обсязі сплачувати кошти за надані послуги.

Порядок здійснення оплати унормований у розділі IV Договору, відповідно до пункту 4.1 якого розрахунки за надані послуги здійснюються замовником після підписання сторонами акту здачі-приймання наданих послуг у розмірі 100 % вартості на 45 (сорок п`ятий) робочий день з дати реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлених чинним законодавством порядку та строки.

Відповідно до пункту 10.1 Договору строк його дії встановлюється сторонами з моменту його підписання до 31.12.2024 року. Умови договору застосовуються до відносин між сторонами за Договором, які виникли з 02.01.2024 року згідно з частиною 3 статті 631 Цивільного кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору Товариство протягом 2024 року надало відповідачу погоджені сторонами послуги на загальну суму 272 178,00 грн., що підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими відбитками печаток цих суб`єктів господарювання копіями актів здачі-приймання виконаних робіт за січень-березень 2024 року № 1 на суму 68 044,50 грн., за квітень-червень 2024 року № 2 на суму 68 044,50 грн., за липень-вересень 2024 року № 3 на суму 68 044,50 грн. та за жовтень-грудень 2024 року № 4 на суму 68 044,50 грн.

Слід зазначити, що до матеріалів справи позивач також долучив копії відповідних податкових накладних № 384, № 385, № 386 та № 387, складених за результатами вчинення означених господарських операцій з надання послуг за Договором на загальну суму 272 178,00 грн., разом із доказами їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних в установленому законом порядку та строки.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань з надання послуг свідчить також відсутність з боку замовника претензій та повідомлень про порушення Товариством умов укладеного між сторонами Договору.

Проте, в порушення вищевказаних положень Договору відповідач вартість наданих йому протягом спірного періоду послуг не оплатив, заборгувавши таким чином виконавцю 272 178,00 грн.

Враховуючи наведені обставини, Товариство для захисту своїх прав звернулося до суду з даним позовом про стягнення з відповідача цієї суми основного боргу за Договором.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами Договору, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Враховуючи те, що сума основного боргу відповідача перед позивачем за Договором, яка становить 272 178,00 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, фактично не оспорюється відповідачем, і останній не надав документів, які свідчать про погашення наведеної заборгованості перед позивачем, яка існує на момент розгляду справи, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Товариства до Залізниці про стягнення вказаної суми боргу, в зв`язку із чим даний позов визнається судом обґрунтованим.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони).

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження повної та вчасної сплати передбачених Договором платежів у спірній сумі.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе грошові обов`язки за Договором, позовні вимоги Товариства підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача, у зв`язку із задоволенням позовних вимог.

Щодо розподілу витрат позивача на оплату професійної правничої допомоги у даній справі, суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 16 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація вказаного принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Так, за умовами частини 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Як було зазначено вище, згідно із попереднім розрахунком судових витрат, наведеним у позовній заяві, очікуваний розмір витрат Товариства на правову допомогу в даній справі склав 15 000,00 грн., які останнє просило стягнути із Залізниці.

За частинами 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду копію укладеного 14.11.2025 року між ним (клієнт) та адвокатом Лужбіною Надією Борисівною (Адвокат) договору про надання правничої допомоги № 141125/1, за умовами якого Адвокат зобов`язався надати клієнтові правничу допомогу в порядку та на умовах, що визначені даним договором та додатками до нього, що є невід`ємною частиною договору, а клієнт зобов`язався прийняти таку правничу допомогу та оплатити її.

За умовами пунктів 1.1, 3.3, 6.1 цього правочину у Додатку до нього, який є його невід`ємною частиною, сторони визначають вид правової допомоги, строки її надання та порядок, гонорар.

Послуги приймаються клієнтом на підставі акту приймання-передачі послуг, підписаного сторонами чи їх уповноваженими представниками.

Розмір гонорару визначається за погодженням Адвоката з клієнтом. Вартість послуги та порядок її оплати визначається в Додатку до даного договору.

У Додатку № 1 до вказаної угоди її сторони встановили, що Адвокат зобов`язується надати клієнту правничу допомогу з питання, що стосується стягнення заборгованості з Залізниці за послуги, надані за Договором, а клієнт зобов`язується прийняти послуги та здійснити їх оплату у розмірі та на умовах, передбачених договором № 141125/1 та додатками до нього.

