ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/4428/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, О.Ю. Аленіна,

розглянувши в порядку письмового позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного Управління Держпродспоживслужби в Одеській області

на рішення Господарського суду Одеської області від 11.12.2025 (суддя В.С. Петров, м.Одеса, повний текст складено 11.12.2025)

у справі №916/4428/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг»

до відповідача: Головного Управління Держпродспоживслужби в Одеській області

про стягнення заборгованості у загальному розмірі 63759,63 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Головного Управління Держпродспоживслужби в Одеській області про стягнення заборгованості у загальному розмірі 63759,63 грн, у тому числі: основний борг у сумі 57259,90 грн, пеня у розмірі 5825,07 грн, 3% річних у сумі 563,72 грн, інфляційні втрати у розмірі 110,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами договором постачання природного газу №14-7223/24-БО-Т від 14.10.2024 в частині повної та своєчасної оплати вартості природного газу, поставленого в березні та квітні 2025 року.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/4428/25за правилами спрощеного позовного провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.12.2025 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» задоволено. Стягнуто з Головного Управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» основний борг у розмірі 57259,90 грн, пеню у сумі 5825,07 грн, 3% річних у розмірі 563,72 грн, інфляційні втрати у сумі 110,94 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Судове рішення мотивоване доведеністю позивачем факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором постачання природного газу №14-7223/24-БО-Твід 14.10.2024, що зумовлює правомірність заявлення вимог про стягнення з відповідача основного боргу, штрафних санкцій (пені) та компенсаційних нарахувань (інфляційних втрат і 3% річних).

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, Головне Управління Держпродспоживслужби в Одеській області звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 11.12.2025 у справі №916/4428/25 повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Мотивуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначив, що ним отримано рахунок-фактуру №14-7223/24-БО-Т/Р від 11.12.2024 на суму 124154,16 грн за спожитий природний газ за грудень 2024 року в обсязі 7,5 тис. куб.м (замовлений обсяг на грудень 2024 року відповідно до пункту 2.1. договору), який був сплачений відповідачем 20.12.2024 на підставі платіжної інструкції №2377 від 19.12.2024, при цьому в отриманому ним акті приймання-передачі за фактичне споживання природного газу за грудень 2024 року в обсязі 10,95900 тис.куб.м нараховано 181414,06 грн, що є більшою сумою за суму та обсяг, ніж був сплачений на підставі рахунку-фактури на попередню оплату, і оскільки дія укладеного між сторонами договору №14-7223/24-БО-Т від 14.10.2024 закінчилася та зареєстровані юридичні зобов`язання в органах державної казначейської служби закриті 31.12.2024, то заборгованість на суму 57259,90 грн (різниця між плановим та фактичним споживанням в обсязі 3,459 тис.куб.м.) не може бути сплачена відповідачем.

Позиція позивача щодо апеляційної скарги

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» просило у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Зокрема, позивач зазначив, що посилання відповідача на те, що заборгованість за спожитий у грудні 2024 року природний газ за договором №14-7223/24-БО-Т від 14.10.2024 не може бути сплачена у зв`язку із закриттям зареєстрованих юридичних зобов`язань в органах казначейської служби 31.12.2024, є необґрунтованим, оскільки наведена обставина у відповідності до вимог чинного законодавства та умов укладеного між сторонами договору не є підставою для звільнення відповідача від виконання своїх зобов`язань за договором щодо оплати фактично спожитого природного газу.

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції

Апеляційну скаргу Південно-західним апеляційним господарським судом зареєстровано 29.12.2025 за вх.№5301/25.

Відповідно до протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2025 автоматизований розподіл не відбувся у зв`язку з відсутністю потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: О.Ю. Аленіна, К.В. Богатиря, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2026.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2026 апеляційну скаргу Головного Управління Держпродспоживслужби в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 11.12.2025 у справі №916/4428/25 залишено без руху з підстав відсутності доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн. Встановлено скаржнику строк для усунення недоліків, виявлених при поданні апеляційної скарги, протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

В межах встановленого ухвалою суду від 13.01.2026 строку від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги (вх.№5301/25/Д1 від 23.01.2026).

