ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2026 р. Справа №916/4974/25

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДК ТРЕЙД 2020»

до Фізичної особи-підприємця Мірошніченка Романа Євгеновича

про стягнення 11 865,48 гривень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

11.12.2025 з використанням підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» у формі електронного документа до Господарського суду Одеської області подано позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДК ТРЕЙД 2020» (далі - ТОВ «ДК ТРЕЙД 2020»/позивач) до Фізичної особи-підприємця Мірошниченка Романа Євгеновича (далі - ФОП Мірошниченко Р.Є./відповідач) про стягнення:

- 11865,48 грн, у т.ч.: 10000,00 грн основного боргу, 1554,25 грн пені, 160,00 грн інфляційних та 151,23 грн 3% річних;

- пені до моменту виконання рішення суду та визначення обов`язку органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення, здійснювати нарахування пені на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду.

Господарський суд Одеської області ухвалою від 16.12.2025 у справі №916/4974/25 матеріали позовної заяви «ДК ТРЕЙД 2020» в електронній формі передав для розгляду за підсудністю до Господарського суду Київської області.

Господарський суд Київської області ухвалою від 20.01.2026 у справі №916/4974/25 позовну заяву ТОВ «ДК ТРЕЙД 2020» прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, а також встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З огляду наведеного, ураховуючи відсутність у відповідача зареєстрованого електронного кабінету в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» ухвалу про відкриття провадження у цій справі судом надіслано:

- за офіційно зареєстрованою адресою місцезнаходження ФОП Мірошниченко Р.Є. згідно з відомостями ЄДР, відтак означену поштову кореспонденцію 20.02.2026 повернуто до суду органом поштового зв`язку із зазначенням причини такого повернення - «за закінченням встановленого терміну зберігання»;

- на вказану в ЄДР електронну пошту ФОП Мірошниченко Р.Є., як офіційний засіб зв`язку із вказаною особою.

Водночас 22.01.2026 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, а 23.01.2026 відповідач з матеріалами справи був ознайомлений.

Отже суд висновує, що днем вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у цій справі є 23.01.2026, а тому останнім днем для вчинення відповідачем процесуальних дій з подання відзиву на позов є 09.02.2026.

04.02.2026 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшли:

- відзив на позовну заяву разом з доданими до нього документами, зокрема найменованими відповідачем як «скріншоти системи GPS-моніторингу»;

- клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та надання відповідачу можливості продемонструвати у судовому засіданні електронні докази з системи GPS-моніторингу.

Господарський суд Київської області ухвалою від 11.02.2026 постановив відмовити у задоволенні клопотань відповідача про надання можливості продемонструвати у судовому засіданні електронні докази з системи GPS-моніторингу та про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

17.02.2026 з використанням підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» у формі електронного документа до Господарського суду Київської області від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 58, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами, зокрема, ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Приписами ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» унормовано, що ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Відповідно до пунктів 4, 11 підпункту 12.4. пункту 12 Положення про ордер на надання правничої допомоги (нова редакція), затвердженого рішенням Ради адвокатів України №41 від 12.04.2019, ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

Ордер містить наступні реквізити, зокрема, назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Судом встановлено, що ордер серії ВН №1276555, доданий до додаткових пояснень на підтвердження повноважень адвоката Кострича М.П., який підписав їх від імені ТОВ «ДК ТРЕЙД 2020», містить назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом, а саме Господарський суд Одеської області.

За таких обставин суд дійшов висновку, що ордер серії ВН №1276555 від 27.10.2023 не є допустимим доказом на підтвердження наявності у Кострича М.П. повноважень на подання та підписання додаткових пояснень до Господарського суду Київської області, у зв`язку з чим додаткові пояснення підлягають залишенню судом без розгляду.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

УСТАНОВИВ:

02.09.2024 між ТОВ «ДК ТРЕЙД 2020» як постачальником та ФОП Мірошниченком Р.Є. як покупцем укладено договір №536/1-В постачання нафтопродуктів (далі - договір), згідно з пунктом 1.1. якого постачальник приймає на себе зобов`язання передати покупцю у власність товар, а покупець зобов`язується оплатити та прийняти вказаний товар.

Відповідно до пунктів 1.2., 1.3., 2.1., 3.1, 3.2., 3.3., 4.1., 7.3. та 10.9. договору сторони погодили, зокрема, таке:

- асортимент, ціна, загальна вартість. кількість та одиниця виміру товару погоджується сторонами у рахунку на оплату та видатковій накладній;

- відпуск товару з АЗС здійснюється із застосуванням відомостей на відпуск нафтопродуктів відповідно до «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12 1997 р.;

- ціна за одиницю товару встановлюється за погодженням сторін в рахунку на оплату та видатковій накладній. Ціна товару включає податки, збори, інші обов`язкові платежі до бюджетів передбачені чинним законодавством України;

- строк поставки товарів - до виконання постачальником своїх зобов`язань перед покупцем щодо відпуску товару згідно п. 1.3. договору;

- відпуск (передача) товарів покупцю за цим договором здійснюється на АЗС постачальника, інформація про яку міститься у додатку №l до договору, шляхом заправки автомобілів покупця уповноваженими на це особами. Факт заправки постачальником автомобілів покупця фіксується у відомості на відпуск нафтопродуктів, що є підтвердженням виконання постачальником своїх зобов`язань перед покупцем згідно договору;

- сторони проводять звірку відпущеного товару кожного 10, 20 та останнього дня поточного місяця про що складаються відповідні акти звірки, видаткові накладні та постачальником в ЄРПН реєструються зведені податкові накладні;

- умови оплати: оплата товару здійснюється покупцем в національній валюті України в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника протягом 3-х банківських днів з дня отримання товару на підставі оформленої видаткової накладної. Ціна одного літру товару вказується у видатковій накладній;

- за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного стороною зобов`язання за кожний день прострочення;

- даний договір набуває сили з моменту його підписання і діє до 01 вересня 2025 року включно, а в частині розрахунків - до їх повного виконання сторонами.

Додатком №1 до договору сторони узгодили місцезнаходження АЗС постачальника: Одеська обл., Біляївський р-н, Усатівська сільська рада, масив №7, ділянка №4 (за межами населеного пункту).

Також, додатками до договору, зокрема, є акти узгодження договірної ціни товару від 30.09.2024, 31.10.2024, 30.11.2024, 31.12.2024, 31.01.2025 та 28.02.2025.

Копія вказаного договору наявна в матеріалах справи.

Звертаючись до суду із відповідним позовом у цій справі, позивач зазначив, що належним чином виконав власні договірні зобов`язання щодо передачі відповідачу товару у власність, на підтвердження чого до позову ним долучені документи за весь період дії договору:

1) копії підписаних обома сторонами видаткових накладних:

- №3750 від 10.09.2024 на суму 36 979,79 грн за дизельне паливо ULSD EN 590, ДП-Л-ЄВРО5 у кількості 850,11 л;

- №3920 від 20.09.2024 на суму 41 325,00 грн за дизельне паливо ULSD EN 590, ДП-Л-ЄВРО5 у кількості 950 л;

- №4072 від 30.09.2024 на суму 39 150,00 грн за дизельне паливо ULSD EN 590, ДП-Л-ЄВРО5 у кількості 900 л;

- №4225 від 10.10.2024 на суму 39 600,00 грн за дизельне паливо ULSD EN 590, ДП-Л-ЄВРО5 у кількості 900 л;

- №4497 від 31.10.2024 на суму 60 900,00 грн за дизельне паливо ULSD EN 590, ДП-Л-ЄВРО5 у кількості 1 400 л;

- №4649 від 10.11.2024 на суму 78 900,00 грн за дизельне паливо ULSD EN 590, ДП-Л-ЄВРО5 у кількості 1 800 л;

- №4789 від 20.11.2024 на суму 57 200,00 грн за дизельне паливо ULSD EN 590, ДП-Л-ЄВРО5 у кількості 1 300 л;

- №4939 від 30.11.2024 на суму 22 000,00 грн за дизельне паливо ULSD EN 590, ДП-Л-ЄВРО5 у кількості 500 л;

- №5081 від 10.12.2024 на суму 66 000,00 грн за дизельне паливо ULSD EN 590, ДП-Л-ЄВРО5 у кількості 1 500 л;

- №5231 від 20.12.2024 на суму 74 300,00 грн за дизельне паливо ULSD EN 590, ДП-Л-ЄВРО5 у кількості 1 700 л;

- №106 від 10.01.2025 на суму 67 500,00 грн за дизельне паливо ULSD EN 590, ДП-Л-ЄВРО5 у кількості 1 500 л;

- №228 від 20.01.2025 на суму 46 250,00 грн за дизельне паливо ULSD EN 590, ДП-Л-ЄВРО5 у кількості 1 000 л;

- №368 від 31.01.2025 на суму 158 400,00 грн за дизельне паливо ULSD EN 590, ДП-Л-ЄВРО5 у кількості 3 300 л;

- №493 від 10.02.2025 на суму 56 400,00 грн за дизельне паливо ULSD EN 590, ДП-Л-ЄВРО5 у кількості 1 200 л;

2) копії відомостей про відпуск нафтопродуктів:

- за звітний період з 01.09.2024 по 10.09.2024 у кількості 850,11 л 02.09.2024;

- за звітний період з 11.09.2024 по 20.09.2024 у кількості 350 л 12.09.2024;

- за звітний період з 11.09.2024 по 20.09.2024 у кількості 600 л 18.09.2024;

- за звітний період з 21.09.2024 по 30.09.2024 у кількості 200 л 27.09.2024, у кількості 300 л 29.09.2024, у кількості 400 л 29.09.2024;

- за звітний період з 01.10.2024 по 10.10.2024 у кількості 900 л 06.10.2024;

- за звітний період з 21.10.2024 по 31.10.2024 у кількості 400 л 23.10.2024, у кількості 500 л 24.10.2024;

- за звітний період з 21.10.2024 по 31.10.2024 у кількості 500 л 29.10.2024;

- за звітний період з 01.11.2024 по 10.11.2024 у кількості 600 л 01.11.2024, у кількості 600 л 03.11.2024;

- за звітний період з 01.11.2024 по 10.11.2024 у кількості 600 л 09.11.2024;

- за звітний період з 11.11.2024 по 20.11.2024 у кількості 800 л 11.11.2024;

- за звітний період з 11.11.2024 по 20.11.2024 у кількості 500 л 17.11.2024;

- за звітний період з 21.11.2024 по 30.11.2024 у кількості 500 л 27.11.2024;

- за звітний період з 01.12.2024 по 10.12.2024 у кількості 700 л 05.12.2024;

- за звітний період з 01.12.2024 по 10.12.2024 у кількості 800 л 09.12.2024;

- за звітний період з 11.12.2024 по 20.12.2024 у кількості 500 л 11.12.2024;

- за звітний період з 11.12.2024 по 20.12.2024 у кількості 700 л 16.12.2024, у кількості 500 17.12.2024;

- за звітний період з 21.12.2024 по 31.12.2024 у кількості 500 л 21.12.2024, у кількості 500 22.12.2024;

- за звітний період з 21.12.2024 по 31.12.2024 у кількості 700 л 30.12.2024;

- за звітний період з 01.01.2025 по 10.01.2025 у кількості 500 л 08.01.2025;

- за звітний період з 01.01.2025 по 10.01.2025 у кількості 500 л 02.01.2025, у кількості 500 л 04.01.2025;

- за звітний період з 11.01.2025 по 20.01.2025 у кількості 500 л 11.01.2025, у кількості 500 л 13.01.2025;

- за звітний період з 21.01.2025 по 31.01.2025 у кількості 300 л 21.01.2025, у кількості 500 л 22.01.2025, у кількості 500 л 24.01.2025, у кількості 500 л 24.01.2025;

- за звітний період з 21.01.2025 по 31.01.2025 у кількості 300 л 27.01.2025, у кількості 500 л 27.01.2025, у кількості 700 л 27.01.2025;

- за звітний період з 01.01.2025 по 10.01.2025 у кількості 500 л 02.01.2025, у кількості 500 л 04.01.2025.

3) копії акцизних накладних з квитанціями про їх реєстрацію позивачем:

- №9093 від 10.09.2024 за важкі дистиляти (газойлі) у кількості 850,11 л;

- №9256 від 20.09.2024 за важкі дистиляти (газойлі) у кількості 950 л;

- №9385 від 30.09.2024 за важкі дистиляти (газойлі) у кількості 900 л;

- №9528 від 10.10.2024 за важкі дистиляти (газойлі) у кількості 900 л;

- №9797 від 31.10.2024 за важкі дистиляти (газойлі) у кількості 1 400 л;

- №9939 від 10.11.2024 за важкі дистиляти (газойлі) у кількості 1 800 л;

- №10076 від 20.11.2024 за важкі дистиляти (газойлі) у кількості 1 300 л;

- №10209 від 30.11.2024 за важкі дистиляти (газойлі) у кількості 500 л;

- №10347 від 10.12.2024 за важкі дистиляти (газойлі) у кількості 1 500 л;

- №10486 від 20.12.2024 за важкі дистиляти (газойлі) у кількості 1 700 л;

- №10624 від 31.12.2024 за важкі дистиляти (газойлі) у кількості 1 700 л;

- №10753 від 10.01.2025 за важкі дистиляти (газойлі) у кількості 1 500 л;

- №10858 від 20.01.2025 за важкі дистиляти (газойлі) у кількості 1 000 л;

- №11003 від 31.01.2025 за важкі дистиляти (газойлі) у кількості 3 300 л;

- №11125 від 10.02.2025 за важкі дистиляти (газойлі) у кількості 1 200 л.

З огляду на викладене, за доводами позивача, загальна сума поставленого за договором товару склала 919 204,79 грн, з яких відповідач оплатив 909 204,79 грн.

На підтвердження проведених відповідачем оплат на загальну суму 909 204,79 грн позивачем додано копії платіжних інструкцій:

- №356 від 02.09.2024 на суму 47 850,00 грн, призначення платежу: рахунок на оплату №1184 від 02 вересня 2024 року;

- №378 від 18.09.2024 на суму 26 100,00 грн, призначення платежу: рахунок на оплату №1274 від 18 вересня 2024 року;

- №388 від 27.09.2024 на суму 8 700,00 грн, призначення платежу: за дизельне паливо, згідно рахунку на оплату №1304 від 27.09.2024 р., у т. ч. ПДВ - 20 % 1450.00 грн.;

- №316 від 03.10.2024 на суму 34 804,79 грн, призначення платежу: за дизельне паливо, згідно рахунку на оплату №1336 від 03.10.2024 р., у т. ч. ПДВ - 20 % 5800.80 грн.;

- №339 від 18.10.2024 на суму 39 600,00 грн, призначення платежу: за дизельне паливо, згідно рахунок №1376 від 15.10.24 р. в т. ч. ПДВ 6600.00 грн;

- №366 від 07.11.2024 на суму 60 900,00 грн, призначення платежу: за дизельне паливо, згідно рахунок №1453 від 05.11.24 р. в т. ч. ПДВ 6600.00 грн у сумі 50750.00 грн., ПДВ - 20% 10150.00 грн.;

- №396 від 20.11.2024 на суму 78 900,00 грн, призначення платежу: за дизельне паливо, згідно рахунок №1488 від 15.11.24 р. в т. ч. ПДВ - 20 % 13150.00 грн.;

- №409 від 29.11.2024 на суму 57 200,00 грн, призначення платежу: за дизельне паливо, згідно рахунок №1519 від 27.11.24 р. в т. ч. ПДВ - 20 % 9533.33 грн.;

- №429 від 12.12.2024 на суму 22 000,00 грн, призначення платежу: за дизельне паливо, згідно рахунок №1572 від 10.12.24 р. в т. ч. ПДВ - 20 % 3666.67 грн.;

- №432 від 16.12.2024 на суму 66 000,00 грн, призначення платежу: за дизельне паливо, згідно рахунок №1588 від 12.12.24 р. в т. ч. ПДВ - 20 % 11000.00 грн.;