Правничою допомогою відповідно до цього Додатку буде наступне: консультування клієнта; аналіз документів та збір доказів; аналіз судової практики; підготовка позову; подача позову до суду; участь у судових засіданнях.

Вартість послуг Адвоката залежить від обсягу наданих послуг та зазначається в актах приймання-передачі наданих послуг. Погодинна ставка роботи Адвоката за надання клієнту правничої допомоги становить 2 000,00 грн. за годину роботи Адвоката та застосовується до всіх видів правничої допомоги за виключенням представництва інтересів клієнта в судових засіданнях (годиною роботи вважається одна година часу, який був витрачений Адвокатом на надання правничої допомоги).

З матеріалів справи вбачається, що 18.11.2025 року між клієнтом та Адвокатом був складений та підписаний відповідний акт прийняття-передачі наданих послуг за договором № 141125/1, за яким Адвокат надав, а Товариство прийняло наступні послуги:

- консультація - тривалістю 2 години вартістю 4 000,00 грн.;

- аналіз документів та збір доказів, аналіз судової практики - тривалістю 2 години вартістю 4 000,00 грн.;

- підготовка позову - тривалістю 3 години вартістю 6 000,00 грн.;

- подача позову до господарського суду - тривалістю 30 хвилин вартістю 1 000,00 грн.

За змістом цього акту послуги були надані з 14.11.2025 року по 18.11.2025 року, а їх загальна вартість становить 15 000,00 грн.

Судом встановлено, що позивач оплатив надані за договором № 141125/1 послуги відповідно до платіжної інструкції від 18.11.2025 року № 612 на суму 15 000,00 грн.

У той же час, при дослідженні матеріалів справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача про розподіл судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги в частині витрат на аналіз документів та збір доказів і аналіз судової практики тривалістю 2 години вартістю 4 000,00 грн., оскільки наведені послуги фактично дублюють та охоплюються підготовкою позовної заяви. Більше того, окремо визначені послуги із подання позовної заяви до суду не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтею 1 та статтею 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а відтак витрати позивача на оплату послуг з подачі позову до господарського суду вартістю 1 000,00 грн. також не підлягають компенсації за рахунок відповідача.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частин 4, 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Однак, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Суд зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони у разі наявності її заперечень щодо співрозмірності заявленої суми компенсації має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а їх розмір є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Оцінюючи заявлений до відшкодування розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката, суд виходить з того, що відповідні витрати не повинні мати надмірний характер, а також мають відповідали критеріям співмірності, розумності та обґрунтованості такого розміру, з урахуванням обставин справи.

Судом взято до уваги й те, що надані позивачем документи на підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію, зокрема, розумної необхідності таких витрат, а також складності справи.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 11.12.2018 року в справі № 910/2170/18.

Так, у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015 року, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009 року, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006 року, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 року також зауважено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є розумним та обґрунтованим.

Відповідно до частини 1 статті 15 Господарського процесуального кодексу України, пропорційність у господарському суді, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Зважаючи на вищенаведені обставини, з урахуванням предмету та підстав позовних вимог, а також складності справи, оцінюючи фактичні витрати позивача з урахуванням всіх аспектів цієї справи, беручи до уваги, зокрема, викладені відповідачем заперечення проти розміру витрат на оплату послуг адвоката та їх зменшення, з огляду на те, що заявлений позивачем до відшкодування розмір судових витрат на правову допомогу, на переконання суду, не повністю відповідає критеріям обґрунтованості, співмірності та пропорційності, керуючись принципом розумності судових витрат, суд дійшов висновку про те, що справедливим та співрозмірним є стягнення із Залізниці на користь Товариства витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Гедройця, будинок 5; ) в особі виробничого структурного підрозділу "Львівська дирекція" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03035, місто Київ, вулиця Гетьмана Павла Скоропадського, будинок 61; код ЄДРПОУ ВП 41149437) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Памак" (03150, місто Київ, вулиця Предславинська, будинок 35, корпус 21, офіс 501; ) 272 178 (двісті сімдесят дві тисячі сто сімдесят вісім) грн. 00 грн. основного боргу, 4 082 (чотири тисячі вісімдесят дві) грн. 67 коп. витрат по сплаті судового збору, а також 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. витрат на оплату професійної правничої допомоги.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 24.03.2026 року.

Суддя В.С. Ломака