ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/138/26

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Мужичук Ю.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фермерського господарства "ОМІ"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросиметрія"
про стягнення коштів
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "ОМІ" через систему "Електронний суд" звернулося до Господарського суду Харківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросиметрія", в якій просить суд стягнути:

- основну заборгованість у розмірі 70 000,00 грн;

- штраф у розмірі 62 348,01 грн;

- інфляційне збільшення у розмірі 57 590,65 грн;

- пеню у розмірі 123 310,22 грн;

- 3% річних у розмірі 13 100,50 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу відповідно до ст. 126 ГПК України та судовий збір у сумі 4 895,24 грн.

В обґрунтованні позовних вимог зазначає, що відповідачем порушено погоджені умови Договору поставки №1 від 13.08.2024 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар у встановлені строки, внаслідок чого утворилась заборгованість, нараховано штрафні санкції, 3% річних та інфляційне збільшення.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 922/138/26 та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов, встановлено позивачу 5-денний строк з дня отримання відзиву для подання до суду відповіді на відзив та встановлено відповідачу 5-денний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду заперечення на відповідь на відзив, а також повідомлено відповідача про обов`язок як юридичної особи, зареєструвати свій електронний кабінет в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі) та про можливість ознайомлення з матеріалами справи через ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами.

Зазначену ухвалу відповідно до вимог ст. 122 ГПК України вчасно офіційно оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, та її копії в порядку ч. 2-4 ст. 120 та ч. 5 ст. 242 ГПК України направлено позивачу в електронному вигляді до його зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі «Електронний Суд» ЄСІТС, та відповідачу у паперовому вигляді листом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на його юридичну адресу (яка вказана в позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).

Від учасників справи після відкриття провадження у даній справі будь-яких заяв по суті справи або заяв чи клопотань з процедурних питань на адресу суду станом на день прийняття судом цього рішення не надходило.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю АГРОСИМЕТРІЯ в порушення ч. 6 ст. 6 ГПК України не зареєстрував Електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС та своїм правом на захист не скористався, ні в установлений судом строк, ні станом на день прийняття судом даного рішення не подав відзиву на позовну заяву та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали суду про відкриття провадження у справі № 922/138/26, що була направлена на юридичну адресу відповідача, адресату не вручена та повернулася за зворотною адресою до суду з довідкою працівника оператора поштового зв`язку про причину повернення поштового відправлення: "адресат відсутній за вказаною адресою", що відповідно до приписів ч. 6 ст. 242 ГПК України свідчить про належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи.

За приписами ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. В разі відсутності заяви учасника справи про зміну адреси, ухвала про повідомлення чи виклик надсилається за останньою відомою суду адресою цього учасника справи, і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться.

Тобто, в разі, якщо ухвалу суду направлено за належною адресою, а саме: за адресою, яка значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та/або яка повідомлена суду стороною, вважається, що адресат належно повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт неотримання відповідачем кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою, не може вважатися поважною причиною невиконання відповідачем зазначеної ухвали суду, оскільки таке неотримання зумовлене не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою самого учасника справи щодо отримання кореспонденції, яка надходить від суду на його адресу.

Крім того, як вже зазначалося вище, ухвала суду від 23.01.2026 про відкриття провадження у справі № 922/138/26 була вчасно офіційно оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень у відповідності до ст. 122 ГПК України.

У силу приписів ст. 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Таким чином, судом вчинено всіх необхідних заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи й надання йому можливості висловити свою позицію щодо заявлених позивачем вимог і звернутись до суду із заявами по суті справи та заявами чи клопотаннями з процесуальних питань. Втім, відповідач, відзиву на позовну заяву, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та жодних доказів для долучення до матеріалів справи не надав та із заявами або клопотаннями по суті справи та з процедурних питань до суду не звернувся.

У відповідності до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України, в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Тобто, подання відповідачем відзиву на позовну заяву є правом, а не обов`язком учасника справи, а отже не може бути підставою для невиправданого затягування судового розгляду справи.

За приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України, справи в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є розумність строків розгляду справи судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункти 10, 11 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

На підставі зазначеного, з огляду на закінчення встановленого ст. 248 ГПК України строку розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що судом вчинено всіх необхідних заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи, та враховуючи, що подання відзиву на позовну заяву є правом (а не обов`язком) відповідача і суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи в разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин, а також враховуючи, що позивачем досить повно висловлено свою позицію по суті заявлених ним позовних вимог і в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу й порушення прав учасників справи щодо розгляду спору впродовж розумного строку, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності відзиву відповідача за наявними у справі матеріалами.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та докази, надані позивачем до позовної заяви, суд встановив таке.

