ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" березня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/2283/24(916/5775/24)
Господарський суд Одеської області у складі судді Грабован Л.І.,

за участі секретаря судового засідання Ліщук О.С.,

дослідивши матеріали справи

за позовом: керівника Херсонської окружної прокуратури Херсонської області (54000, м. Миколаїв, Корабельний район, просп. Богоявленський, 314, код ЄДРПОУ ) в інтересах держави в особі:

позивача 1) Херсонської обласної ради (73003, м. Херсон , площа Свободи, буд. 1; ),

позивача 2) Південного офісу Держаудитслужби України (65012, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83; ),

до відповідачів: 1). Комунального закладу "Херсонський фаховий спортивний коледж" Херсонської обласної ради (73003, м. Херсон, вул. Петра Калнишевського, буд. 2А; );

2). Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат" (73020, м. Херсон, вул. Гімназична, буд. 30; ),

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (65012, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83; );

про визнання недійсним договору про закупівлю послуг №1-Т/2230 від 16.01.2020 та стягнення 261 627,83 грн.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін та учасників:

від прокуратури: Коваленко Т.О.;

від позивачів: не з`явились;

від відповідача Комунального закладу "Херсонський фаховий спортивний коледж": не з`явились;

від відповідача ПРАТ "Херсонський хлібокомбінат": - Ляшко О.В.;

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: не з`явились;

Встановив

31.12.2024 до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява (вх. 5923/24), сформована в системі "Електронний суд" 31.12.2024 р.), керівника Херсонської окружної прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі Херсонської обласної ради та Південного офісу Держаудитслужби України до відповідачів Комунального закладу "Херсонський фаховий спортивний коледж" Херсонської обласної ради та Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат", у якому позивач просить суд:

- залучити до участі у справі Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України як третю особу на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору;

- визнати недійсним договір про закупівлю послуг №1-Т/2230 від 16.01.2020, укладеного між Херсонським вищим училищем фізичної культури Херсонської обласної ради (на даний час назва чинна Комунальний заклад "Херсонський фаховий спортивний коледж" Херсонської обласної ради) та Приватним акціонерним товариством "Херсонський хлібокомбінат";

- стягнути з Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат" на користь Комунального закладу "Херсонський фаховий спортивний коледж" Херсонської обласної ради 261 627,83 грн., а з Комунального закладу "Херсонський фаховий спортивний коледж" Херсонської обласної ради одержані ним за рішенням суду 261 627,83 грн стягнути в дохід держави;

- стягнути з Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат" на користь Херсонської обласної прокуратури кошти, витрачені на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави в суді, в сумі 5 561,93 грн.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, позовну заяву (вх. 5923/24 від 31.12.2024 р.) по справі №916/5775/24 передано на розгляд судді Грабован Л.І. в межах справи №916/2283/24 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Херсонський Хлібокомбінат".

Рух справи

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.01.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №916/5775/24 за позовом керівника Херсонської окружної прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі: позивача 1) Херсонської обласної ради, позивача 2) Південного офісу Держаудитслужби України; до відповідачів: 1). Комунального закладу "Херсонський фаховий спортивний коледж" Херсонської обласної ради; 2) Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України; про визнання недійсним договору про закупівлю послуг №1-Т/2230 від 16.01.2020 р. та стягнення 261 627,83 грн.

Справу №916/5775/24 вирішено розглядати в межах справи №916/2283/24 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Херсонський Хлібокомбінат" за правилами загального позовного провадження із присвоєнням справі №916/2283/24(916/5775/24). Підготовче засідання у справі №916/2283/24(916/5775/24) призначено на "17" лютого 2025 р. о 11:00 год., про що повідомлено учасників справи.

23.01.2025 господарський суд одержав заяву (вх.№2503/25) Південного офісу Держаудитслужби України, у якій викладено прохання розглянути вказану справу без участі позивача за наявними в матеріалах справи матеріалами.

03.02.2025 від Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат" до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№36/25)

26.02.2025 за вх.№6449/25 господарський суд одержав пояснення Херсонської обласної прокуратури на відзив.

