ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

01.04.2026м. ДніпроСправа № 904/1490/26

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Татарчук В.О., розглянувши заяву про видачу судового наказу:

заявник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Яшіна" (Дніпропетровська обл., м. Дніпро)

боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "СТ-Ролікор" (Дніпропетровська обл., м. Дніпро)

про видачу судового наказу

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Яшіна" про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "СТ-Ролікор" заборгованості в загальному розмірі 154014,49грн, з якої: 150658,00грн основної заборгованості, 2134,46грн інфляційних втрат, 1195,03грн пені та 332,80грн судових витрат по сплаті судового збору.

Заявлені вимоги обґрунтовані неналежним виконанням боржником умов договору поставки та надання послуг №АЗ 48 від 15.04.2019 в частині своєчасної та в повному обсязі оплати за надані послуги.

Проаналізувавши матеріали заяви про видачу судового наказу, суд вважає за необхідне відмовити у видачі судового наказу з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою статті 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина перша статті 148 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 150 Господарського процесуального кодексу України, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

Пунктом 2 частини другої статті 150 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у заяві повинно бути зазначено:

- повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність у заявника електронного кабінету.

Заявником не виконано належним чином зазначена вимога, оскільки в заяві зазначено боржником Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "СТ-Ролікор" ().

Однак як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, правильне найменування боржника - Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "СТ-Полікор" ().

Отже, у заяві Товариства з обмеженою відповідальністю "Яшіна" про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "СТ-Ролікор" заборгованості не зазначено правильне найменування боржника.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Разом з тим, частиною другою статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

За усталеною правозастосовчою судовою практикою наявність спору про право вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору встановлюється відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги (пункт 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 №14 "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження").

Отже, Господарський процесуальний кодекс України передбачає можливість задоволення заяви про видачу судового наказу лише за умови безспірності вимог.

Згідно з пунктами 3, 4 частини третьої статті 150 Господарського процесуального кодексу України, до заяви про видачу судового наказу додаються:

- копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

- інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (частина перша статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається з матеріалів поданої заяви про видачу судового наказу, заявником надано, зокрема, копії акту приймання-передачі виконаних робіт №Б00194 від 17.02.2026 та акту приймання-передачі виконаних робіт №Б00243 від 27.02.2026, однак зазначені акти не підписані зі сторони замовника - Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "СТ-Полікор".

Таким чином, заявником не надано доказів безспірності заявлених вимог.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Згідно з частинами першою, другою статті 154 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Частиною другою статті 152 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до частини першої статті 153 Господарського процесуального кодексу України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Частиною другою статті 151 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись статтями 147-154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Яшіна" у про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "СТ-Ролікор" заборгованості в розмірі 154014,49грн та 332,80грн судових витрат по сплаті судового збору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 01.04.2026 та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.О. Татарчук