Як зазначає позивач, 13.08.2024 року між Фермерським господарством «ОМІ» (надалі Позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агросиметрія» (надалі- Відповідач, Покупець) було укладено Договір поставки №1 за умовами якого ПОСТАЧАЛЬНИК зобов`язався в строки, визначені договором, передати у власність ПОКУПЦЯ (поставити) Товар, а ПОКУПЕЦЬ зобов`язався прийняти Товар і оплатити його вартість. (п.1.1 Договору).

Найменування Товару визначається Сторонами у Додатках, які складаються Сторонами на кожну партію Товару окремо і є невід`ємними частинами цього Договору. (п.1.2 Договору)

Згідно Додатку №1 до Договору від 13.08.2024 предметом поставки за Договором є озима пшениця (Товар) кількістю 25 тон на загальну суму 325 000,04 грн. з ПДВ.

Згідно 5.3. Договору загальна сума Договору становить суму вартості замовленого і поставленого Товару за даним Договором, згідно укладених Сторонами Специфікацій та/або видаткових накладних на Товар в період дії цього Договору.

Відповідно до п. 5.4 Договору за згодою Сторін, можливий відпуск Товару з перевищенням кількості та асортименту, узгодженого Сторонами в Специфікації. У такому випадку Покупець зобов`язується прийняти та оплатити фактично відвантажену та отриману кількість Товару на умовах даного Договору.

Строки і порядок оплати Товару визначаються Сторонами у Додатках, які є невід`ємними частинами цього Договору. Оплата Товару здійснюється ПОКУПЦЕМ на підставі виставлених ПОСТАЧАЛЬНИКОМ рахунків-фактур. (п.6.1 Договору).

У п.3.1 Додатку №1 до Договору від 13.08.2024 сторонами визначено, що оплата Товару проводиться на основі рахунку № від 13 серпня 2024 року. Оплата проводиться на протязі З (трьох) банківських днів з моменту виставлення рахунку.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору поставки №1 від 13.08.2024 ним поставлено відповідачу товар озиму пшеницю на загальну суму 337 740,04 грн, що підтверджується видатковою накладною №13 від 14.08.2024, відповідно до якої зазначений товар було відвантажено та перевезено на адресу відповідача.

Поставлений товар відповідач отримав, однак оплату за нього здійснив лише частково у загальному розмірі 267 740,04 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №1316 від 21.08.2024 на суму 26 000,00 грн, №1329 від 11.09.2024 на суму 74 000,00 грн, №1368 від 28.03.2025 на суму 67 740,04 грн та №1390 від 18.09.2025 на суму 100 000,00 грн. У зв`язку з частковою оплатою вартості поставленого товару у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 70 000,00 грн.

Відповідно до п. 11.2, 11.3 Договору, у разі порушення строків оплати Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за час існування прострочення, від вартості несвоєчасно переданого оплаченого або несвоєчасного оплаченого отриманого Товару за кожен день прострочення, починаючи з дня порушення зобов`язанням (виникнення заборгованості, порушення строків поставки) та закінчуючи днем його виконання (погашення заборгованості, поставки Товару). Покупець, який прострочив виконання грошового зобов`язанням по оплаті отриманого Товару більше ніж на 10 календарних днів, зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 20 відсотків від простроченої суми (вартості неоплаченого чи несвоєчасно оплаченого Товару).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару позивачем, окрім заявленої основної заборгованості 70 000,00 грн. на підставі умов договору та положень чинного законодавства нараховано до стягнення пеню у розмірі 123 310,22 грн та штраф у розмірі 62 348,01 грн, а також 3% річних у розмірі 13 100,50 грн та інфляційні втрати у розмірі 57 590,65 грн, які позивач просить стягнути з відповідача.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

У відповідності до п. 1 ч. 2ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5ст. 626 Цивільного кодексу Українивстановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір, відповідно дост. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що Договір поставки №1 від 13.08.2024 та видаткова накладна №13 від 14.08.2024 не містять підпису відповідача.

Разом із цим, суд враховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18) зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Так з матеріалів справи вбачається, що відповідачем на підставі рахунку №13 від 13.08.2024, який містить посилання на Договір поставки №1 від 13.08.2024, було здійснено часткову оплату вартості поставленого товару на загальну суму 267 740,04 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №1316 від 21.08.2024 на суму 26 000,00 грн, №1329 від 11.09.2024 на суму 74 000,00 грн, №1368 від 28.03.2025 на суму 67 740,04 грн та №1390 від 18.09.2025 на суму 100 000,00 грн.