Ухвалами Господарського суду Одеської області від 17.02.2025, від 10.03.2025, підготовчі засідання відкладалися до 10.03.2025, до 17.03.2025, про що повідомлено учасників справи у порядку ст. 120 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.03.2025 закрито підготовче провадження у справі №916/2283/24(916/5775/24 та справу №916/2283/24(916/5775/24) призначено до судового розгляду по суті в засіданні суду на "14" квітня 2025 р. о 15:00 год., про що повідомлено учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.04.2025 зупинено провадження у справі №916/2283/24(916/5775/24) за позовом керівника Херсонської окружної прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі: позивача 1) Херсонської обласної ради, позивача 2) Південного офісу Держаудитслужби України, до відповідачів: 1). Комунального закладу "Херсонський фаховий спортивний коледж" Херсонської обласної ради, 2). Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України; про визнання недійсним договору про закупівлю послуг №1-Т/2230 від 16.01.2020 та стягнення 261 627,83 грн до перегляду постанови Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 у справі №922/3456/23 у касаційному порядку Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду.

28.01.2026 до господарського суду Одеської області надійшло клопотання Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат" (вх.№3322/26), в якому він просить суд поновити провадження у справі № 916/2283/24(916/5775/24), у зв`язку з усуненням обставин, що зумовили його зупинення.

До цього клопотання відповідач-2 надав постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.02.2026 поновлено провадження у справі №916/2283/24(916/5775/24); вирішено з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, розглянути справу №916/2283/24(916/5775/24) по суті поза межами строку, встановленого ст. 195 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк та призначено судове засідання щодо розгляду справи по суті на "04" березня 2026 р. о 10:40 год.

У судовому засіданні 04.03.2026 за участі представника відповідача 2 та прокурора судом постановлено протокольну ухвалу, якою у судовому засіданні щодо розгляду справи по суті оголошено перерву до 18.03.2026 о 15:30 год, про що учасників справи повідомлено у порядку ст. 120 ГПК України.

У судовому засіданні 18.03.2026 за участі прокурора та представника відповідача-2, судом проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення суду.

Про оголошення перерви щодо розгляду справи по суті інші сторони та учасники справи були повідомлені шляхом надсилання копії ухвали до електронного кабінету користувача підсистеми "Електронний суд", про що свідчить наявна у матеріалах справи довідка про доставку електронного документу.

П. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ч. 6 ст. 12 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.

Ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 114 Господарського процесуального кодексу, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Ч. 4 ст. 11 ГПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

З огляду на зазначене, зокрема наявність клопотань учасників справи про відкладення розгляду справи по суті та з метою уникнення порушення прав та інтересів учасників справи, суд розглянув справу №916/2283/24(916/5775/24) поза межами встановленого ст. 195 Господарського процесуального кодексу України строку, у розумний строк згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стислий виклад позиції керівника Херсонської окружної прокуратури

Херсонською окружною прокуратурою під час виконання повноважень, визначених статтею 131-1 Конституції України та статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено наявність підстав для представництва інтересів держави у бюджетній сфері щодо визнання недійсним договору від 16.01.2020 №1-T/2230, укладеного між Херсонським вищим училищем фізичної культури Херсонської обласної ради (Покупець) та Приватним акціонерним товариством «Херсонський хлібокомбінат» (Постачальник) за результатами проведення електронного аукціону в електронній системі публічних закупівель «Prozorro» (ідентифікатор закупівлі UA-2019-12-08 000027-b).

Початкова сума договору становила 417 287, 00 грн., а після укладення додаткової угоди до договору сума зменшилась на 155 659,17 грн., кінцева сума за договором №1-Т/2230 від 16.01.2020 року становить 261 627,83 грн.

Зазначає, що у подальшому, рішенням Адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №65/58-р/к від 23.07.2024 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» визнано, що приватне акціонерне товариство «Херсонський хлібокомбінат» та фізична-особа підприємець Лебедєва Ірина Вікторівна вчинили порушення, передбачене пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю хлібопродуктів, свіжовипечених та кондитерських виробів, які проведені Херсонським вищим училищем фізичної культури Херсонської обласної ради (ідентифікатор закупівлі UA-2019-12-08-000027-b).

Вважає, що поведінка Приватного акціонерного товариства «Херсонський хлібокомбінат» та ФОП Лебедєвої І.В. становить порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів, заборонених відповідно до пункту 1 статті 50, пункту 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції». На підставі викладеного, рішенням адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.07.2024 №65/58-р/к на Приватне акціонерне товариство «Херсонський хлібозавод» накладено штраф в розмірі 62 593 грн за порушення під час проведення закупівлі товарів з ідентифікатором закупівлі UA-2019-12-08-000027-b.