- №447 від 30.12.2024 на суму 32 150,00 грн, призначення платежу: оплата за дизельне паливо згідно договору поставки №536/1-В від 02.09.2024 р. У сумі 26791.67 грн., ПДВ - 20 % 5358.33 грн.;

- №480 від 14.01.2025 на суму 67 500,00 грн, призначення платежу: за диз. паливо згідно рах. №34 від 14.01.25 р.;

- №479 від 20.01.2025 на суму 30 000,00 грн, призначення платежу: за диз. паливо згідно рах. №33 від 14.01.25 р.;

- №501 від 21.01.2025 на суму 30 000,00 грн, призначення платежу: за диз. паливо згідно рах. №33 від 14.01.25 р.;

- №509 від 27.01.2025 на суму 46 250,00 грн, призначення платежу: за диз. паливо згідно рах. №65 від 24.01.25 р.;

- №546 від 10.02.2025 на суму 158 400,00 грн, призначення платежу: за дизельне паливо згідно рахунку №111 від 10.02.2025 у сумі 132000,00 грн., ПДВ - 20 % 26400.00 грн.;

- №547 від 18.02.2025 на суму 56 450,00 грн, призначення платежу: за дизельне паливо згідно рахунку №110 від 10.02.2025 у сумі 47041.67 грн., ПДВ - 20 % 9408.33 грн.;

- №642 від 31.03.2025 на суму 20 000,00 грн, призначення платежу: за дизельне паливо згідно рахунку №206 від 04.03.2025 у сумі 16666.67 грн., ПДВ - 20 % 3333.33 грн.;

- №882 від 20.05.2025 на суму 16 400,00 грн, призначення платежу: за дизельне паливо згідно рахунку №489 від 15.05.2025 у сумі 13666.67 грн., ПДВ - 20 % 2733.33 грн.;

- №1004 від 25.06.2025 на суму 10 000,00 грн, призначення платежу: за дизельне паливо згідно рахунку №638 від 24.06.2025 у сумі 8333.33 грн., ПДВ - 20 % 1666.67 грн.

Також до позовної заяви додано, зокрема, копію підписаного обома сторонами акта звірки взаємних розрахунків за 2024 рік, в якому відображено відомості про заборгованість відповідача на суму 116 450,00 грн, а також копію акта звірки взаємних розрахунків за період січень 2000 р. - листопад 2025 р., підписаного позивачем, в якому відображено відомості про заборгованість відповідача на суму 10 000,00 грн.

Отже, відповідно до поданого позову ТОВ «ДК ТРЕЙД 2020» стверджує, що сума боргу складає 10 000,00 грн, вимогу про сплату якої було викладено у претензії №07.18-09/25 від 18.09.2025, відповіді на яку ФОП Мірошниченко Р.Є. не надав та вказану суму коштів не сплатив.

До позовної заяви додано копії:

- адресованої відповідачу претензії позивача №07.18-09/25 від 18.09.2025, зокрема, з вимогами: сплатити борг за поставлений товар у розмірі 10 000,00 грн, а у випадку невиконання обов`язку щодо сплати грошових коштів у визначений в претензії строк - суму боргу, пеню, інфляційні збитки, 3% річних та витрат на професійну правничу допомогу;

- копію фіскального чеку АТ «Укрпошта» ПН55.

Покликаючись на зазначені обставин, позивач звернувся до суду із відповідним позовом та вимогою про стягнення з відповідача, зокрема, 10 000,00 грн боргу.

Не погодившись із вказаною вимогою позивача, ФОП Мірошниченко Р.Є. у відзиві на позовну заяву зазначив, що вважає її безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позов ґрунтується виключно на формальних первинних документах і не враховує фактичного обсягу поставленого дизельного пального.

За доводами відповідача, під час заправок на АЗС позивача систематично фіксувався недолив дизельного пального. Недопоставка підтверджується даними сертифікованих датчиків рівня пального та системи GPS-моніторингу і телеметрії, встановлених і відкаліброваних спеціалізованою організацією. Облік даних здійснюється автоматично на сторонніх серверах, що виключає втручання відповідача.

Крім того, відповідач зазначає, що частина заправок здійснювалася транспортним засобом не обладнаним датчиками рівня пального. Водночас, з огляду на системний характер недоливу на АЗС позивача, підтверджений даними щодо інших заправок та технічними показниками, відповідач вважає, що недолив дизельного пального мав місце і в цих випадках.

За зведеним розрахунком на підставі даних GPS-моніторингу загальний обсяг недопоставки становить 290,16 л на суму 12 912,12 грн (за середньозваженою ціною 44,50 грн/л з ПДВ), що перевищує заявлену позивачем суму основного боргу. Відповідач вважає правомірним зменшення оплати в межах фактично недопоставленого товару, у тому числі з урахуванням системного характеру недоливу.

На підтвердження зазначених обставин, до відзиву відповідачем додано:

- таблицю обліку недопоставки (недоливу) дизельного палива;

- скриншоти системи GPS-моніторингу;

- фото контрольної заправки та фото фіскального чеку з АЗС «ВОГ»;

- копію сертифікату відповідності на датчики рівня пального;

- копію договору №292574 на надання телеметричних послуг «Monitoring GPS» від 22.12.2023.

Щодо актів звірки взаєморозрахунків відповідач зазначає, що такі документи ним особисто не підписувалися, кваліфікованим електронним підписом не засвідчувалися, а волевиявлення на визнання заборгованості не надавалося. Акти містять електронно-графічні зображення підпису та печатки, які не є кваліфікованим електронним підписом відповідача, відтворені ідентично у різних документах і свідчать про технічне копіювання.