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного Управління Держпродспоживслужби в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 11.12.2025 у справі №916/4428/25.

Згідно із частинами першою, другою та десятою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі; розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи; апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на ціну позову у даній справі, що становить 63759,63 грн і є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, перегляд оскаржуваного рішення за апеляційною скаргою вказаною ухвалою від 28.01.2026 постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Також вказаною ухвалою суду від 28.01.2026 встановлено позивачу строк до 16.02.2026 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи.

15.02.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№5301/25/Д2).

В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Фактичні обставини справи

14.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (постачальником) та Головним Управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області (споживачем) укладено договір постачання природного газу №14-7223/24-БО-Т (надалі - договір), згідно із пунктом 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ за ДК 021:2015 код 09120000-6 «газове паливо» (природний газ), а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 1.2. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем для своїх власних потреб.

Згідно з пунктом 1.3. договору за цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТ ЗЕД ) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений на митну територію України.

У пункті 2.1. договору сторони погодили, що постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу з жовтня 2024 року по 30 квітня 2025 року (включно), в кількості 47,76500 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях: у жовтні 2024 року - 6,00000 тис. куб.м; у листопаді 2024 року - 6,50000 тис. куб.м; у грудні 2024 року - 7,50000 тис. куб.м; у січні 2025 року - 8,50000 тис. куб.м; у лютому 2025 року - 8,50000 тис. куб.м; у березні 2025 року - 7,50000 тис. куб.м; у квітні 2025 року - 3,265000 тис. куб.м.

Загальний обсяг природного газу, замовлений споживачем за цим договором, складається з сум загальних обсягів природного газу, замовлених споживачем на всі розрахункові періоди протягом строку дії договору (підпункт 2.1.1. договору).

Пунктом 2.2. договору визначено, що споживач підтверджує, що замовлені ним обсяги природного газу, які визначені в пункті 2.1. цього договору, повністю покривають потреби споживача у відповідному розрахунковому періоді для потреб, визначених пунктом 1.2. цього договору. Відповідальність за правильність визначення замовлених обсягів газу покладається виключно на споживача.

За умовами пункту 2.4. договору перегляд та коригування замовлених споживачем обсягів природного газу за цим договором може відбуватися шляхом підписання сторонами додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду. Споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно (до кінця відповідного розрахункового періоду) надавати постачальнику для оформлення відповідну додаткову угоду на коригування замовлених обсягів за цим договором. В будь-якому випадку обсяг, визначений в акті приймання-передачі природного газу, оформленого відповідно до пункту 3.5. цього договору, вважається фактично використаним за цим договором обсягом природного газу.

Положеннями пункту 3.1. договору передбачено, що постачальник передає споживачеві у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Згідно з пунктом 3.5. договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 5-го (п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між Оператором(ами) ГРМ та/або Оператором ГТС та споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС та Кодексу ГРМ (підпункт 3.5.1. договору).

На підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС постачальник готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період, підписаний уповноваженим представником постачальника (підпункт 3.5.2 договору).

Споживач протягом 2 (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання (підпункт 3.5.3 договору).

У випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до підпункту 3.5.1. цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначений в розділі 4 цього договору (підпункт 3.5.4 договору).

Відповідно до пункту 3.6. договору звірка фактично використаного обсягу газу за цим договором на певну дату чи протягом розрахункового періоду ведеться сторонами на підставі даних комерційних вузлів обліку газу та інформації про фактично поставлений споживачу обсяг газу згідно з даними Інформаційної платформи Оператора ГТС.

У пункті 4.1. договору сторони погодили, що ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється наступним чином: ціна природного газу за 1000 куб.м газу без ПДВ - 13658,33 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%; ціна природного газу за 1000 куб.м газу з ПДВ - 16390,00 грн, крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи - 124,16 грн без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136,576 грн, крім того ПДВ 20% - 27,315 грн, всього з ПДВ - 163,89 грн за 1000 куб. м. Всього ціна газу за 1000 куб.м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 16553,89 грн.

Загальна вартість цього договору на дату укладання становить 658913,80 грн, крім того ПДВ 131782,76 грн., разом з ПДВ - 790696,56 грн (пункт 4.3. договору).