Вказує, що Договір №1 Т/2230 про закупівлю хлібопродуктів від 16.01.2020 виконаний та оплачений на суму 261 627,83 грн. Незважаючи на притягнення Приватного акціонерного товариства «Херсонський хлібокомбінат» до відповідальності у вигляді накладення штрафу, негативні наслідки укладеного Договору №1-Т/2230 від 16.01.2020 про закупівлю хлібопродуктів залишаються не усунутими.

Посилається на ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, постанови Верховного Суду, зокрема від 20.03.2019 у справі №922/1391/18, у якій викладено правовий висновок щодо застосування ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України в сукупності з ч. 1 ст. 203 указаного Кодексу; постанову від 10.06.2021 у справі №910/114/19.

Вважає, що з огляду на наявність умислу лише у Приватного акціонерного товариства «Херсонський хлібокомбінат» як сторони оспорюваного договору №1-Т/2230 від 16.01.2020 на закупівлю хлібопродуктів, одержані ним суму 261 627,83 грн, за цим правочином повинні бути повернуті Херсонському вищому училищу фізичної культури Херсонської обласної ради, як іншій стороні договору, а отримані нею за рішенням суду кошти - стягнуті в дохід держави.

Стверджує, що пред`явлення ним позову у даному випадку зумовлено очевидним порушенням інтересів держави в бюджетній сфері, оскільки вчинення Приватним акціонерним товариством «Херсонський хлібокомбінат» порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати тендеру, призвело до придбання хлібопродуктів за рахунок коштів обласного бюджету за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками тендеру її видимості. Наслідком цього стало нівелювання мети публічної закупівлі - отримання послуги з максимальною економією та ефективністю, із залученням обсягу бюджетних коштів.

Позиція Південного офісу Держаудитслужби України

Позиція Управління Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області, Південного офісу Держаудитслужби у справі № 916/5775/24 щодо представництва інтересів держави за участю або без такої представників Держаудитслужби висвітлено в листі від 27 червня 2019 року № 25-17/395-2019, яка підтримана листом Генеральної прокуратури України від 08 серпня 2019 року № 05/1-11616-19».

Управління, зважаючи на введення в Україні воєнного стану усвідомлює необхідність дотримання безпеки життя і збереження здоров`я громадян, які, в тому числі, представляють інтереси сторін у справі просить розглянути вказану справу без його участі за наявними в матеріалах справи матеріалами

Стислий виклад заперечень відповідача-2 Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат"

Вважає, що оскаржуваний правочин не може бути визнаний недійсним відповідно до зазначених правових норм, оскільки його було укладено не з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, його зміст не держави і суспільства, його моральним засадам. Оскаржуваний правочин вчинений з метою поставки хліба та хлібопродуктів.

Зазначає, що в позові відсутнє зазначення саме мети укладення оскаржуваного правочину, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

На переконання відповідач-2, прокурором не доведено факту порушення інтересів держави внаслідок укладення та виконання оскаржуваного правочину.

Вважає, що спеціальним законом в разі порушення законодавства про економічну конкуренцію передбачено відшкодування шкоди, у тому числі в подвійному розмірі. Проте позивач не зазначає про шкоду, завдану внаслідок дій відповідача-2, зокрема внаслідок укладення чи виконання оскаржуваного правочину.

Стверджує, що до нього не можуть бути застосовані наслідки недійсності правочину у вигляді стягнення грошових коштів, оскільки після визнання його банкрутом жодні нові зобов`язання, у тому числі зумовлені недійсністю правочинів, у нього не можуть виникати

Обставини справи встановлені судом

08.12.2019 Херсонським вищим училищем фізичної культури Херсонської обласної ради оприлюднено оголошення про проведення відкритих торгів на закупівлю: хлібопродукти, свіжовипечені хлібобулочні та кондитерські вироби, код за ДК 021:2015:15810000-9: Хлібопродукти, свіжовипечені хлібобулочні та кондитерські вироби (оголошення про проведення відкритих торгів опубліковано на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель https://prozorro.gov.ua/uk/tender/UA-2019-12-08-000027-b).

Відповідно до реєстру отриманих тендерних пропозицій участь у вказаних відкритих торгах прийняли п`ять суб`єктів господарювання:

1)Приватне акціонерне товариство «Херсонський хлібокомбінат» із пропозицією 417 287,00 грн.;

2)ФОП Цисовська Юлія Антонівна із пропозицією 418 989,35 грн.;

3)ТОВ "Миколаївський хлібзавод №1" із пропозицією 419 000,00 грн.;

4)Товариство з обмеженою відповідальністю "Черкасихліб ЛТД" із пропозицією 501 309,90 грн.;

5)ФОП Лебедєва Ірина Вікторівна із пропозицією 523 014,70 грн.

