ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року м. ЧернівціСправа № 926/12/26

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Ярошенко В.П., за участю секретаря судового засідання Глевчук В.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом:

Виконувача обов`язків керівника Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону Вадима МІЛЯНОВСЬКОГО (01104, м. Київ, вул. Петра Болбочана, 8а, код ЄДРПОУ )

в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних прововідносинах:

позивача 1: Головного управління Національної гвардії України (03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 9а, )

позивача 2: Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Лілак" (58005, м. Чернівці, вул. Андрія Кушніренка, буд. 7а, )

про стягнення штрафних санкцій за порушення умов договору в сумі 99774,00 грн

за участю представників сторін:

прокурор не з`явився;

від позивача 1 Гнатик К. М. (поза межами суду);

від позивача 2 Куниця В. Ю. (поза межами суду);

від відповідача не з`явився.

В С Т А Н О В И В:

I. Стислий виклад позицій сторін по суті позовних вимог.

Виконувач обов`язків керівника Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону Вадим МІЛЯНОВСЬКИЙ (01104, м. Київ, вул. Петра Болбочана, 8а, код ЄДРПОУ ) звернувся до Господарського суду Чернівецької області із позовною заявою в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних прововідносинах: позивача 1: Головного управління Національної гвардії України (03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 9а, ), позивача 2: Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лілак" (58005, м. Чернівці, вул. Андрія Кушніренка, буд. 7а, ) про стягнення штрафних санкцій за порушення умов договору в сумі 99774,00 грн.

Позов мотивується тим, що 05.06.2025 між військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лілак" було укладено Договір поставки № 311/ВОЗ-2025 відповідно до умов якого 03.09.2025 замовником засобами поштового зв`язку була направлена на адресу постачальника Заявка №78/1/10-3818-2025 про необхідність поставки товару в загальній кількості 40000 кг.

Відповідач, не виконав умови Договору, а саме: не поставив товар у відповідні місця постачання, що визначені вищевказаною Заявкою замовника, після чого військовою частиною скеровано на адресу відповідача повідомлення про односторонню відмову від Договору № 311/ВОЗ-2025 в повному обсязі.

Відтак, 10.11.2025 військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України направлено претензію щодо сплати пені у розмірі 41814,00 грн та штрафу у розмірі 57960,00 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене загальна заборгованість відповідача складає - 99774,00 грн.

IІ. Рух справи у суді.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.01.2026, справу розподілено судді Ярошенко В. П.

Ухвалою суду від 05.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено перше засідання по справі на 03.02.2026.

В судовому засіданні 03.02.2026 постановлено протокольну ухвалу, якою відкладено розгляд справи по суті на 20.02.2026, крім того представник відповідача не з`явився, повідомлений про дату час та місце розгляду справи належним чином оскільки, на адресу суду повернулося рекомендоване повідомлення про вручення ухвали суду з відміткою пошти «вручено» - 19.01.2026.

09.02.2026 через систему "Електронний суд" за вх. № 587 від представника позивача 1 надійшли додаткові пояснення у справі, якими підтримує та просить задовольнити заявлені прокурором позовні вимоги - долучено до матеріалів справи.

В судовому засідання 20.02.2026 оголошено перерву для проголошення судового рішення до 02.03.2026.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Представники позивача 1 та позивача 2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений про дату час та місце розгляду справи належним чином, крім того правом на подання відзиву не скористався.

В судове засідання 02.03.2026 прокурор та представник відповідача не з`явилися.

Судом проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

III. Установлені судом обставини.

Між військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лілак" 05.06.2025 укладено Договір № 311/ВОЗ-2025 на поставку товару (Далі - Договір).

Відповідно до п. 12.1. Договору, Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до завершення воєнного стану. Строк дії Договору продовжується автоматично, у разі продовження строку дії воєнного стану в Україні понад період, визначений Указом Президента України від 15.04.2025 № 235/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», але не довше ніж до 31.12.2025.

Згідно з п 1.1 Договору Постачальник (Відповідач) зобов?язується поставити Замовникові (Позивачу 2) якісні товари, зазначені у специфікації, яка є Додатком № 1 до Договору, а Замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Відповідно до пункту 1.2. Договору визначено, що найменування та кількість товару зазначена в Додатку № 1 до Договору та код ДК 021:2015:15320000-7 - Фруктові та овочеві соки.

