ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

05 березня 2026 року Справа № 903/195/26

Суддя Господарського суду Волинської області Вороняк А. С., розглянувши заяву про забезпечення позову у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова фірма «Ставки»

до відповідача: Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім.Івана Франка

про стягнення 1797441,68 грн,-

установив:

03.03.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромислова фірма «Ставки» звернулося до суду з позовом до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім.Івана Франка про стягнення 1797441,68 грн, з них 1447013,68 грн основного боргу, 319399,52 грн пені, 31028,56 грн 3% річних.

При обґрунтуванні позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди техніки з екіпажем №16/05/25 від 16.05.2025 в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем.

Ухвалою суду від 05.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 01.04.2026; запропоновано відповідачу надати відзив на позов, заперечення на відповідь на відзив; позивачу відповідь на відзив та уточнення ціни позову.

Одночасно із позовною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромислова фірма «Ставки» подало заяву про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно (рухоме та нерухоме) та грошові кошти, що належать Приватно-орендному сільськогосподарському підприємству ім.Івана Франка, у межах суми 1797441,68 грн, без позбавлення права користування цим майном.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що у судах господарської та адміністративної юрисдикції перебуває у провадженні ряд справи за участю Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім.Івана Франка, переважна частина яких стосується стягнення заборгованості. Крім того, станом на кінець лютого 2026 року щодо відповідача зареєстровано та завершено понад 40 виконавчих проваджень, що свідчить про систематичне невиконання підприємством грошових зобов`язань перед контрагентами. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, що належить або підлягає передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України), заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова фірма «Ставки» про забезпечення позову, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження.

При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм рухомим, нерухомим майном, та не позбавляється грошових коштів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 15.01.2020 у справі №915/1912/19).

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.11.2021 у справі №344/14718/20).

Необхідно розрізняти види (способи) забезпечення позову, які можуть застосовуватися до позовів майнового характеру, а які - для забезпечення немайнових позовних вимог, тобто фактично заходи забезпечення позову можна поділити на майнові та немайнові. Майнові заходи забезпечення мають застосовуватися для забезпечення позовних вимог майнового характеру, тобто таких, де матеріальна позовна вимога виражена саме в грошовій формі в ціні позову в розумінні статті 163 ГПК України.

Метою застосування заходів забезпечення позову майнового характеру є обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача, на момент пред`явлення позову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду. Заходи забезпечення немайнового характеру спрямовані на покладення на відповідача чи інших осіб обов`язку вчинити активні дії чи утриматись від їх вчинення, не пов`язаних з передачею грошових сум чи майна.

У постанові Верховного Суду від 24.05.2021 у справі № 910/3158/20 міститься висновок щодо застосування пункту 1 частини першої статті 137 ГПК України, відповідно до якого під час розгляду заяви про накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, а тому може застосовуватися в справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача у будь-який момент як розпорядитися коштами, що знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що у майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За наведених умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача у будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. Такий висновок Верховного Суду викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду 03.03.2023 у справі № 905/448/22.

Аналогічні висновки Верховного Суду містяться також у постановах від 06.12.2023 у справі № 917/805/23, від 11.10.2023 у справі № 916/409/21, від 22.04.2024 у справі №922/3929/23.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 06.10.2022 у справі № 905/446/22, від 27.04.2023 у справі № 916/3686/22, від 07.11.2024 у справі №915/538/24, у разі звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач.

Наведений підхід щодо розподілу тягаря доказування обставин співмірності заходів забезпечення позову є логічним та раціональним, адже інформація щодо дійсного фінансового стану відповідача (у тому числі відомості стосовно наявності банківських рахунків, фінансово-економічний стан клієнта) у розумінні статті 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" є банківською таємницею, а тому саме відповідач має можливість більш повно доводити наведені обставини. Зокрема спростувати підстави для накладення арешту на грошові кошти на відкритих ним рахунках в банківських установах в межах оспорюваної суми; обґрунтувати, яким чином накладення арешту на грошові кошти відповідача на відкритих ним рахунках в банківських установах в межах оспорюваної суми порушує його права; зазначити про наявність у нього на відкритих ним рахунках в банківських установах достатньої кількості грошових коштів, про наявність іншого майна (із конкретизацією переліку та вартості), що в сукупності свідчитиме про можливість реального та фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову. Тобто спростувати обставини імовірності утруднення виконання рішення суду у справі в разі задоволення позову у випадку невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту грошових коштів відповідача на відкритих ним рахунках в банківських установах та належного йому майна в межах спірної суми.

Відповідач не позбавлений права подати суду докази, які б дозволили оцінити дійсний майновий стан відповідача та в залежності від цього встановити, чи є ризики утруднення виконання судового рішення у разі задоволення позову або, що заходи забезпечення позову, про вжиття яких просить позивач, є неспівмірними. При цьому, у разі, коли відповідач не доводить, що наявних у нього грошових коштів та майна достатньо для виконання судового рішення у разі задоволення позову, накладення арешту на майно в межах спірної суми є співмірним та виправданим.

Аналогічний висновок Верховного Суду міститься у постанові від 07.01.2025 у справі № 910/1/21.

Суд зазначає, що предметом позову у справі є вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова фірма «Ставки» до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім.Івана Франка про стягнення 1797441,68 грн, з них 1447013,68 грн основного боргу, 319399,52 грн пені, 31028,56 грн 3% річних.

При цьому виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів та рухомого чи нерухомого майна(у разі звернення стягнення на майно виконавцем). Тобто застосування заходу до забезпечення позову, запропонованого позивачем, безпосередньо пов`язано із предметом позову.

Позивач звертаючись до суду із позовом зазначає, що відповідачем фактично визнано заборгованість перед позивачем на суму 1447013,60 грн, оскільки між сторонами були підписані акти наданих послуг та акт звірки без будь яких зауважень, однак навіть після направлення претензії про сплату заборгованості відповідач не здійснює ніяких заходів для її погашення, що на переконання заявника, свідчить про навмисне затягуванням виконання зобов`язань за договором.

Отже, наявний зв`язок між заявленим позивачем заходом забезпечення позову в межах ціни позову у виді накладення арешту на майно (рухоме, нерухоме, грошові кошти) відповідача та співмірністю та адекватністю заходів позовним вимогам. Застосування заходу до забезпечення позову гарантуватиме у майбутньому виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Суд приймає до уваги висновок Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладений у п. 23 постанови від 03.03.2023 у cправі № 905/448/22, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

З огляду на викладене, суд вважає, що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми.

При цьому обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване рухоме та нерухоме майно фактично перебуватиме у володінні та користуванні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Можливість накладення арешту на грошові коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів(у разі їх наявності на банківських рахунках відповідача), є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Накладення арешту на майно та грошові кошти в межах суми заявлених вимог не створює подвійного забезпечення позову і дисбалансу інтересів сторін. Грошові кошти різновид майна відповідно до гл. 13 ЦК України, тому одночасне накладення арешту на рухоме, нерухоме майно та грошові кошти в межах суми позову не є подвійним забезпеченням позову. Такий захід забезпечення позову є обґрунтованим за наявності реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Також суд звертає увагу, що піддане арешту майно (рухоме, нерухоме, грошові кошти) обмежуються ціною позову.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 06.08.2025 по справі № 759/22148/24.

За таких обставин, арешт майна у розмірі ціни позову, забезпечить рівність становища обох сторін, баланс їх інтересів, не позбавить відповідача можливості здійснювати господарську діяльність, а лише обмежить його право на період дії таких заходів вільно розпоряджатись майном у межах ціни позову.

З огляду на вищевикладене, оцінивши наведені заявником обставини, суд прийшов висновку, що обраний позивачем захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно (рухоме, нерухоме, грошові кошти) відповідача в межах ціни позову, відповідає вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін та співмічності, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, можливості відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, попередить можливе порушення прав позивача щодо можливого ухилення відповідача від виконання рішення суду (у разі задоволення позову).

Отже, суд прийшов висновку про задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме рухоме, нерухоме, грошові кошти, яке наявне в Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім.Івана Франка в межах ціни позову (1797441,68 грн) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова фірма «Ставки».

Керуючись статтями 136, 137, 140, 141, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

постановив:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова фірма «Ставки» про забезпечення позову задовольнити.

2. Накласти арешт на майно, а саме рухоме, нерухоме, грошові кошти, яке належить Приватно-орендному сільськогосподарському підприємству ім.Івана Франка (с.Губин Перший, Горохівський район, Волинська область, 45726, ), у межах суми 1797441,68 грн.

Сторонами у виконавчому провадженні за цією ухвалою про забезпечення позову є:

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромислова фірма «Ставки» (проспект Гагаріна,74, офіс 307, м.Дніпро, Дніпропетровська область, 49107, ).

Боржник: Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство ім.Івана Франка (с.Губин Перший, Горохівський район, Волинська область, 45726, ).

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом, набирає законної сили з дати її прийняття та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" та може бути пред`явлена до виконання до 05.03.2029.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України до Північно-західного апеляційного господарського суду. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду підписана 05.03.2026.

Суддя А. С. Вороняк