Згідно протоколу розкриття тендерних пропозицій учасників від 26.12.2019 переможцем закупівлі визнано Приватне акціонерне товариство «Херсонський хлібокомбінат», у зв`язку з чим електронною системою закупівель сформовано повідомлення про намір укласти договір про закупівлю.

16.01.2020 між Херсонським вищим училищем фізичної культури Херсонської обласної ради (Покупець) та Приватним акціонерним товариством «Херсонський хлібокомбінат» (Постачальник) укладено Договір №1-T/2230.

Відповідно до п. 1.1 Договору визначено, що постачальник зобов`язується у 2020 році поставити «Покупцеві» товари, зазначені в специфікації до даного договору, а «Покупець» - прийняти і оплатити такі товари.

Найменування товару код ДК 021:2015: 15810000-9 Хлібопродукти, свіжоспечені

хлібобулочні та кондитерські вироби. Кількість товару 30479 кг (п. 1.2. цього договору).

Згідно з умовами пп. 3.1., 3.2. цього договору сума цього Договору становить 417287,00 грн. Ціна за одиницю товару зазначена у специфікації до Договору (додаток №1). Сума цього Договору може бу ти зменшена за взаємною згодою Сторін.

Розрахунки за поставлений Товар здійснюються на умовах відстрочки платежу протягом 30 банківських днів з дня виставлення рахунку-фактури (п. 4.1. Договору).

Усі розрахунки за договором проводяться у безготівковій формі (п. 4.3. Договору).

Відповідно до п. 5.2 Договору термін поставки товарів: протягом 2020 року згідно графіку постачання товарів.

Цей Договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2020 (п 10.1. Договору).

У додатку №1 до договору №1-T/2230 сторонами було викладено специфікацію.

Рішенням ХХХV сесії Херсонської обласної ради VII скликання від 29.05.2020 №1677 «Про перейменування та затвердження нових редакцій статутів закладів освіти об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Херсонської області змінено назву Херсонського вищого училища фізичної культури Херсонської обласної ради на комунальний заклад «Херсонський фаховий спортивний коледж» Херсонської обласної ради.

28.12.2020 між Комунальним закладом «Херсонський фаховий спортивний коледж» (Покупець) та Приватним акціонерним товариством «Херсонський хлібокомбінат» (укладено додаткову угоду №1 до договору №1-T/2230 від 16.01.2020.

Сторони дійшли згоди внести зміни до п.3.1 Договору №1-Т/2230 від 16.01.2020, відповідно до п. 1 ч.3 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі», зменшити обсяги закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків та зменшити суму за Договору на 155 659,17 грн. (п. 1 додаткової угоди №1 до договору №1-T/2230 від 16.01.2020).

Ця Додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання Сторонами.

25.01.2021 в системі електронних закупівель "Prozorro" Херсонським вищим училищем фізичної культури Херсонської обласної ради було опубліковано звіт про виконання договору про закупівлю № 1-Т від 16.01.2020. Відповідно до вказано звіту роботи за договором на суму 261 627,83 грн були виконані та оплачені у повному обсязі, джерело фінансування закупівлі - місцевий бюджет.

23.07.2024 Відділенням АМКУ було прийнято рішення № 65/58-р/к у справі № 29-02/2021, яким визнано, що Приватне акціонерне товариство «Херсонський хлібокомбінат» (ідентифікаційний код юридичної особи - (Інформація, доступ до якої обмежено)) та фізична-особа підприємець Лебедєва Ірина Вікторівна (ідентифікаційний номер фізичної особи-підприємця - (Інформація, доступ до якої обмежено)) вчинили порушення, передбачене пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю послуг: ДК 021:2015: код 15810000 9 - Хлібопродукти, свіжовипечені хлібобулочні та кондитерські вироби (UA-2019-12-08 000027-b), проведених Херсонським вищим училищем фізичної культури Херсонської обласної ради. За вчинене порушення законодавства про захист економічної конкуренції на приватне акціонерне товариство «Херсонський хлібокомбінат» накладено штраф у розмірі 62 593 грн.

