ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 921/604/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,

секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,

за участю представників:

позивача - Міненка В. М. (адвокат),

відповідача - не з`явилися,

розглянув касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.03.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 у справі

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Приватного акціонерного товариства "Тернопільміськгаз"

про стягнення заборгованості в сумі 1 888 663,57 грн, з яких: 691 697,26 грн - основний борг, 89 066,57 грн - пеня, 51 646,74 грн - 7% штраф 150 543,93 грн - 3% річних, 905 709,07 грн - інфляційні втрати.

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. У жовтні 2024 року Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України") звернулася до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Тернопільміськгаз" (далі - ПрАТ "Тернопільміськгаз") про стягнення 1 888 663,57 грн, з яких: 691 697,26 грн - основний борг, 89 066,57 грн - пеня, 51 646,74 грн - 7% штраф, 150 543,93 грн - 3% річних, 905 709,07 грн - інфляційні втрати.

2. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про реструктуризацію заборгованості від 28.05.2012 № 14/12-199 щодо сплати платежів у період лютий 2021 року - квітень 2022 року.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 03.03.2025 (суддя Хома С. О.), залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 (суддя: Галушко Н. А. - головуючий, Желік М. Б., Орищин Г. В.), позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ПрАТ "Тернопільміськгаз" на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" 691 697,26 грн основного боргу, 48 418,82 грн 7% штрафу, 79 256,48 грн пені, 58 842,67грн 3% річних, 277 705,59 грн інфляційних нарахувань, у решті позову відмовлено.

4. Судові рішення мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджено порушення відповідачем зобов`язань щодо оплати платежів за договором про реструктуризацію заборгованості у період лютий 2021 року - квітень 2022 року в сумі 691 066,57 грн, що є підставою для стягнення з відповідача зазначеної суми заборгованості, а також нарахування штрафу, пені, інфляційних втрат та 3% річних. Водночас, перевіривши наданий позивачем розрахунок неустойки, 3% річних та інфляційних втрат з врахуванням визначених позивачем періодів та суми заборгованості, суди дійшли висновку про правомірність та обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача 48 418,82 грн 7% штрафу, 79 256,48 грн пені, 58 842,67грн 3% річних та 277 705,59 грн інфляційних нарахувань. Суди попередніх інстанції дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення решти позовних вимог з огляду на те, що позивач нарахував 9 810,00 грн пені, 3 227,92 грн 7% штрафу, 91 701,26грн 3% річних та 628 003,48грн інфляційних нарахувань за зобов`язаннями попередніх періодів, які були предметом розгляду у справі № 921/278/21 без обґрунтувань підстав для їх стягнення. При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки, 3% річних та інфляційних втрат на 90%, зазначивши, що: нараховані позивачем проценти у встановленому частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) розмірі (3% річних) не є неспівмірно великими у порівнянні з сумою боргу; законодавством не передбачено можливості суду зменшити нараховані інфляційні втрати; відповідач не подав доказів, які б підтверджували наявність підстав для зменшення заявленої до стягнення неустойки. Крім того, з врахуванням пунктів 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України суди дійшли висновку, що позов у цій справі подано в межах строку позовної давності про застосування якої заявив відповідач.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. У касаційній скарзі ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.03.2025 у справі № 921/604/24 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 732 742,75 грн в тому числі: 9 810,09 грн - пені, 3 227,92 грн - 7% штрафу, 91 701,26 грн - 3% річних, 628 003,48 грн - інфляційних нарахувань; прийняти нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6. Скаржник, звертаючись із касаційною скаргою, зазначає, що касаційна скарга подається на підставі пунктів 1 та 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

На обґрунтовування наявності підстави для касаційного оскарження згідно з положеннями пункту 4 частини 2 статті 287 ГПК України скаржник наголошує на порушенні судом апеляційної інстанції норм процесуального права (статей 14, 46, 73, 75, 76, 79, 86 ГПК України), що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