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач, здійснивши оплату вартості товару на підставі рахунку №13 від 13.08.2024, який містить посилання на Договір поставки №1 від 13.08.2024, фактично визнав наявність між сторонами господарських відносин та прийняття поставленого товару. Таким чином, вчинення відповідачем дій щодо часткової оплати вартості товару підтверджує фактичне виконання сторонами умов договору поставки поставки №1 від 13.08.2024 та свідчить про укладеність між сторонами Договору поставки №1 від 13.08.2024.

Факт поставки позивачем відповідачу пшениці у кількості 25,98 тонн підтверджується наданими позивачем первинними документами, зокрема рахунком №13 від 13.08.2024, видатковою накладною №13 від 14.08.2024 та товарно-транспортною накладною від 14.08.2024. Із товарно-транспортної накладної вбачається, що вантажовідправником виступало Фермерське господарство «ОМІ», вантажоодержувачем ТОВ «Агросиметрія», а перевезення здійснювалось перевізником ФОП Іщенко О.О. автомобілем MAN TGX 18.440 державний номер НОМЕР_1 з причепом НОМЕР_2 із пункту навантаження у с. Виноградівка Кропивницького району Кіровоградської області до пункту розвантаження у м. Харків. Наведені документи у своїй сукупності підтверджують факт транспортування та передачі відповідачу поставленого товару пшениці у кількості 25,98 тонн.

Враховуючи встановлені обставини часткової оплати відповідачем вартості поставленого товару, суд дійшов висновку, що за Договором поставки №1 від 13.08.2024 за відповідачем рахується непогашена заборгованість у розмірі 70 000,00 грн, яка станом на час розгляду справи не сплачена та доказів її погашення матеріали справи не містять.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в цій частині та наявність фактичних та правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості у розмірі 70 000,00 грн.

Строк виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки №1 від 13.08.2024 щодо оплати поставленого товару, визначений у п.3.1 Додатку №1 до Договору від 13.08.2024 .

Відповідно до п.3.1 Додатку №1 до Договору від 13.08.2024 оплата поставленого товару повинна була бути здійснена покупцем протягом трьох банківських днів з моменту виставлення рахунку.

З огляду на те, що рахунок №13 було виставлено 13.08.2024, останнім днем виконання відповідачем грошового зобов`язання є 16.08.2024. Отже, починаючи з 17.08.2024, відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання щодо оплати поставленого товару.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Факт прострочення відповідачем виконання зобов`язань з оплати поставленого товару підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування 3% річних та інфляційних за таке прострочення.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Умовами п. 11.2, 11.3 Договору сторони визначили, що у разі порушення строків оплати Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за час існування прострочення, від вартості несвоєчасно переданого оплаченого або несвоєчасного оплаченого отриманого Товару за кожен день прострочення, починаючи з дня порушення зобов`язанням (виникнення заборгованості, порушення строків поставки) та закінчуючи днем його виконання (погашення заборгованості, поставки Товару). Покупець, який прострочив виконання грошового зобов`язанням по оплаті отриманого Товару більше ніж на 10 календарних днів, зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 20 відсотків від простроченої суми (вартості неоплаченого чи несвоєчасно оплаченого Товару).

Нарахування штрафних санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим Договором здійснюється без обмеження строку. Строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим Договором становить три роки. (п.11.4 Договору).

Судом встановлено, що позивач здійснив нарахування пені не як єдиний послідовний розрахунок з урахуванням зміни розміру заборгованості, а шляхом формування кількох окремих розрахунків, кожен з яких охоплює період прострочення, що починається з однієї і тієї ж дати 17.08.2024, проте має різні кінцеві дати та різну базу нарахування.

Так, відповідно до наданого розрахунку, позивач визначив пеню:

за період з 17.08.2024 по 10.09.2024 на суму заборгованості 311 740,04 грн;

за період з 17.08.2024 по 27.03.2025 на суму 237 740,04 грн;

за період з 17.08.2024 по 17.09.2025 на суму 170 000,00 грн;

за період з 17.08.2024 по 06.11.2025 на суму 70 000,00 грн.

Із наявних в матеріалах справи документів убачається, що після виникнення прострочення відповідач здійснив часткові оплати 21.08.2024 на суму 26 000,00 грн, 11.09.2024 на суму 74 000,00 грн, 28.03.2025 на суму 67 740,04 грн та 18.09.2025 на суму 100 000,00 грн.