Листом від 19.12.2024 №19925-24 Управлінням південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області Південного офісу Держаудитслужби у відповідь на запит прокуратури повідомлено, зокрема, що Південним офісом Держаудитслужби не подавався та не буде подаватися позов про визнання недійсним договору №1-T/2230 від 16.01.2020, як такого оскільки норми ст. 8 Закону України "Про публічні закупівлі" не передбачають вжиття таких заходів як звернення органу державного фінансового контролю до суду, чи звернення до інших правоохоронних органів щодо спонукання до вчинення певних дій.

Листами від 20.12.2024 Херсонська обласна прокуратура у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомила Херсонську обласну раду та Південний офісу Держаудитслужби про намір звернення до суду із позовною заявою в інтересах держави в особі Херсонської обласної ради, Південного офісу Держаудитслужби України про визнання недійсним договору про закупівлю послуг №1-Т/2230 від 16.01.2020 та стягнення коштів в сумі 261 627,83 грн

Норми права, що застосовуються судом, висновки суду

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстав позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) від 04.11.1950 передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Частиною 3 статті 53 ГПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічні висновки викладено у пунктах 38-40, 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

Судом встановлено, що прокурор звертався до Південного офісу Держаудитслужби, Херсонської міської ради з листами, відповідно до яких прокурор просив повідомити про вжиті заходи з метою захисту інтересів держави у зв`язку з прийняттям Відділенням АМКУ рішення від 23.07.2024 № 65/58-р/к у справі № 29-02/2021 про порушення Приватним акціонерним товариством «Херсонський хлібокомбінат» законодавства про захист економічної конкуренції у межах оголошеної Херсонським вищим училищем фізичної культури Херсонської обласної ради процедури закупівлі.

Відсутність доказів самостійного пред`явлення позивачами позову, а також надання Південним офісом Держаудитслужби та Херсонською міською радою, відповідей про відсутність намірів пред`являти позов про визнання договору про закупівлю недійсним дозволяє суду дійти висновку про наявність підстав для подання прокурором зазначеного позову до суду.

Предметом заявлених прокурором позовних вимог є вимоги, зокрема, про визнання недійсним договору про закупівлю послуг №1-Т/2230 від 16.01.2020, укладеного між Херсонським вищим училищем фізичної культури Херсонської обласної ради та Приватним акціонерним товариством «Херсонський хлібокомбінат», з підстав порушення останнім законодавства про захист економічної конкуренції. Укладення спірного договору із порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, за переконанням прокурора, свідчить про наявність передбачених ст. 228 ЦК України підстав для визнання правочину недійсним.

Згідно зі ст. ст. 202, 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. № 18-рп/2004 по справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави (ч. 3 ст. 228 ЦК України).

Під час вирішення даного спору судом було встановлено, що 08.12.2019 Херсонським вищим училищем фізичної культури Херсонської обласної ради оприлюднено оголошення про проведення відкритих торгів на закупівлю: послуги з ліквідації карантинних бур`янів хімічним методом, код за ДК 021:2015:15810000-9: Хлібопродукти, свіжовипечені хлібобулочні та кондитерські вироби (оголошення про проведення відкритих торгів опубліковано на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель https://prozorro.gov.ua/uk/tender/UA-2019-12-08-000027-b).

За результатами розгляду та оцінки тендерних пропозицій учасників Херсонським вищим училищем фізичної культури Херсонської обласної ради вирішено визначити переможцем торгів Приватне акціонерне товариство «Херсонський хлібокомбінат», з яким було укладено договір №1-Т/2230 від 16.01.2020. Сторонами вказаного правочину прийняті на себе зобов`язання були виконані у повному обсязі, що підтверджується звітом про виконання договору, який 25.01.2021 був опублікований в системі електронних закупівель. Слід зазначити, що на підставі наявних в матеріалах справи доказів судом було встановлено, що зазначена закупівля у повному обсязі фінансувалася за рахунок місцевого бюджету.

Водночас 23.07.2024 Відділенням АМКУ було прийнято рішення № 65/58-р/к у справі № 29-02/2021, яким визнано, що Приватне акціонерне товариство «Херсонський хлібокомбінат» та інший учасник публічної закупівлі вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів (ідентифікатор закупівлі (UA-2019-12-08 000027-b)) у зв`язку з чим, зокрема, на приватне акціонерне товариство «Херсонський хлібокомбінат» накладено штраф у розмірі 62 593 грн.

Рішення Відділенням АМКУ № 65/58-р/к від 23.07.2024 у справі № 29-02/2021 у судовому порядку оскаржено не було, докази оплати штрафу у матеріалах справи відсутні.

