ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18.03.2026 Справа № 914/2603/25

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Щерби О.Б., розглянувши у судовому засіданні

заяву: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековей вейст менеджмент»

про розстрочення рішення суду (вх. №638/26 від 13.02.2026р.)

у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Трак сервіс Львів»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековей вейст менеджмент»

про: стягнення 241 709,76 грн.,

представники:

позивача: не з`явився,

відповідача: Вергун О.Р.,

ВСТАНОВИВ

На розгляді Господарського суду Львівської області перебувала справа №914/2603/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трак сервіс Львів» до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековей вейст менеджмент» про стягнення

241 709,76 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.10.2025р. позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековей вейст менеджмент» (адреса: 79024, Львівська область, місто Львів, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 176; ідентифікаційний код 33951598) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трак сервіс Львів» (адреса: 81551, Городоцький район, Львівська область, село Воля-Бартатівська, вулиця Львівська, будинок 33; ідентифікаційний код 31417137) 222 052 (двісті двадцять дві тисячі п`ятдесят дві) грн 38 коп основного боргу, 16 747 (шістнадцять тисяч сімсот сорок сім) грн 56 коп пені, 1 577 (одна тисяча п`ятсот сімдесят сім) грн 51 коп 3% річних, 1 332 (одна тисяча триста тридцять дві) грн 31 коп інфляційних втрат та 2 900 (дві тисячі дев`ятсот) грн 52 коп відшкодування витрат на оплату судового збору.

Додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 12.11.2025р. року судом було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековей Вейст Менеджмент» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трак Сервіс Львів» 20 000,00 грн на надання професійної правничої допомоги на підставі цього додаткового рішення судом видано наказ про примусове виконання судового рішення.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 05.02.2026р. рішення Господарського суду Львівської області від 23.10.2025р. у справі №914/2603/25 залишено без змін.

05.03.2026р. на примусове виконання рішення суду видано відповідні накази.

Разом з тим, відповідачем подано до суду заяву про розстрочення виконання судового рішення від 23.10.2025 року та додаткового рішення від 12.11.2025 року, яка на даний час перебуває на розгляді суду, ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.02.2026 року заяву про розстрочення виконання судового рішення прийнято до розгляду; судовий розгляд цієї заяви призначено на 18.03.2026 року о 13:45 год.

Заявлене клопотання про розстрочення виконання судового рішення відповідач обґрунтовує відсутністю можливості виконати рішення суду одноразово через значний розмір дебіторської заборгованості та, водночас, соціальну значущість діяльності підприємства в умовах особливого періоду.

За твердженням відповідача, запропонований графік виконання рішення суду у справі № 914/2603/25 мав би забезпечити фактичне і повне виконання, без завдання істотної шкоди господарській діяльності відповідача критично важливої для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.

16.03.2026р. від позивача надійшли заперечення щодо заяви про розстрочення виконання рішення (вх.№7422/26).

Так, позивач вважає, що відповідачем не наведено підстав та не долучено належних доказів для застосування розстрочки виконання судового рішення, так не надав суду належних та допустимих доказів, які б доводили обставини відсутності у нього можливості виконати судове рішення, зокрема, але не виключно, відсутність на рахунках грошових коштів достатніх для виконання рішення суду одночасно.

17.03.2026р. від позивача надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи (вх.№7653/26).

У судовому засіданні представник відповідача підтримав заяву про розстрочення виконання рішення у справі, просив суд її задовольнити.

Проаналізувавши обставини справи та доводи учасників справи в їх сукупності, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про навність підстав для відмови у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012р. № 18-рп/2012).

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України (Заява №38773/05) від 26.07.2012р. суд наголосив, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1)ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2)стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3)стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 331 ГПК, ця стаття не вимагає. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Рішенням Суду у справі Глоба проти України №15729/07 від 05.07.2012р. суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Питання щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для розстрочення або відстрочення, можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини за правилами, встановленими цим Кодексом.

Тобто, можливість розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. При цьому, рішення про розстрочку виконання рішення суду має ґрунтуватись на додержанні балансу інтересів стягувача та боржника.

Відповідно до ч.ч.3 та 4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Господарський суд дослідивши подані відповідачем докази, констатує відсутність очевидного причинного зв`язку між обставинами, про які вони свідчать, а саме фінансовими результатами підприємства - боржника та обставинами, з якими наведені вище норми закону пов`язують можливість висновку про ускладнення або неможливість виконання рішення суду на момент розгляду відповідної заяви та існування відповідних обставин.

Боржник при зверненні до суду з заявою про розстрочення виконання рішення суду у справі не надав жодних доказів на підтвердження виняткових обставин в розумінні статті 331 ГПК України, які б ускладнювали чи робили неможливим своєчасне виконання судового рішення та які б могли бути підставою для розстрочки його виконання.

Тяжка економічна ситуація в країні спричинена військовою агресією носить загальний характер та у повній мірі стосується обох сторін. Господарська діяльність здійснюється на власний ризик, за власним комерційним розрахунком щодо наслідків вчинення відповідних дій, суб`єкт господарювання повинен самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від таких дій). Учасник договору не повинен відповідати за прорахунки суб`єкта підприємницької діяльності, з яким він уклав договір.

Крім того, суд зазначає, що введення воєнного стану на території України не свідчить про те, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти. Відповідач не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що працівники перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

Також, відповідач не надав доказів, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

Докази надані відповідачем в обґрунтування підстав для розстрочення виконання рішення суду, як то довідка про наявність дебіторської заборгованості, станом на 31.12.2025р., та докази щодо підтвердження статусу критично важливого підприємства для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період жодним чином не доводять відсутність у відповідача об`єктивної можливості виконати рішення господарського суду у даній справі.

Доказів реальної можливості виконати рішення суду у справі за умови надання розстрочення виконання на три місяці боржником також не надано.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що наведені відповідачем обставини не свідчать про неможливість виконання рішення суду у даній справі, а лише відображають стан поточної підприємницької діяльності заявника, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість розстрочення виконання судового рішення. При цьому, обставини, на які посилається відповідач у заяві, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у даний час та можливість настання негативних наслідків у зв`язку з цим.

Окремо суд звертає увагу на те, що в даному випадку, суд також враховує інтереси позивача (стягувача), наявність інфляційних процесів у економіці держави, відсутність з боку боржника навіть часткової оплати боргу перед позивачем протягом тривалого часу.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації негативний вплив в тій чи іншій мірі розповсюджується на всіх суб`єктів підприємницької діяльності, підприємства, установи та організації України, які знаходяться в рівних умовах та здійснюють свою господарську діяльність в однаковому несприятливому економічному становищі в країні та повинні вживати усіх заходів, необхідних для належного виконання зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Виходячи з наведеного, господарським судом не встановлено обставин, з якими ст.331 ГПК України, пов`язує висновок про ускладнення або неможливість виконання рішення суду в цій справі.

Враховуючи зазначене, у задоволенні заяви відповідача слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековей вейст менеджмент» про розстрочення виконання рішення Господарського суду Львівської області від 23.10.2025р. та додаткового рішення від 12.11.2025р. у справі №9142603/25 відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України

Інформацію по справі можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повну ухвалу складено 23.03.2026р.

Суддя Король М.Р.