На обґрунтовування наявності підстави для касаційного оскарження згідно з положеннями пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції безпідставно не застосував положення:

- статі 14 ГПК України: "суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи", без урахування висновків, що зазначені в постановах Верховного Суду від 14.09.2023 у справі № 920/874/22 та від 10.06.2019 у справі № 903/581/18;

- статті 46 ГПК України: "позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог", без урахування висновків, що зазначені в постановах Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 902/743/18 та від 23.01.2020 у справі № 925/186/19;

- статті 75 ГПК України: "обставини, встановлені рішенням суду в господарській справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи…", без урахування висновків, що зазначені в постанові Верховного Суду від 21.07.2020 у справі № 910/19256/16;

- статті 79 ГПК України: "наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними…", без урахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, Верховного Суду, що викладені в постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 24.06.2021 у справі № 910/10275/20; від 29.01.2021 у справі № 922/51/20;

- статті 86 ГПК України: "суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів"; "суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу.. мотивує відхилення або врахування…", без урахування висновків, що зазначені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17; у постановах Верховного Суду від 28.01.2020 у справі № 910/6981/19; від 14.12.2018 у справі № 914/809/18;

- статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), без урахування висновків Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постановах від 19.06.2019 № 703/2718/16, від 19.06.2019 № 646/14523/15, від 13.11.0219 у справі № 922/3095/18, від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19; а також висновків Верховного Суду, що викладені в постановах від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 від 29.04.2020 у справі № 915/641/19; від 05.07.2019 у справі № 905/600/18; від 13.09.2023 у справі № 910/8741/22;

- статті 629 ЦК України, без урахування висновку Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

7. ПрАТ "Тернопільміськгаз" у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, зазначає про відсутність підстав для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій.

Розгляд справи Верховним Судом

8. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.02.2026 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.03.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 у справі № 921/604/24 та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 10.03.2026.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

9. 31.12.2009 між ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (постачальник) та ВАТ "Тернопільміськгаз" (покупець), правонаступником якого є ПрАТ "Тернопільміськгаз", укладено договір поставки природного газу № 06/09-2257 (далі - договір поставки газу), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язався передати у власність покупцеві у 2010 році природний газ для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

10. На виконання умов договору поставки газу постачальник у період січень-грудень 2010 року поставив покупцю природний газ у кількості 5 262,801 тис. м3 на загальну суму 14 004 231,55 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу.

11. 28.05.2012 сторони підписали акт звіряння розрахунків заборгованості за природний газ, яка утворилася станом на 01.01.2011 і не була сплачена станом на 04.06.2011, з урахуванням зміни заборгованості станом на 01.05.2012, відповідно до якого заборгованість за договором поставки газу становила 5 533 575,91 грн.

12. 28.05.2012 між ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (кредитор) та ПАТ "Тернопільміськгаз" (боржник), правонаступником якого є ПрАТ "Тернопільміськгаз", на виконання пункту 2.6 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" укладено договір про реструктуризацію заборгованості № 14/12-199 (далі - договір про реструктуризацію), за умовами якого:

- сторони домовилися про розстрочення погашення заборгованості за договором поставки газу - основного боргу у сумі 5 533 575,91 грн (пункт 1.1);

- боржник зобов`язався сплатити у повному обсязі суму основного боргу частинами відповідно до графіку погашення заборгованості, визначеного у цьому пункті. Грошові кошти за платежами поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від боржника на рахунок кредитора у сумі, визначеній цим графіком (щомісяця з травня 2012 року по березень 2022 року рівними платежами по 46 113,13 грн, а у квітні 2022 року - 46 113,44 грн), не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню (пункт .2.2);

- зобов`язання боржника зі сплати чергового платежу вважаються виконаними за умови надходження на рахунок кредитора грошових коштів у термін та сумі, що встановлені у пункті 2.2 договору на відповідний місяць (пункт 2.3);

- за прострочення виконання зобов`язань боржник зобов`язується сплатити кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів - додатково сплачує штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу (пункт 3.4);

- цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками, діє до 29.04.2022, а в частині виконання зобов`язань - до їх повного виконання (пункт 5.1).