В процесі вирішення даного спору судом були встановлені підстави для зупинення провадження по даній справі до перегляду у касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах у справі №922/3456/23.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч. ч. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02.06.2016 (зі змінами).

Згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вимоги ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч. 4 ст. 236 ГПК України, господарський суд повинен врахувати висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, який був викладений у постанові від 19.12.2025, за результатом розгляду справи №922/3456/23 у подібних правовідносинах.

У справі № 922/3456/23 постало питання, чи підлягає застосуванню до спірних відносин положення частини 3 статті 228 ЦК України, тобто чи є укладений правочин (договір на закупівлю світильників та освітлюваної арматури), таким що не відповідає інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, та вчиненим з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, за умови вчинення стороною правочину антиконкурентних узгоджених дій, за які чинним законодавством передбачена відповідальність у вигляді штрафу (пункт 1 статті 50, стаття 52 Закону "Про захист економічної конкуренції").

Вирішуючи питання наявності/відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин частини 3 статті 228 ЦК України у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23, зокрема, зазначено наступне.

Стягнення всього отриманого за недійсним правочином у дохід держави є конфіскацією, яка за своєю правовою природою не є цивільно-правовим інститутом. У первісній редакції ЦК, який набув чинності 01.01.2004, такої норми не існувало. Однак Законом "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України" від 02.12.2010 ст.228 була доповнена ч.3, присвяченою недійсності правочинів, що не відповідають інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Щодо конфіскаційного характеру санкцій, передбачених ч.3 ст.228 ЦК неодноразово висловлювався ще Верховний Суд України, а після 2017 року - і Верховний Суд (постанови від 20.06.2018 у справі №802/470/17-а, від 16.10.2019 у справі №2а-1670/8497/11, від 25.07.2023 у справі №160/14095/21 від 13.11.2024 у справі №911/934/23).

Наслідки, передбачені реченнями 2-3 ч.3 ст.228 ЦК, не спрямовані на поновлення майнової сфери постраждалого учасника цивільно-правових правовідносин. Передбачені законом санкції мають за мету покарати осіб, які вчинили заборонений законодавством правочин. Це єдина норма ЦК, яка містить каральні заходи (санкції).

За загальним правилом правовим наслідком недійсності правочинів є повернення сторін в стан, що передував укладенню правочину (абз.2 ч.1 ст.216 ЦК). Такий правовий наслідок спрямований на те, аби нівелювати все, що відбулося і зробити його юридично незначущим.

Супроводжувальним правовим наслідком недійсності правочину є можливість відшкодування винною стороною правочину збитків та моральної шкоди, завданої другій стороні правочину. Такий правовий наслідок спрямований на те, аби досягти компенсації понесених такою стороною втрат, тобто є проявом дії компенсаційних засад цивільного права.

Оскільки відшкодування збитків та моральної шкоди є видом цивільно-правової відповідальності, їх стягнення відбувається на користь приватної особи, в її інтересах і саме задля неї.

У ч.3 ст.228 ЦК передбачаються зовсім інші правові наслідки:

- які спрямовані не на позначене вище, а на реакцію з боку держави на правопорушення сторони/сторін правочину;

- ініціатором цих правових наслідків є держава, а не сторона правочину;

- ці правові наслідки встановлені в публічних інтересах (як їх розуміє держава), а не в приватноправових;

- наслідки полягають не у відновленні становища, що існувало до вчинення правочину, а на вилучення майна;

- ці правові наслідки не можна розцінювати як відшкодування збитків.

Такі правові наслідки не можна віднести до компенсаційних, адже вони є сутнісно іншими і являють собою різновид конфіскації майна державою.

Вирішуючи питання щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК суд має враховувати що санкції, передбачені ч.3 ст.228 ЦК, ч.1 ст.208 ГК є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення всього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.

Конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation - NCBC) розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене ст.1 Першого протоколу до Конвенції.

Застосування наслідків, передбачених ч.3 ст.228 ЦК є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Враховуючи викладені вище висновки ЄСПЛ щодо конфіскації без вироку суду Об`єднана палата вважає, що у справі, яка переглядається, при застосуванні конфіскаційної санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК, не було дотримано принципу пропорційності як щодо винного учасника правочину, так і щодо того учасника, який діяв добросовісно, виходячи з такого.

У наведених вище справах ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на те, що для дотримання принципу пропорційності цивільна конфіскація має стосуватися майна, яке було отримане від злочинної діяльності, незаконного збагачення, майна, джерела походження якого сторона не могла пояснити, або майна, яке безпосередньо використовувалося при здійсненні злочинної діяльності. ЄСПЛ також визнав небезпечною тенденцію поширення конфіскації без вироку суду на випадки звичайних адміністративних порушень.

Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі №922/1391/18 вказав, що здійснивши правовий аналіз ч.3 ст.228 ЦК можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Об`єднана палата вважає, що враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.

Об`єднана палата звертає увагу на невідповідність норми ч.3 ст.228 ЦК загальним засадам цивільного законодавства, її каральний характер, притаманний нормам саме публічного, а не приватного права, а також на суттєві логічні невідповідності приписів частин 1, 2 ст.228 ЦК, які встановлюють що нікчемним є правочин який суперечить публічному порядку, але як наслідок передбачають більш м`які наслідки - двосторонню реституцію та ч.3 цієї статті, яка щодо оспорюваного правочину (який порівняно з нікчемним є не очевидно недійсним і відтак має меншу суспільну небезпеку) встановлює у якості наслідків набагато жорсткішу санкцію - стягнення з винної сторони (сторін) майна на користь держави

Отже, колегія суддів у справі №911/934/23 дійшла висновку про відсутність підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК як норми внутрішнього законодавства, що за своїм змістом створює підстави для непропорційного втручання держави в право власності приватних осіб, що суперечить приписам Першого протоколу до Конвенції. Такий висновок є загальним, базується на недоліках самої законодавчої норми (тобто він має застосовуватися незалежно від обставин конкретної справи).

Враховуючи викладене, Об`єднана палата уточнила висновки, що містяться у постановах від 13.11.2024 у справі №911/934/23, від 17.10.2024 у справі №914/1507/23, а також інших постановах колегій суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК, наступним чином:

- при визначенні підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо);

- ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання); ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.

Втім, Об`єднана палата дійшла висновку, що за умови застосування відповідних приписів ч.3 ст.228 ЦК, відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника. По-перше, добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди. Вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима). Якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було. По-друге, конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення. Такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування публічним інтересом. ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа "Air Canada v. the United Kingdom").".

Дослідивши доводи, наведені прокурором в обґрунтування підстав недійсності спірного у цій справі Договору, суд встановив, що прокурор не надав доказів, які б підтвердили завідомо суперечливу інтересам держави і суспільства мету укладення спірного правочину, наявність його протиправних наслідків, а також умисел сторін на укладення договору, що суперечить зазначеним інтересам. Зокрема, не довів спрямованість і відповідність спірного правочину ознакам, які б свідчили про посягання на суспільні, економічні чи соціальні основи держави і суспільства. При цьому, обвинувальний вирок у кримінальному провадженні, який би мав преюдиційне значення для цієї господарської справи, не виносився та прокурором суду не надавався.

Прокурор в обґрунтування позову послався лише на Рішення АМК. Однак, як уже зазначалося вище, відповідно до висновку Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 228 ЦК України у випадку порушення суб`єктом господарювання законодавства про захист конкуренції, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23, антиконкурентна поведінка учасника закупівлі не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підірвати її інтереси і сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у розумінні частини третьої статті 228 ЦК України. Ця норма права не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання законодавства про захист конкуренції.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що обставини допущення учасниками спірної закупівлі і, зокрема відповідачем-2, при її проведенні порушення законодавства про захист економічної конкуренції, принципу добросовісної конкуренції, вчинення антиконкурентних узгоджених дій, на які послався прокурор в обґрунтування позову, не є підставами для визнання недійсним спірного договору з підстав його суперечності інтересам держави та суспільства.

Крім того, Приватне акціонерне товариство "Херсонський хлібокомбінат" за порушення законодавства про захист економічної конкуренції вже притягнутий до відповідальності у вигляді штрафу покладеного на нього Рішенням АМК .

Прокурор не надав доказів наявності на ринку на час проведення спірної закупівлі більш вигідних для замовника цінових пропозицій, доказів того, що товар за спірним Договором був поставлений за завищеними цінами або того, що аналогічні товари могли бути поставлені з використанням менших ресурсів, а також доказів невідповідності кількості, вартості або якості поставленого відповідачем-2 товару розміру завданих замовнику збитків, наявності інших порушень при виконанні умов договору про закупівлю. Суд враховує те, що прокурор не посилався на ці обставини та на обставини того, що внаслідок укладення спірного у цій справі договору держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти тощо.

Предметом закупівлі були товари - код за ДК 021:2015:15810000-9: Хлібопродукти, свіжовипечені хлібобулочні та кондитерські вироби, які були отримані та використані відповідачем-1, тобто за рахунок виконання відповідачем-2 спірного Договору відповідач-1 задовольнив свої потреби у поставці товару. Спірний договір є виконаним його сторонами у повному обсязі, що підтверджується звітом про виконання договору про закупівлю та його виконання підтверджується відповідачем-1.

Суд погоджується з доводами прокурора про те, що укладений між відповідачами правочин не в повній мірі відповідає основним принципам закупівель за публічні кошти. Водночас у суду відсутні підстави вважати, що оспорюваний правочин не відповідає інтересам держави і суспільству у відповідності до частини третьої статті 228 ЦК України.

При цьому посилання прокурора на постанову Верховного Суду від 10.06.2021 у справі № 910/114/19 судом відхиляється, оскільки предмет та фактичні підстави позову є відмінними від даної справи, посилання ж Верховного Суду в своїй постанові на статтю 228 ЦК України ще не свідчить, що правовідносини у справах № 922/1530/25 та №910/114/19 є подібними. При цьому, вказаною постановою Верховний Суд направив справу № 910/114/19 на новий розгляд, а отже така постава не є остаточною.

Враховуючи вищенаведене, господарський суд доходить висновку про відсутність передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК України правових підстав для визнання договору про закупівлю послуг №1-Т/2230 від 16.01.2020 недійсним у зв`язку з недоведеністю прокурором обставини вчинення відповідачами спірного правочину з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а також відсутністю підстав для визнання правочину недійсним лише у зв`язку з порушенням Приватним акціонерним товариством "Херсонський хлібокомбінат" законодавства про захист економічної конкуренції. Наведене має наслідком відмову у задоволенні заявленої прокурором позовної вимоги в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби, Херсонської міської ради, до Комунального закладу "Херсонський фаховий спортивний коледж" Херсонської обласної ради, Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат" про визнання договору про закупівлю послуг №1-Т/2230 від 16.01.2020 недійсним.

Відмова суду у задоволенні заявленої прокурором позовної вимоги про визнання недійсним договору про закупівлю послуг №1-Т/2230 від 16.01.2020 має наслідком відсутності правової необхідності надавати юридичну оцінку вимогам прокурора в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат" на користь Комунального закладу "Херсонський фаховий спортивний коледж" 261 627,83 грн та стягнення з Комунального закладу "Херсонський фаховий спортивний коледж" одержаних за рішенням суду коштів в дохід держави, які мають статус похідних вимог.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі неподання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, господарський суд доходить висновку щодо правомірності та законності відмови у задоволенні заявленого керівником Херсонської окружної прокуратури позову в інтересах держави в особі Херсонської обласної ради, Південного офісу Держаудитслужби України до Комунального закладу "Херсонський фаховий спортивний коледж" Херсонської обласної ради, Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат" про визнання недійсним договору про закупівлю послуг №1-Т/2230 від 16.01.2020; про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат" на користь Комунального закладу "Херсонський фаховий спортивний коледж" 261 627,83 грн, а з Комунального закладу "Херсонський фаховий спортивний коледж" Херсонської обласної ради одержані ним за рішенням суду 261 627,83 грн стягнення в дохід держави;

Судові витрати

Ст. 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судові витрати покладаються на прокурора.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог керівника Херсонської окружної прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі: позивача 1) Херсонської обласної ради, позивача 2) Південного офісу Держаудитслужби України, до відповідачів: 1). Комунального закладу "Херсонський фаховий спортивний коледж" Херсонської обласної ради, 2). Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним договору про закупівлю послуг №1-Т/2230 від 16.01.2020 та стягнення 261 627,83 грн, в межах справи № 916/2283/24 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Херсонський Хлібокомбінат".

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на прокурора.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у порядку ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 30 березня 2026 р.

Копію ухвали надіслати до електронного кабінету користувача підсистеми "Електронний суд": керівнику Херсонської окружної прокуратури Яришу Я.Г.; Херсонській окружній прокуратурі; Херсонській обласній раді; Південному офісу Держаудитслужби України; Комунальному закладу "Херсонський фаховий спортивний коледж" Херсонської обласної ради; ліквідатору ПАТ "Херсонський хлібокомбінат" арбітражному керуючому Ляшку О.В.; ПАТ "Херсонський хлібокомбінат"; Південному міжобласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України.

Суддя Л.І. Грабован