Пунктом 5.1. договору визначено, що оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку:

-70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу.

-остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4. пункту 3.5. цього договору.

Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду.

Сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим. Зміна споживачем призначення платежу здійснюється виключно листом, який надається постачальнику, але в будь-якому випадку не пізніше 10 календарних діб з дня надходження відповідних коштів на рахунок постачальника (пункт 5.2. договору).

Положеннями пункту 5.3. договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в розділі 14 цього договору.

Пунктом 5.4. договору передбачено, що у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; 3) у третю чергу - погашається основна сума заборгованості за використаний природний газ та компенсація вартості робіт, пов`язаних з припиненням (обмеженням) газопостачання споживачу.

Відповідно до пункту 6.2. договору споживач зобов`язаний, зокрема: самостійно контролювати власне використання природного газу за цим договором і своєчасно коригувати замовлені обсяги шляхом внесення змін до договору підписанням додаткової угоди (підпункт 2); прийняти газ на умовах цього договору, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором (підпункт 4).

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором (пункт 7.1. договору).

У разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1. та/або строків оплати за пунктом 8.4. цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (пункт 7.2. договору).

У пункті 7.6. договору визначено, що збитки, завдані одній із сторін внаслідок невиконання (неналежного виконання) іншою стороною своїх зобов`язань, відшкодовуються винною у невиконанні (неналежному виконанні) стороною в порядку та розмірі, визначених цим договором та чинним законодавством України.

Відповідно до пунктів 11.1., 11.2. договору у разі виникнення спорів (розбіжностей) сторони зобов`язуються розв`язувати їх шляхом проведення переговорів та консультацій. Будь-яка із сторін має право ініціювати їх проведення. У разі недосягнення сторонами згоди, спори (розбіжності) вирішуються у судовому порядку.

Згідно із пунктом 11.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.

У пункті 13.1. договору сторони погодили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печаткою (за наявності) та діє в частині поставки газу до 30.04.2025 (включно), а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору.

Цей договір може бути підписаний шляхом накладання кваліфікованого електронного підпису (надалі - КЕП)/удосконаленого електронного підпису (надалі - УЕП), відбитків підписів електронної печатки (за наявності) з використанням сервісів для обміну електронними документами. Сторони, підписуючи договір, підтверджують, що визнають форми електронних документів, що будуть укладатись сторонами під час дії цього договору, з дотриманням вимог щодо реєстрації КЕП/УЕП та печатки (за наявності) засобами телекомунікаційного зв`язку, підписані з використанням спеціалізованих програмних рішень, зокрема, але не виключно, системи обміну електронним документами «M.E.Doc», «ВЧАСНО». Перелік документів, які сторони можуть укладати в електронній формі, в тому числі, але не виключно: а) цей договір, додаткові угоди, що укладаються в період дії договору і передбачають внесення будь-яких змін до його умов, додатки до договору/додаткових угод; б) акти приймання-передачі природного газу; в) рахунки-фактури (рахунки) на оплату; г) листи, повідомлення, заяви та інші документи, які мають або можуть подаватися сторонами з метою виконання цього договору.

Договір постачання природного газу №14-7223/24-БО-Т від 14.10.2024 підписаний електронними підписами представниками сторін та скріплений електронними печатками останніх.

14.10.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» та Головне Управління Держпродспоживслужби в Одеській області уклали додаткову угоду № 1 до договору №14-7223/24-БО-Т від 14.10.2024 постачання природного газу, якою доповнили розділ 1 договору пунктом 1.6. в наступній редакції: «У зв`язку з реєстрацією споживача на інформаційній платформі Оператора ГТС в розрізі окремих вузлів обліку (об`єктів споживання), постачання природного газу відповідно до умов цього договору здійснюється по наступних об`єктах споживання:

№ з/пОператор ГРМЕІС код СпоживачаEIC код точки обліку
1Одесагаз56XS000149IR000456ZS25A149IR001H
2Одесагаз56XS000149IR000456ZS25A149IR002F
3Одесагаз56XS000149IR000456ZS25A149IR003D
4Одесагаз56XS000149IR000456ZS25A149IR004B
5Одесагаз56XS000149IR000456ZS25B149IR00CM
6Одесагаз56XS000149IR000456ZS25C149IR005Q
7Одесагаз56XS000149IR000456ZS25D149IR00D0
8Одесагаз56XS000149IR000456ZS25D149IR00EZ
9Одесагаз56XS000149IR000456ZS25F149IR00FD
10Одесагаз56XS000149IR000456ZS25N149IR00G5
11Одесагаз56XS000149IR000456ZS25P149IR00H
Відповідно до пункту 2 додаткової угоди №1 від 14.10.2024 решта умов договору залишаються незмінними і обов`язковими для виконання сторонами.

На підтвердження постачання відповідачу природного газу у період з листопада 2024 року по квітень 2025 року на загальну суму 685747,54 грн позивачем надано до суду наступні акти приймання-передачі природного газу:

-акт приймання-передачі природного газу за листопад 2024 року від 12.12.2024 на суму 46317,78 грн (в т.ч. ПДВ 7719,63 грн), обсяг споживання - 2,79800 тис.куб.м;

-акт приймання-передачі природного газу за грудень 2024 року від 13.01.2025 на суму 181414,06 грн (в т.ч. ПДВ 30235,68 грн), обсяг споживання - 10,95900 тис.куб.м;

-акт приймання-передачі природного газу за січень 2025 року від 12.02.2025 на суму 191296,03 грн (в т.ч. ПДВ 31882,67 грн), обсяг споживання - 11,21800 тис.куб.м;

-акт приймання-передачі природного газу за лютий 2025 року від 11.03.2025 на суму 192557,92 грн (в т.ч. ПДВ 32092,99 грн.), обсяг споживання - 11,29200 тис.куб.м;

-акт приймання-передачі природного газу за березень 2025 року від 11.04.2025 на суму 44831,28 грн. (в т.ч. ПДВ 7471,88 грн), обсяг споживання - 2,62900 тис.куб.м;

-акт приймання-передачі природного газу за квітень 2025 року від 12.05.2025 на суму 29330,47 грн (в т.ч. ПДВ 4888,41 грн), обсяг споживання - 1,72000 тис.куб.м.

При цьому акти приймання-передачі природного газу від 13.01.2025 на суму 181414,06 грн та від 11.04.2025 року на суму 44831,28 грн підписані лише представниками постачальника та скріплені його печаткою, натомість не містять підпису споживача.

Між тим, направлення актів приймання-передачі природного газу від 13.01.2025 за грудень 2024 року та від 11.04.2025 за березень засобами поштового зв`язку підтверджується накладними та реєстрами відправлень простих листів. Також, як вбачається з роздруківок із електронної пошти, дані акти направлялися також на електронні адреси відповідача, зазначені в розділі 14 договору від 14.10.2024, а саме: ; .

Відповідачем разом із відзивом на позовну заяву надано підписаний акт приймання-передачі природного газу за грудень 2024 року від 13.01.2025.

Листом від 09.09.2025 за вих.№ТОВВИХ-25-14100 Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» у відповідь на адвокатський запит було повідомлено, зокрема, інформацію щодо споживача з ЕІС-кодом 56XS0000149IRO004: обсяг природного газу, використаний споживачем з ЕІС-кодом 56XS0000149IRO004 за період з 01.11.2024 по 30.04.2025, та віднесений в алокацію постачальника Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (ЕІС - код 56X10X) становить: з 01.11.2024 по 30.11.2024 - 2798,00 куб.м; з 01.12.2024 по 31.12.2024 - 10959,00 куб.м; з 01.01.2025 по 31.01.2025 - 11218,00 куб.м; з 01.02.2025 по 28.02.2025 - 11292,00 куб.м; з 01.03.2025 по 31.03.2025 - 2629,00 куб.м; з 01.04.2025 по 30.04.2025 - 1720,00 куб.м, що також підтверджується інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XS0000149IRO004 за період з 01.11.2024 по 30.04.2025.