У розрізі зазначеного відповідач посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену, зокрема в постановах у справах №910/22695/17 та №904/10454/19, відповідно до якої акти звірки мають інформаційний характер, не є первинними бухгалтерськими документами та не підтверджують виникнення грошового зобов`язання без належного підпису сторін.

Відповідач також посилається на положення статей 601, 662, 673, 712 ЦК України та статей 13, 74, 86, 96 ГПК України, зазначаючи, що недопоставка товару є істотним порушенням умов договору та надає право на відповідне зменшення оплати. З огляду на викладене відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Приписами ст. ст. 655, 692 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З огляду наведених норм закону суд дійшов висновку, що підписання сторонами договору без будь-яких заперечень щодо вказаних у ньому положень свідчить про погодження позивача та відповідача з таким правочином, відповідно, породжуючи для сторін взаємні права і обов`язки по виконанню його умов з метою досягнення результату передання товару у власність відповідача.

Відповідно, на позивача покладається обов`язок поставити покупцеві визначений договором товар у повному обсязі та у строки, узгоджені сторонами, а на відповідача обов`язок своєчасно оплатити вартість товару.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 76, ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У розрізі зазначених вище норм процесуального права суд вважає за необхідне вказати, що судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому, тоді як:

- належність доказів спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини, тобто під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання;

- обов`язок доказування в силу вимог процесуального закону покладено безпосередньо на сторони;

- стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи, дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції;

- надання оцінки доказам є виключною компетенцією суду, а принцип оцінки доказів поза розумним сумнівом полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення;

- передбачений статтею 79 ГПК України стандарт доказування вірогідність доказів підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач, та презюмує, що ним покладено на суд обов`язок оцінювати докази та обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

З огляду на вказані вище процесуальні приписи та передбачені ними принципи доказування, зокрема принцип поза розумним сумнівом суд висновує, що на підтвердження обставин поставки позивачем товару відповідачу загальною вартістю 844 904,79 грн судом приймаються як належні докази наявні в матеріалах справи копії підписаних обома сторонами видаткових накладних: №3750 від 10.09.2024, №3920 від 20.09.2024, №4072 від 30.09.2024, №4225 від 10.10.2024, №4497 від 31.10.2024, №4649 від 10.11.2024, №4789 від 20.11.2024, №4939 від 30.11.2024, №5081 від 10.12.2024, №5231 від 20.12.2024, №106 від 10.01.2025, №228 від 20.01.2025, №368 від 31.01.2025, №493 від 10.02.2025.

Частинами першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Водночас слід зауважити, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, окрім обставин оформлення первинних документів, суд має дослідити наявність або відсутність реального руху такого товару.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутня копія видаткової накладної №5361 від 31.12.2024 на суму 74 300,00 грн за дизельне паливо ULSD EN 590, ДП-Л-ЄВРО5 у кількості 1 700 л (далі видаткова накладна №5361), на яку міститься посилання в акті звірки взаємних розрахунків за 2024 рік та у додатках до позовної заяви.

Відповідно до приписів п. 231.3. ст. 231 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час здійснення позивачем господарської операції, акцизна накладна складається платником податку в день ввезення на митну територію України пального або спирту етилового чи в день реалізації пального або спирту етилового при кожній повній або частковій операції з реалізації пального або спирту етилового.

Як вбачається з копії акцизної накладної №10624 від 31.12.2024 за важкі дистиляти (газойлі) у кількості 1 700 л разом із квитанцією про її реєстрацію Державною податковою службою України, господарська операція за видатковою накладною №5361 відображена в податковому обліку позивача.

Крім того в акті звірки взаємних розрахунків за період: 2024 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДК ТРЕЙД 2020» та Фізичною особою-підприємцем Мірошниченком Романом Євгеновичем за договором (далі акт звірки), підписаного уповноваженими представниками сторін та засвідченого печаткою відповідача, містяться відомості про заборгованість відповідача, зокрема за видатковою накладною №5361 на суму 74 300,00 грн.

З огляду на вказані вище обставини та норми законодавства суд висновує, що на підтвердження обставин поставки позивачем товару відповідачу на суму 74 300,00 грн судом приймаються як належні докази наявні в матеріалах справи копії відомостей про відпуск нафтопродуктів за звітний період з 21.12.2024 по 31.12.2024 у кількості 500 л 21.12.2024, у кількості 500 22.12.2024, за звітний період з 21.12.2024 по 31.12.2024 у кількості 700 л 30.12.2024, а також копія акцизної накладної №10624 від 31.12.2024 за важкі дистиляти (газойлі) у кількості 1 700 л з квитанцією про її реєстрацію, складена щодо господарської операції згідно з видатковою накладною №5361.

Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що акт звірки містить електронно-графічне зображення підпису та печатки, ідентично відтворене в різних документах, оскільки зазначений акт не є єдиним доказом на підтвердження здійснення позивачем поставки товару та оцінюється судом у сукупності з іншими доказами у справі, зокрема видатковими накладними, акцизними накладними та відомостями про відпуск нафтопродуктів.

Доводи відповідача про систематичне фіксування недоливу дизельного пального під час заправок на АЗС позивача, судом визнаються неспроможними та відхиляються, позаяк надані на підтвердження зазначених обставин скриншоти системи GPS-моніторингу та таблиця обліку недопоставки (недоливу) дизельного палива не є належними доказами щодо кількості та вартості поставленого позивачем товару.

У розрізі вказаного судом враховано, що:

- фактом підтвердження здійснення господарської операції є первинні документи бухгалтерського обліку, що містять усі обов`язкові реквізити та відповідають вимогам закону;

- пунктом 3.2 договору сторони погодили, що факт заправки автомобілів покупця постачальником фіксується у відомості на відпуск нафтопродуктів, що підтверджує виконання постачальником своїх зобов`язань, а пунктом 3.3 договору встановлено, що сторони проводять звірку відпущеного товару кожного 10, 20 та останнього дня місяця, про що складаються відповідні акти звірки та видаткові накладні, а постачальник реєструє зведені податкові накладні в ЄРПН;

- відповідач підписав видаткові накладні без зауважень щодо кількості, якості та вартості товару та не надав суду жодних документів, що підтверджували б його звернення до позивача з претензіями щодо кількості поставленого товару.

З огляду наведених обставин суд дійшов висновку, що виконання позивачем власних договірних зобов`язань з поставки товару на суму 919 204,79 грн не було спростоване відповідачем більш вірогідними доказами порівняно з наданими позивачем.

Водночас належне виконання позивачем своїх зобов`язань породжує для ФОП Мірошніченка Р.Є. кореспондуючий грошовий обов`язок зі сплати у строк, передбачений пунктом 4.1 договору, а саме протягом трьох банківських днів з дня отримання товару на підставі оформлених видаткових накладних:

- 36 979,79 грн, згідно з видатковою накладної №3750 від 10.09.2024 до 13.09.2024 включно;

- 41 325,00 грн, згідно з видатковою накладної №3920 від 20.09.2024 до 23.09.2024 включно;

- 39 150,00 грн, згідно з видатковою накладної №4072 від 30.09.2024 до 03.10.2024 включно;

- 39 600,00 грн, згідно з видатковою накладної №4225 від 10.10.2024 до 14.10.2024 включно;

- 60 900,00 грн, згідно з видатковою накладної №4497 від 31.10.2024 до 04.11.2024 включно;

- 78 900,00 грн, згідно з видатковою накладної №4649 від 10.11.2024 до 13.11.2024 включно;

- 57 200,00 грн, згідно з видатковою накладної №4789 від 20.11.2024 до 25.11.2024 включно;

- 22 000,00 грн, згідно з видатковою накладної №4939 від 30.11.2024 до 03.12.2024 включно;

- 66 000,00 грн, згідно з видатковою накладної №5081 від 10.12.2024 до 13.12.2024 включно;

- 74 300,00 грн, згідно з видатковою накладної №5231 від 20.12.2024 до 23.12.2024 включно;

- 74 300,00 грн, згідно з видатковою накладної №5361 від 31.12.2024 до 03.01.2025 включно;

- 67 500,00 грн, згідно з видатковою накладної №106 від 10.01.2025 до 13.01.2025 включно;

- 46 250,00 грн, згідно з видатковою накладної №228 від 20.01.2025 до 23.01.2025 включно;

- 158 400,00 грн, згідно з видатковою накладної №368 від 31.01.2025 до 03.02.2025 включно;

- 56 400,00 грн, згідно з видатковою накладної №493 від 10.02.2025 до 13.02.2025 включно.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З наданих суду доказів вбачається, що ФОП Мірошниченко Р.Є. поставлений позивачем товар оплатив частково, а саме в сумі 909 204,79 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №356 від 02.09.2024, №378 від 18.09.2024, №388 від 27.09.2024, №316 від 03.10.2024, №339 від 18.10.2024, №366 від 07.11.2024, №396 від 20.11.2024, №409 від 29.11.2024, №429 від 12.12.2024, №432 від 16.12.2024, №447 від 30.12.2024, №480 від 14.01.2025, №479 від 20.01.2025, №501 від 21.01.2025, №509 від 27.01.2025, №546 від 10.02.2025, №547 від 18.02.2025, №642 від 31.03.2025, №882 від 20.05.2025, №1004 від 25.06.2025.

Обставини здійснення оплати поставленого позивачем товару на загальну суму 909204,79 грн відповідач не заперечує.

Однак станом на момент ухвалення рішення у зазначеній справі, окрім наданих позивачем платіжних інструкцій на загальну суму проведених оплат 909 204,79 грн, які судом з урахуванням наданих позивачем розрахунків зараховано в рахунок:

- повного погашення боргу за накладною №3750 від 10.09.2024 на суму 36 979,79 грн;

- повного погашення боргу за накладною №3920 від 20.09.2024 на суму 41 325,00 грн;

- повного погашення боргу за накладною №4072 від 30.09.2024 на суму 39 150,00 грн;

- повного погашення боргу за накладною №4225 від 10.10.2024 на суму 39 600,00 грн;

- повного погашення боргу за накладною №4497 від 31.10.2024 на суму 60 900,00 грн;

- повного погашення боргу за накладною №4649 від 10.11.2024 на суму 78 900,00 грн;

- повного погашення боргу за накладною №4789 від 20.11.2024 на суму 57 200,00 грн;

- повного погашення боргу за накладною №4939 від 30.11.2024 на суму 22 000,00 грн;

- повного погашення боргу за накладною №5081 від 10.12.2024 на суму 66 000,00 грн;

- повного погашення боргу за накладною №5231 від 20.12.2024 на суму 74 300,00 грн;

- повного погашення боргу за накладною №5361 від 31.12.2024 на суму 74 300,00 грн;

- повного погашення боргу за накладною №106 від 10.01.2025 на суму 67 500,00 грн;

- повного погашення боргу за накладною №228 від 20.01.2025 на суму 46 250,00 грн;

- повного погашення боргу за накладною №368 від 31.01.2025 на суму 158 400,00 грн;

- часткового погашення боргу за накладною №493 від 10.02.2025 на суму 56 400,00 грн, суду не надано жодних інших належних доказів на підтвердження обставин сплати на рахунок позивача решти вартості товару за накладною №493 від 10.02.2025 у сумі 10 000,00 грн.

За таких обставин, оскільки станом на день прийняття рішення відповідач вартість поставленого позивачем товару в повному обсязі не оплатив, враховуючи арифметичну відповідність суми боргу обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 10 000,00 грн основного боргу за видатковою накладної №493 від 10.02.2025 підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами і не спростована у встановленому порядку відповідачем.

У зв`язку з неналежним виконанням грошових зобов`язань за договором в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманого товару позивач просить суд стягнути з відповідача, зокрема, 1 554,25 грн пені, нарахованої з 08.06.2025 по 08.12.2025 на 10 000,00 грн боргу.

Приписами частин першої та третьої статті 549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, за приписами наведених норм права для стягнення з відповідача пені необхідним є встановлення моменту, з якого боржник вважається таким, що прострочив грошове зобов`язання.

Поряд з тим суд вважає за необхідне зазначити, що станом на момент виникнення у відповідача обов`язку по оплаті поставленої продукції за підписаною обома сторонами видатковою накладною №493 від 10.02.2025 та до 28.08.2025 був чинним Господарський кодекс України, приписами статей 230, 232 якого встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Водночас вказаний в описовій частині цього рішення пункт 7.3. договору, як і інші його умови не встановлюють іншого більш тривалого строку нарахування пені, ніж це передбачено ч. 6 ст. 232 ГК України.

Ураховуючи наведене та встановлений судом момент виникнення у відповідача обов`язку по сплаті вартості поставленого товару, суд дійшов висновку, що право позивача на нарахування передбаченої п. 7.3. договору пені за видатковою накладної №493 від 10.02.2025 на суму боргу 10 000 грн виникло 14.02.2025 та припинилось 14.08.2025.

Однак, позивач здійснив нарахування пені поза межами означеного вище періоду, а тому суд здійснював обрахунок заявленої до стягнення пені в межах періоду, визначеного позивачем з 08.06.2025 по 14.08.2025 на 10 000,00 грн боргу.

Оскільки арифметично правильний розмір пені, обрахований судом в межах вказаного вище періоду з урахуванням законодавчих приписів та обставин справи, складає 577,53 грн суд висновує, що вимога позивача про стягнення з відповідача 1 554,25 грн пені підлягає частковому задоволенню у розмірі 577,53 грн.

Щодо вимоги позивача про зазначення у резолютивній частині рішення суду у справі за цим позовом про нарахування органом (особою), що здійснюватиме його примусове виконання, пені до моменту повного виконання цього рішення суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Можливість нарахування відсотків та/або пені до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог у рішенні суду).

Враховуючи встановлення судом обставини припинення 14.08.2025 права позивача на нарахування пені, передбаченої пунктом 7.3 договору, після зазначеної дати відсутні правові підстави для подальшого застосування відповідної штрафної санкції.

Отже, вимога позивача про стягнення пені до моменту фактичного виконання рішення суду та покладення на орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання рішення, обов`язку здійснювати нарахування пені на суму основного боргу до моменту повного виконання рішення фактично спрямована на продовження дії санкції поза межами встановленого судом періоду її правомірного нарахування, що суперечить наведеним нормам права і, відповідно, є необґрунтованою та задоволенню судом не підлягає.

Крім того у зв`язку з неналежним виконанням грошових зобов`язань за договором позивач просить суд стягнути з відповідача 151,23 грн 3% річних та 160,00 грн інфляційних втрат, нарахованих з 08.06.2025 по 08.12.2025 на 10 000,00 грн боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вказані нормативні приписи та договірні положення, оскільки відповідач порушив термін виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого товару, а заявлений до стягнення розмір 3% річних, обрахований судом за вказані вище визначені позивачем періоди на суму боргу згідно з видатковою накладною №493 від 10.02.2025, є арифметично правильним, суд висновує про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 151,23 грн 3% річних.

Водночас, оскільки розмір заявлених до стягнення сум інфляційних втрат, обрахований судом за вказані вище визначені позивачем періоди на суму боргу згідно з видатковою накладною №493 від 10.02.2025, становить 201,11 грн, а суд при прийнятті рішення не може виходити за межі позовних вимог, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача 160,00 грн інфляційних втрат є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Під час ухвалення цього рішення, у тому числі і в частині проведення вказаного вище обрахунку судом враховано послідовну позицію суду касаційної інстанції, згідно з якою:

- з огляду на вимоги статей 79, 86 ГПК України господарський суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується;

- у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно здійснює перерахунок, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості.

Схожі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06.11.2025 у справі №910/15075/23.

Також з огляду на вказане вище суд звертає увагу на те, що на позивача покладено процесуальний обов`язок з подання обґрунтованого розрахунку заявлених до стягнення сум, а тому наявність арифметичних помилок та/або описок у таких розрахунках, у тому числі щодо сум боргу та періодів нарахування, тлумачиться не на користь позивача, що тягне для нього відповідні наслідки у вигляді прийняття судом рішення про часткову обґрунтованість заявлених до стягнення сум.