Відтак, найменування товару, згідно Додатку № 1 до Договору - Сік (нектар) фруктовий (плодово-ягідний) «Вишневий» (Далі - Товар). Кількість Товару за Договором - 40 000 кг.

Відповідно до пункту 4.1. Договору визначено, що його ціна складає 828 000,00 грн, у тому числі податок на додану вартість (далі по тексту - ПДВ) 20% - 138 000,00 грн.

Пунктом 6.1. Договору Сторони узгодили між собою, що дата та місце поставки Товару зазначається у письмовій заявці Замовника, яка вручається під особистий підпис Постачальнику (представнику Постачальника).

Не пізніше 5 числа кожного місяця або в інші дні за викликом Замовника по телефону Постачальник прибуває до Замовника для отримання письмової заявки. У разі не прибуття вищезазначених осіб, вона надсилається Постачальнику рекомендованим листом або цінним листом з описом вкладеного, направленим на адресу Постачальника.

У заявці зазначається найменування Товару, місце поставки Товару, кількість Товару та інша необхідна інформація для поставки Товару.

У разі надсилання заявки засобами поштового зв?язку вона вважається врученою Постачальнику з дня отримання Замовником фіскального чеку про сплату поштового відправлення.

03.09.2025 Замовником засобами поштового зв?язку була надіслана на адресу Постачальника заявка № 78/1/10-3818-2025 від 03.09.2025, про необхідність поставки Товару в загальній кількості 40 000 кг, у відповідні строки та відповідні місця постачання.

Відповідно до вищезгаданої заявки Постачальнику необхідно поставити Замовнику: 20 000 кг Товару, що мали бути поставлені до 17.09.2025; 10 000 кг Товару, що мали бути поставлені до 26.09.2025; 5 000 кг Товару, що мали бути поставлені до 18.09.2025 та 5 000 кг Товару, що мали бути поставлені до 18.09.2025.

Згідно заявки № 78/1/10-3818-2025 від 03.09.2025 за порушення строку поставки товару постачальник сплачує військовій частині НОМЕР_1 НГУ пеню 0,1 % вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення поставки понад 30 к. д. додатково стягується штраф у розмірі 7 % вартості поставленого товару.

У зв?язку з непоставкою товару у строки, визначені заявкою Замовника від 03.09.2025, військовою частиною НОМЕР_1 НГУ 04.11.2025 скеровано на адресу відповідача повідомлення про односторонню відмову від Договору № 311/B03-2025 від 05.06.2025 в повному обсязі.

10.11.2025 військовою частиною НОМЕР_1 НГУ направлено претензію № 78/1/5/1-5686-2025 на адресу відповідача щодо сплати пені у розмірі 41 814,00 грн та штрафу у розмірі 57 960,00 грн, яку залишено останнім без задоволення.

IV. Оцінка суду установлених обставин та норм діючого законодавства.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України ( Далі - ЦК України) договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов?язків.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 6, ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар (ч. 1 ст. 664 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі продажу (ч. 1 ст. 691 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, за укладеним між сторонами договорам поставки товару № 311/ВОЗ-2025 від 05.06.2025, відповідач зобов`язався поставити фруктові та овочеві соки (код ДК 021:2015:15320000-7) в загальній кількості 40 000 кг, у строки та місця визначені у заявці № 78/1/10-3818-2025 від 03.09.2025, а відповідач прийняти і сплатити їхню вартість.

Таким чином, зобов`язання, які виникли між сторонами, мали ґрунтуватися на засадах добросовісності та справедливості; кожна з них повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, з урахуванням інтересів другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. І напроти, відсутність потрібної турботливості може вказувати на вину боржника, котра відіграє роль суб`єктивної умови відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов?язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пунктом 8.3. Договору Сторони узгодили між собою, що за порушення строку поставки Товару, зазначеного у письмовій заявці Замовника, Виконавець сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості Товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вартості поставленого Товару. У випадку порушення строку поставки понад 30 к. д. Замовник має право в односторонньому порядку відмовитись від цього Договору в повному обсязі.