При цьому позивач зазначає, що оплату за переданий газ за період листопад 2024 - квітень 2025 відповідач здійснив лише частково на суму 628487,64 грн, що підтверджується реєстром документів за період з 14.10.2024 по 15.09.2025, з якого вбачається, що 14.12.2024 відповідачем здійснено оплату на суму 46317,78 грн; 20.12.2024 - на суму 124154,16 грн; 14.02.2025 - на суму 191296,03 грн; 14.03.2025 - на суму 192557,92 грн; 16.04.2025 - на суму 44831,28 грн; 29.05.2025 - на суму 29330,47 грн. Відтак, за період з 14.10.2024 по 15.09.2025 у відповідача утворився борг у сумі 57259,90 грн.

Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у сумі 57259,90 грн, пені у розмірі 5825,07 грн, 3% річних у сумі 563,72 грн та інфляційних втрат у розмірі 110,94 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів вбачає, що за своєю юридичною природою договір №14-7223/24-БО-Т від 14.10.2024 є договором постачання природного газу, який згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання його сторонами та, відповідно, виступає підставою для виникнення у сторін господарського зобов`язання відповідно до статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України.

В силу частин першої, другої статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини першої статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Колегією суддів встановлено, що за період з листопада 2024 року по квітень 2025 року позивач поставив відповідачу 40 616 куб.мгазу на загальну суму 685747,54 грн, про що свідчать наступні акти приймання-передачі природного газу: акт приймання-передачі природного газу за листопад 2024 року від 12.12.2024 на суму 46317,78 грн (в т.ч. ПДВ 7719,63 грн), обсяг споживання - 2,79800 тис.куб.м; акт приймання-передачі природного газу за грудень 2024 року від 13.01.2025 на суму 181414,06 грн (в т.ч. ПДВ 30235,68 грн), обсяг споживання - 10,95900 тис.куб.м; акт приймання-передачі природного газу за січень 2025 року від 12.02.2025 на суму 191296,03 грн (в т.ч. ПДВ 31882,67 грн), обсяг споживання - 11,21800 тис.куб.м; акт приймання-передачі природного газу за лютий 2025 року від 11.03.2025 на суму 192557,92 грн (в т.ч. ПДВ 32092,99 грн), обсяг споживання - 11,29200 тис.куб.м; акт приймання-передачі природного газу за березень 2025 року від 11.04.2025 на суму 44831,28 грн (в т.ч. ПДВ 7471,88 грн), обсяг споживання - 2,62900 тис.куб.м; акт приймання-передачі природного газу за квітень 2025 року від 12.05.2025 на суму 29330,47 грн (в т.ч. ПДВ 4888,41 грн), обсяг споживання - 1,72000 тис.куб.м.

При цьому хоча акти приймання-передачі природного газу від 13.01.2025 на суму 181414,06 грн та від 11.04.2025 року на суму 44831,28 грн підписані лише представниками постачальника та не містять підпису споживача, направлення цих актів засобами поштового зв`язку підтверджується накладними та реєстрами відправлень простих листів. Також, як вбачається із роздруківок із електронної пошти, дані акти направлялися також на електронні адреси відповідача, зазначені в розділі 14 договору від 14.10.2024, а саме: ; .

Водночас відповідачем разом із відзивом на позовну заяву надано підписаний акт приймання-передачі природного газу за грудень 2024 року від 13.01.2025, що свідчить про його отримання останнім та про відсутність заперечень щодо вартості поставленого газу та об`ємів споживання за ним.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що листом від 09.09.2025 року за вих. №ТОВВИХ-25-14100 Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» у відповідь на адвокатський запит було повідомлено, зокрема, інформацію щодо споживача з ЕІС-кодом - 56XS0000149IRO004: обсяг природного газу, використаний споживачем з ЕІС-кодом 56XS0000149IRO004 за період з 01.11.2024 по 30.04.2025, та віднесений в алокацію постачальника Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (ЕІС - код 56X10X) становить: з 01.11.2024 по 30.11.2024 - 2798,00 куб.м; з 01.12.2024 по 31.12.2024 - 10959,00 куб.м; з 01.01.2025 по 31.01.2025 - 11218,00 куб.м; з 01.02.2025 по 28.02.2025 - 11292,00 куб.м; з 01.03.2025 по 31.03.2025 - 2629,00 куб.м; з 01.04.2025 по 30.04.2025 - 1720,00 куб.м, що також підтверджується інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XS0000149IRO004 за період з 01.11.2024 по 30.04.2025.