Суд виходить із того, що прострочення щодо відповідних частин боргу тривало у такі періоди: з 17.08.2024 по 21.08.2024 337 740,04 грн; з 22.08.2024 по 11.09.2024 311 740,04 грн; з 12.09.2024 по 28.03.2025 237 740,04 грн; з 29.03.2025 по 18.09.2025 170 000,00 грн; з 19.09.2025 по 06.11.2025 70 000,00 грн

Оскільки пеня має обчислюватися послідовно, виходячи з фактичного залишку боргу в кожному окремому періоді, суд перевіривши за допомогою інструменту Калькулятори системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга-Закон" складений позивачем розрахунок, сприходить до висновку, що обгрунтованим розміром пені є 69 176,21 грн.

Щодо нарахованих до стягнення трьох процентів річних у розмірі 13 100,50 грн., суд виходить із положень ч. 2 ст. 625 ЦК України та з того, що вони так само нараховуються на фактичний залишок простроченої заборгованості за відповідні дні прострочення.

Таким чином, перевіривши за допомогою інструменту Калькулятори системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга-Закон" суд приходить до висновку, що 3% річні підлягають задоволенню у розмірі 7 251,22 грн.

Щодо інфляційних втрат суд зазначає.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у справі № 905/21/19 наведено формулу, за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100% (п. 28 постанови у справі № 905/21/19).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

При цьому, Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 05.07.2019р. у справі № 905/600/18 дійшов висновку, що до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Здійснивши за допомогою системи "Ліга-Закон" свій розрахунок інфляційних втрат суд приходить до висновку, що інфляційні втрати підлягають стягненню в розмірі 30 322,61 грн.

Відповідно до п. 11.3 Договору у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання по оплаті отриманого Товару більше ніж на 10 календарних днів, Покупець зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 20 (двадцять)% від простроченої суми (вартості неоплаченого чи несвоєчасно оплаченого Товару).

Судом перевірено здійснений позивачем розрахунок штрафу у розмірі 20% від суми простроченої заборгованості з урахуванням чого суд приходить до висновку, що вказаний розрахунок штрафу у розмірі 62 348,01 грн є арифметично вірним та обгрунтованим.

Разом із цим, щодо стягнення нарахованої пені у розмірі 69 176,21 грн. та штрафу у розмірі 62 348,01 грн. суд зазначає наступне.

Так, згідно із частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Висновок щодо застосування норм права, а саме статті 551 ЦК України та 233 ГК України, в контексті наявності права суду зменшувати розмір пені, штрафних санкцій тощо, неодноразово послідовно викладався Верховним Судом.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

При цьому, суд зазначає, що ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (такий висновок міститься у пункті 67 постанови Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20).

Зокрема, Верховний Суд зазначав, що визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №911/2269/22 вказала на те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці. Об`єднана палата зазначила, що враховуючи висновок про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру.

Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

У постанові від 20.06.2018 у справі №905/2135/17 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідачем було частково виконано грошове зобов`язання, зокрема сплачено основну частину вартості поставленого товару за Договором поставки №1 від 13.08.2024 у розмірі 267 740,04 грн. розмір непогашеної заборгованості становить 70 000,00 грн. Таким чином, порушення зобов`язання не є повним та свідчить про наявність дій, спрямованих на його виконання.

Беручи до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану позивача, ускладнення в його господарській діяльності чи завдання йому збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору, а також очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум штрафних санкцій у вигляді штрафу та пені, які у сукупному розмірі 131 524,22 грн (62 348,01 грн штрафу + 69 176,21 грн пені) перевищують суму основного боргу у 70 000,00 грн більш ніж у 1,87 раза, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання є очевидно більш вигідними для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

З урахуванням принципів справедливості, розумності та пропорційності, а також конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд вважає обґрунтованим зменшити розмір штрафу та пені на 50%.

Відтак, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню штраф у розмірі 31 174,01 грн та пеня у розмірі 34 588,11 грн.

Відповідно дост. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідност. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, понесені у зв`язку з оплатою судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача без врахування зменшення судом вимог щодо стягнення штрафних санкцій.

На підставі викладеного та керуючись ст.12,13,73,74,76-79,91,129,232,233,236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросиметрія" (63813, Харківська обл., Борівський р-н, селище Першотравневе, вул. Сентюрина, б. 14; ) на користь Фермерського господарства "ОМІ" (28421, Кіровоградська обл., Компаніївський район, с. Виноградівка; ) основну заборгованість у розмірі 70 000,00 грн, штраф у розмірі 31 174,01 грн, інфляційне збільшення у розмірі 30 322,61 грн, пеню у розмірі 34 588,11 грн, 3% річних у розмірі 7 251,22 грн. та витрати по сплаті судового збору 2 868,26 грн.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяЮ.Ю. Мужичук