За порушення строків поставки, визначених заявкою № 78/1/10-3818-2025 від 03.09.2025, відповідно до п. 8.3. Договору позивачем 2 нараховано відповідачу пеню у розмірі 41 814,00 грн та штраф у розмірі 57 960,00 грн.

Розрахунок пені та штрафу судом перевірено та встановлено, що він здійснений Позивачем 2 арифметично та методологічно вірно та підлягає задоволенню.

Щодо представництва прокуратурою інтересів держави, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру", який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Оскільки, повноваження органів влади, зокрема й щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень у компетентного органу здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Однією з підстав для представництва є бездіяльність компетентного органу, яку прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Водночас, слід відзначити, аби інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Виходячи з системного аналізу наведених правових норм та судової практики стосовно представництва прокурором держави в суді, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

Наявність бездіяльності компетентного органу повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національну гвардію України» основними функціями Національної гвардії України, зокрема, -є захист конституційного ладу України, цілісності її території від спроб зміни їх насильницьким шляхом; охорона громадської безпеки і порядку, забезпечення захисту та охорони життя, здоров?я, прав, свобод і законних інтересів громадян; участь у забезпеченні громадської безпеки та охороні громадської безпеки і порядку під час проведення зборів, мітингів, походів, демонстрацій та інших масових заходів, що створюють небезпеку для життя та здоров?я громадян;

Неналежне виконання зобов`язань за державними контрактами (договорами), укладеними з Національною гвардією України в особі військових частин, впливає на рівень їх матеріально-технічного забезпечення, внаслідок чого порушуються інтереси держави щодо забезпечення конституційних основ України.

Крім того, ненадходження коштів до державного бюджету перешкоджає державі у здійсненні покладених на неї зобов?язань.

Головне управління Національної гвардії України та військова частина НОМЕР_1 НГУ із моменту непоставки Товариством з обмеженою відповідальністю «Лілак» Товару та направлення військовою частиною НОМЕР_1 НГУ на адресу відповідача претензії до суду з позовом про стягнення штрафних санкцій не звернулись.

На виконання вимог ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» Київська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону листом № 8361 вих-25 від 25.11.2025 поінформувала Головне управління Національної гвардії України та військова частина НОМЕР_1 НГУ про порушення вимог законодавства та про намір звернутись до суду з відповідною позовною заявою.

Станом на час пред`явлення позову Головне управління Національної гвардії України та військова частина НОМЕР_1 НГУ не звернулись до суду з позовом про стягнення штрафних санкцій.

Водночас, порушення зобов`язань з поставки товару для потреб оборони позивачу 2 негативно впливає на стан військових підрозділів, що безпосередньо є шкодою інтересам держави.

Таким чином, Прокурор, здійснюючи представництво інтересів держави, з метою захисту її економічних інтересів, які полягають ефективному використанні коштів держави, у тому числі стягнення грошових коштів через недотримання умов договору поставки товару, правомірно звернувся до суду з позовом про її стягнення.

V. Висновки суду з предмету судового розгляду.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Оцінюючи подані докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням вищезазначеного та в аспекті забезпечення ефективного захисту прав позивача 2, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову прокурора оскільки таке рішення відповідає завданням господарського судочинства та є адекватним фактичним обставинам справи.

VI. Розподіл судових витрат.

Судовими витратами у справі є витрати Прокурора, які здійснено Київською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Центрального регіону, на сплату судового збору у сумі 3028,00 грн, сплачені за платіжною інструкцією № 2365 від 24.12.2025, які згідно з приписами статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 126, 129, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лілак" (58005, м. Чернівці, вул. Андрія Кушніренка, буд. 7а, ) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) штрафні санкції в розмірі 99774,00 грн, з яких: 41814,00 грн пеня та 57960,00 грн штраф.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лілак" (58005, м. Чернівці, вул. Андрія Кушніренка, буд. 7а, ) на користь Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону (01104, м. Київ, вул. Петра Болбочана, 8а, код ЄДРПОУ ) компенсації по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту рішення 05.03.2026.

Суддя Вікторія ЯРОШЕНКО

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.