Із наявного в матеріалах справи реєстру документів за період з 14.10.2024 по 15.09.2025 вбачається, що Головним Управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області здійснено наступні оплати: 14.12.2024 на суму 46317,78 грн; 20.12.2024 на суму 124154,16 грн; 14.02.2025 на суму 191296,03 грн; 14.03.2025 на суму 192557,92 грн; 16.04.2025 на суму 44831,28 грн; 29.05.2025 на суму 29330,47 грн. Відтак, за період з 14.10.2024 по 15.09.2025 відповідачем сплачено 628487,64 грн.

Отже, за договором постачання природного газу від 14.10.2024 станом на 15.09.2025 за Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області обліковується заборгованість у розмірі 57259,90 грн, яка утворилась у зв`язку з несплатою останнім у повному обсязі поставленого позивачем у грудні 2024 року природного газу, враховуючи, що відповідачем відповідно до платіжної інструкції №2377 від 19.12.2024 здійснено у грудні лише попередню оплату природнього газу у розмірі 124154,16 грн на підставі рахунку-фактури № 14-7223/24-БО-Т/Р від 11.12.2024.

У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.

Втім, матеріали справи не містять доказів повної оплати відповідачем поставленого позивачем природного газу у грудні 2024 за договором постачання природного газу №14-7223/24-БО-Т від 14.10.2024, а саме, у сумі 57259,9 грн.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем наявність вказаної заборгованості в сумі 57259,90 грн не спростована, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 57259,90 грн основного боргу.

При цьому колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта про те, що заборгованість за спожитий у грудні 2024 року природний газ за договором №14-7223/24-БО-Т від 14.10.2024 не може бути сплачена у зв`язку із закінченням строку дії договору та закриттям зареєстрованих юридичних зобов`язань в органах казначейської служби 31.12.2024, оскільки, по-перше, умовами вказаного договору сторони узгодили, що в частині розрахунків він діє до повного їх виконання, а по-друге, наведена апелянтом обставина щодо закриття зареєстрованих юридичних зобов`язань в органах казначейської служби у відповідності до вимог чинного законодавства та умов укладеного між сторонами договору не є підставою для звільнення відповідача від виконання своїх зобов`язань за договором щодо оплати фактично спожитого ним спожитого газу.

Несвоєчасне виконання грошового зобов`язання є його порушенням у розумінні Цивільного кодексу України, а сам відповідач виступає таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні частини першої статті 612 цього Кодексу.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті «Урядовий кур`єр». Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно зі статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

У пункті 26 постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

-час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

-час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачала необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

Колегія суддів також зазначає, що суб`єкти господарювання при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до приписів статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 Цивільного кодексу України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.2. договору від 14.10.2024 визначено, що у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1. та/або строків оплати за пунктом 8.4. цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

З огляду на викладене, місцевим господарським судом за результатами перевірки правильності проведеного позивачем розрахунку обґрунтовано задоволено позовні вимоги в частині стягнення з Головного Управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з оплати вартості природного газу, поставленого на підставі договору №14-7223/24-БО-Т від 14.10.2024 пені у розмірі 5825,07 грн, 3% річних у сумі 563,72 грн, інфляційні втрати у розмірі 110,94 грн.

Оскільки жодних доводів стосовно неправильності проведеного судом першої інстанції розрахунку процентів річних, інфляційних втрат та пені апеляційна скарга не містить, а суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги при апеляційному перегляді справи, колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду в апеляційному порядку оскаржуване рішення в частині правильності розрахунків та зменшення пені не переглядається.

Висновки суду апеляційної інстанції

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах (правова позиція Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

В силу статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм права при ухваленні рішення від 11.12.2025 у справі №916/4428/25 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового акту колегія суддів не вбачає.

Розподіл судових витрат

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281, 282, 284 ГПК України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного Управління Держпродспоживслужби в Одеській області залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 11.12.2025 у справі №916/4428/25 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та у строки, визначені статтями 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повну постанову складено 26.03.2026.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя О.Ю. Аленін