13. У зв`язку з неналежним виконанням боржником зобов`язань за договором про реструктуризацію Кредитор звертався до суду з позовами про стягнення заборгованості.

14. У провадженні Господарського суду Тернопільської області перебувала справа № 921/487/17-г/8 за позовом ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" до ПрАТ "Тернопільміськгаз" про стягнення 645 583,82 грн основної заборгованості за період з червня 2016 року по липень 2017 року включно, 67 425,61 грн пені, 38 735,04 грн (7 % штрафу), 42 645,51 грн інфляційних втрат та 11 359,81 грн (3 % річних).

15. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 04.10.2017 у справі № 921/487/17-г/8 позов задоволено частково: стягнуто з ПрАТ "Тернопільміськгаз" на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" 645 583,82 грн основного боргу, 33 695,13 грн пені, 19 367,52 грн штрафу, 42 645,51 грн інфляційних втрат, 11 359,81 грн 3 % річних.

16. У провадженні Господарського суду Тернопільської області також перебувала справа № 921/278/21 за позовом ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" до ПрАТ "Тернопільміськгаз" про стягнення 1 614 537,21 грн, з яких: 1 191 794,52 грн - основний борг за період із серпня 2017 року по січень 2021 року, 151 007,37 грн - пеня, 81 439,29 грн - штраф 7 %, 62 121,36 грн - 3 % річних, 128 174,66 грн - інфляційні втрати.

17. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 22.10.2021 у справі № 921/278/21, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 12.09.2023, позов задоволено частково: стягнуто з ПрАТ "Тернопільміськгаз" на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" 1 521 733,29 грн боргу, 8 126,47 грн пені, 12 911,68 грн штрафу, 31 098,83 грн 3 % річних, 119 055,60 грн інфляційних втрат.

18. Окрім того, неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про реструктуризацію стало підставою для звернення ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" до суду з позовом у цій справі про стягнення з ПрАТ "Тернопільміськгаз" 1 888 663,57 грн, з яких: 691 697,26 грн - основний борг за період із лютого 2021 року по квітень 2022 року, 89 066,57 грн - пеня, 51 646,74 грн - 7 % штрафу, 150 543,93 грн - 3 % річних, 905 709,07 грн - інфляційні втрати.

Позиція Верховного Суду

19. Згідно з положеннями частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

20. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги не вбачається з огляду на таке.

21. Предметом касаційного перегляду є судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" про стягнення 732 742,75 грн в тому числі: 9 810,09 грн - пені, 3 227,92 грн - 7 % штрафу, 91 701,26 грн - 3 % річних, 628 003,48 грн - інфляційних нарахувань.

22. Підставою позову ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" зазначено невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про реструктуризацію щодо сплати платежів у період з лютого 2021 року по квітень 2022 року, що є підставою для нарахування штрафу, пені, 3% річних та інфляційних втрат.

23. При цьому, у позовній заяві позивач повідомив суд, що зазначений період стягнення заборгованості не охоплений рішеннями Господарського суду Тернопільської області від 04.10.2017 у справі № 921/487/17-г/8 та від 01.09.2021 у справі № 921/278/21.