Стосовно ж судових витрат позивача суд дійшов таких висновків.

Приписами ч.ч. 1, 3 ст. 123, ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, у змісті позовної заяви ТОВ «ДК ТРЕЙД 2020» вказано витрати на сплату судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.

У змісті ж прохальної частини позову витрати по сплаті судового збору та на правничу допомогу позивачем заявлено покласти на відповідача.

Приписами ч.ч. 2, 3 ст. 126 ГПК України унормовано, що для цілей розподілу судових витрат, зокрема, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З огляду наведеного суд вважає за необхідне звернутися до послідовної правової позиції Верховного Суду у питанні витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що зводиться до такого:

- для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача згідно ст. 126 ГПК України має бути установлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим, тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою;

- адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата, а вказані дві форми відрізняються порядком обчислення, зокрема фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку;

- у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Подібну позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, у додаткових постановах Верховного Суду від 30.06.2022 у справі №915/517/21 та від 16.02.2023 у справі №911/1779/21.

Так, до позовної заяви ТОВ «ДК ТРЕЙД 2020» додано копію договору про надання правничої допомоги №61/23 від 18.10.2023, укладеного між ТОВ «ДК ТРЕЙД 2020» як клієнтом та адвокатом Костричем М.П.

Пунктами 3.2., 5.1. та 5.2. означеного договору погоджено таке:

- обов`язки адвоката: при виконанні своїх професійних обов`язків адвокат зобов`язаний дотримуватися вимог діючого законодавства, використовувати всі, передбаченні законом засоби для досягнення цілей правничої допомоги та захисту клієнта, його прав та інтересів; виконувати інші дії, що не суперечать законодавству, та спрямовані на виконання сторонами своїх обов`язків; виконувати умови цього договору з додержанням принципів незалежності, законності, домінантності інтересів клієнта, конфіденційності, компетентності та добросовісності, а також інших принципів адвокатської діяльності;

- необхідність сплати та розмір гонорару визначається сторонами за домовленістю відповідно до чинного законодавства України. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати (авансом, частковою оплатою), умови повернення тощо сторони фіксують у додаткових угодах, що є невід`ємною частиною цього договору. Остаточний розмір гонорару зазначається у акті про надання правничої допомоги;

- фактичні витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги (витрати на відрядження, копіювання документів, вартість експертизи, вартість поштових відправлень тощо) відшкодовуються клієнтом.

Також до позовної заяви додано копію додаткової угоди №08-12/25 до договору №61/23 про надання правничої допомоги від 18.10.2023 (далі - додаткова угода), укладеної між ТОВ «ДК ТРЕЙД 2020» та адвокатом Костричем М.П.

Пунктом 3 додаткової угоди встановлено, що вартість правничої допомоги за цією додатковою угодою встановлюється у фіксованому розмірі 10 000,00 грн., яка має бути сплачена клієнтом на розрахунковий рахунок адвоката протягом 20 календарних днів з дати ухвалення судом рішення по суті спору.

08.12.2025 ТОВ «ДК ТРЕЙД 2020» та адвокат Костричем М.П. підписали акт виконаних робіт №08-12/25 від 08.12.2025 (далі - акт виконаних робіт), відповідно до п. 1. якого сторони підписали цей акт виконаних робіт на підтвердження того, що адвокатом було надано правничу допомогу, зміст якої визначений додатковою угодою №08-12/25 від 08.12.2025 до договору про надання правничої допомоги №61/23 від 18.10.2023, а саме надано послуги з представництва інтересів клієнта у Господарському суді Одеської області у справі за позовною заявою клієнта до ФОП Мірошніченка Романа Євгеновича (РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за договором постачання нафтопродуктів №536/1-В від 02.09.2024.

Пунктом 2 акта виконаних робіт передбачено, що підписанням цієї угоди клієнт підтверджує факт наданих послуг (виконаної роботи) та відсутність претензій до адвоката щодо строків/обсягу/якості виконаної роботи.

Відповідач будь-яких доводів на підтвердження неспівмірності заявлених позивачем до стягнення витрат на правничу допомогу у цій справі та/або наявності підстав для їх зменшення суду не надав.

За таких обставин, виходячи з наведених вище критеріїв розподілу судових витрат, враховуючи погоджений між адвокатом Костричем М.П. та позивачем фіксований розмір гонорару, суд дійшов висновку, що заявлені ТОВ «ДК ТРЕЙД 2020» до стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн є обґрунтованими у повному обсязі, а також співмірними та розумними.

Підсумовуючи вказане вище, суд дійшов висновку, що відповідно до статей 126, 129 ГПК України витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн, а також доказово обґрунтовані витрати позивача на правничу допомогу адвоката у сумі 10 000,00 грн, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на обох сторін пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мірошніченка Романа Євгеновича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДК ТРЕЙД 2020» (65047, Одеська обл., місто Одеса, вул. Грушевського Михайла, будинок 39-Д, кабінет 4, ідентифікаційний код 43505142):

- 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп. основного боргу;

- 577 (п`ятсот сімдесят сім) грн 53 коп. пені;

- 151 (сто п`ятдесят одну) грн 23 коп. 3% річних;

- 160 (сто шістдесят) грн 00 коп. інфляційних втрат;

- 2 223 (дві тисячі двісті двадцять три) грн 00 коп. судового збору;

- 9 176 (дев`ять тисяч сто сімдесят шість) грн 84 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене у апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення складено та підписано 23.03.2026.

Суддя В.А. Ярема