24. З огляду на те, що позивач не обґрунтовував у позовній заяві наявності підстав для нарахування неустойки, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості, стягнення якої було предметом розгляду у справі № 921/278/21, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 9 810,00 грн пені, 3 227,92 грн 7% штрафу, 91 701,26 грн 3% річних та 628 003,48грн інфляційних втрат.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України

25. На обґрунтовування наявності підстави для касаційного оскарження згідно з положеннями пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України скаржник посилається на те, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях помилково не врахували:

- статі 14 ГПК України: "суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи", без урахування висновків, що зазначені в постановах Верховного Суду від 14.09.2023 у справі № 920/874/22 та від 10.06.2019 у справі № 903/581/18;

- статті 46 ГПК України: "позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог", без урахування висновків, що зазначені в постановах Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 902/743/18 та від 23.01.2020 у справі № 925/186/19;

- статті 75 ГПК України: "обставини, встановлені рішенням суду в господарській справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи…", без урахування висновків, що зазначені в постанові Верховного Суду від 21.07.2020 у справі № 910/19256/16;

- статті 79 ГПК України: "наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними…", без урахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, Верховного Суду, що викладені в постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 24.06.2021 у справі № 910/10275/20; від 29.01.2021 у справі № 922/51/20;

- статті 86 ГПК України: "суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів"; "суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу.. мотивує відхилення або врахування…", без урахування висновків, що зазначені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17; у постановах Верховного Суду від 28.01.2020 у справі № 910/6981/19; від 14.12.2018 у справі № 914/809/18;

- статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), без урахування висновків Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постановах від 19.06.2019 № 703/2718/16, від 19.06.2019 № 646/14523/15, від 13.11.0219 у справі № 922/3095/18, від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19; а також висновків Верховного Суду, що викладені в постановах від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 від 29.04.2020 у справі № 915/641/19; від 05.07.2019 у справі № 905/600/18; від 13.09.2023 у справі № 910/8741/22;

- статті 629 ЦК України, без урахування висновку Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17.

26. Проаналізувавши зміст наведених скаржником постанов, у яких Верховний Суд висловив позиції щодо змагальності процесу, стандартів доказування та стандарту переваги більш вагомих доказів, зокрема, щодо застосування таких норм процесуального права: статей 14, 46, 75, 79, 86 ГПК України, колегія суддів зазначає таке.

27. Згідно з частиною 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Про це зазначає Верховний Суд в постанові від 14.09.2023 у справі № 920/874/22, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі.

28. У частині 1 та пунктах 4, 5 частини 3 статті 162 ГПК України передбачено, що в позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

29. Тобто позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову.

30. Так, предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

31. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (такі висновки наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19).

32. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування є гарантією прав відповідача на захист проти позову. Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру.

33. Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку. Чинні процесуальні норми ГПК України не позбавляють заявника права на розгляд спору про той же предмет, у разі зазначення ним інших підстав позову та надання доказів, якими він обґрунтовує ці підстави (аналогічні висновки наведено у постановах Верховного Суду від 01.11.2022 у справі № 925/1152/21, від 28.06.2023 у справі № 910/1182/23, від 18.03.2021 у справі № 909/783/20, від 16.11.2021 у справі № 910/694/21).

34. З урахуванням зазначеного здійснення судом всебічного аналізу предмета і підстав заявленого позову сприяє з`ясуванню наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку. Така правова позиція є сталою, послідовною та висловлена у низці постанов Верховного Суду від 26.02.2022 у справі № 06/785/21, від 14.12.2022 у справі № 910/16463/21, від 02.03.2023 у справі № 925/1662/21. Наведені висновки викладено також в постанові Верховного Суду від 14.09.2023 у справ № 920/874/22, на яку посилається скаржник.

35. Статтею 46 ГПК України визначено процесуальні права та обов`язки сторін.

Частиною другою даної статті закріплено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу: 1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу; 2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; 3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

36. Частиною 4 статті 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

37. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивостей преюдиціальності. Також преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин.

38. Верховний Суд у постанові від 24.06.2021 у справі № 910/10275/20 зробив висновки, на незастосування яких посилається скаржник у касаційній скарзі:

"Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були".

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19), Верховним Судом у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, на які також посилається скаржник у касаційній скарзі.

39. Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

40. Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що висновки судів попередніх інстанції у цій справі концептуально не суперечать правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду від 14.09.2023 у справі № 920/874/22 та від 10.06.2019 у справі № 903/581/18, від 28.09.2021 у справі № 902/743/18, від 23.01.2020 у справі № 925/186/19, від 21.07.2020 у справі № 910/19256/16, від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, Верховного Суду, що викладені в постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 24.06.2021 у справі № 910/10275/20; від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17; у постановах Верховного Суду від 28.01.2020 у справі № 910/6981/19; від 14.12.2018 у справі № 914/809/18.

41. Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає, що господарські суди під час розгляду справи № 921/604/24 на підставі встановлених ними обставин (у тому числі з урахуванням доказів, на які посилається скаржник) самостійно оцінили обставини (факти), які є предметом судового розгляду у цій конкретній справі, та ухвалили рішення з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм, а тому посилання скаржника на порушення частини 4 статті 75 ГПК України є необґрунтованими.

42. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суди попередніх інстанцій, посилаючись на норму права, застосували її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

Сама по собі різниця судових рішень не свідчить про безумовне підтвердження незастосування правового висновку.

43. Верховний Суд виходить з того, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина 3 статті 311 ГПК України).

44. Помилково посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми права, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

45. Як убачається із змісту оскаржуваних судових рішень, у цій справі суди попередніх інстанцій досліджували та оцінювали доводи учасників справи через призму предмету, підстав позову та кола доказування, які входять у таку категорію справ.

46. З огляду на підстави відмови судами попередніх інстанцій у позові (позивач не обґрунтовував у позовній заяві наявності підстав для нарахування неустойки, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості, стягнення якої було предметом розгляду у справі № 921/278/21), а також присудження до стягнення судами попередніх інстанцій 58 842,67 грн 3 % річних, 277 705,59 грн інфляційних нарахувань, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання скаржника на безпідставне незастосування судами попередніх інстанцій положень статей 625, 629 ЦК України за весь період прострочення.

47. З огляду на викладене твердження скаржника про порушення судами попередніх інстанцій положень частини 1 статті 14, пункту 2 частини 2 статті 46, статей 79, 86 ГПК України не знайшли свого підтвердження, а доводи скаржника про неправильне застосування положень статей 625, 629 ЦК України є необґрунтованими, висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновками Верховного Суду щодо застосування цих норм процесуального права, викладеним у постановах Верховного Суду від 14.09.2023 у справі № 920/874/22 та від 10.06.2019 у справі № 903/581/18, від 28.09.2021 у справі № 902/743/18, від 23.01.2020 у справі № 925/186/19, від 21.07.2020 у справі № 910/19256/16, від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, Верховного Суду, що викладені в постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 24.06.2021 у справі № 910/10275/20; від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17; у постановах Верховного Суду від 28.01.2020 у справі № 910/6981/19; від 14.12.2018 у справі № 914/809/18, від 19.06.2019 № 703/2718/16, від 19.06.2019 № 646/14523/15, від 13.11.0219 у справі № 922/3095/18, від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, від 29.04.2020 у справі № 915/641/19, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, від 13.09.2023 у справі № 910/8741/22, від 23.01.2019 у справі № 355/385/17, на неврахування яких судами попередніх інстанцій послався позивач у касаційній скарзі.

48. Отже, Верховний Суд констатує, що наведена ДК "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України

49. Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судового рішення, зазначеними у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 ГПК України.

50. Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

51. За таких обставин недостатніми є доводи скаржника про неповне дослідження судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів за умови непідтвердження підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України.

52. Зважаючи на викладене, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження.

53. Таким чином, доводи касаційної скарги у своїй сукупності з урахуванням наведеного у цій постанові не знайшли свого підтвердження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

54. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

55. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

56. Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

57. З огляду на наведене Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позову є правильними по суті і підлягають залишенню без змін, а подана касаційна скарга - залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат

58. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.03.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 у справі № 921/604/24 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай