РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.03.2026Справа № 910/12491/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Лиськова М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу

За позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК"

(01001, місто Київ, вул. ГРУШЕВСЬКОГО, буд. 1Д, )

До Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІФФІН СЕРВІС"

(02121, місто Київ, ХАРКІВСЬКЕ ШОСЕ, будинок 182, )

Про стягнення 1 034 575,01 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІФФІН СЕРВІС" про стягнення штрафу в сумі 760 000,00 грн. за неякісне/неповне/несвоєчасне надання послуг за договором про надання послуг № П-017623-Р від 01.04.2023 та пені від несплаченої грошової суми за кожний день прострочення в розмірі 274 575,01 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 відкрито провадження у справі №910/12491/25; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено учасникам справи строки для подання заяв по суті спору.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

28.10.2025 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в котрому вказує, що загальний розмір штрафних санкцій, який визнається Відповідачем складає 540 000 гривень 00 копійок, а у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій у частині штрафу в розмірі 220 000 гривень 00 копійок та у частині пені в розмірі 200 341 гривня 94 копійки - відмовити у повному обсязі.

06.11.2025 позивачем подано відповідь на відзив.

10.11.2025 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив.

01.12.2025 відповідачем подано до суду клопотання про зменшення розміру заявленого до стягнення неустойки та зменшити розмір заявленої до стягнення неустойки на 90%.

10.03.2026 відповідачем подано клопотання про виправлення описки у відзиві.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Між Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (далі - Позивач, Замовник, Банк, АТ КБ "ПриватБанк") та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРІФФІН СЕРВІС» (далі - Відповідач, Виконавець, ТОВ «ГРІФФІН СЕРВІС») було укладено договір про надання послуг з прибирання № П-017623-Р від 01.04.2023, який підписано в електронному вигляді з проставленням кваліфікованого електронного підпису Сторін 14.04.2023 та 17.04.2023 (далі - Договір), за умовами п. 2.1. якого Замовник доручає Виконавцю, а Виконавець бере на себе зобов`язання надавати послуги з прибирання внутрішньої та зовнішньої території, банкоматів і терміналів самообслуговування, офісних комплексів Замовника та його структурних підрозділів (надалі - «Послуги») (Додаток - договір про надання послуг з прибирання № П-017623-Р від 01.04.2023, протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису).

Відповідно до п. 6.4. Договору, за кожний факт неякісного та/або неповного та/або несвоєчасного надання послуг, що фіксується протоколом перевірки якості, відповідно до порядку перевірки якості послуг, зазначеного в Додатку № 2 до Договору, та не виправлений у встановлений термін, Виконавець зобов`язується сплатити на користь Замовника штраф у розмірі 10 000,00 (десять тисяч гривень 00 коп.) грн. не пізніше п`яти робочих днів з моменту отримання Виконавцем письмового повідомлення про факт такого порушення з підтвердженням протоколом перевірки якості. При цьому сплата штрафу не позбавляє Замовника від реалізації права, передбаченого п.3.3.2. Договору.

Відповідно до п. 6.5 Договору, за порушення Виконавцем зобов`язання щодо сплати на користь Замовника штрафу, передбаченого п.6.4. Договору, Виконавець сплачує на користь Замовника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої грошової суми за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 10.1. Договору, Договір набуває чинності з 01.04.2023 та діє до 31.03.2024, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором. Про дату початку надання послуг відповідно до п.2.1 буде додатково повідомлено Виконавцю в листовій формі не пізніше ніж за 14 днів до початку надання послуг.

Відповідно до п. 11.10. Договору, документи, які відправляються по електронній пошті однією із Сторін іншій, мають повну юридичну силу до моменту обміну оригіналами, породжують права та обов`язки для Сторін, можуть бути представлені до судових інстанцій в якості належних доказів та не можуть заперечувати Стороною від імені якої вони були відправлені. Оригінали відповідних документів Сторони надають одна одній протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту відправлення їх по електронній пошті.

Відповідно до абз. 2 п. 8 Додатку 2 до Договору, Сторонами визначено порядок перевірки якості послуг, що надаються:

1. Кожен робочий день якість та обсяг послуг, що надаються, перевіряється Замовником (керівником відділення або виконуючим обов`язки керівника на період відсутності / комендантом). Після проведення прибирання представник виконавця в обов`язковому порядку заповнює Журнал контролю прибирань (зразок Додаток №9), де зазначає свої ПІБ, дату і час проведення робіт у приміщенні банку (відповідно до виду прибирання) та підпис. Факт виконання робіт підтверджуються підписом керівника відділення/коменданта в Журналі контролю прибирань. У разі виявлення недоліків та не усунення зауважень представником виконавця на місці протягом 30 (тридцяти) хвилин, Сторонами складається та підписується Протокол перевірки якості (скорочено ППЯ, зразок Додаток №6) із зазначенням часу його складання. ППЯ оформляється протягом 30 хв. після проведеного прибирання. Термін усунення зауважень не більше 6 (шести) годин з моменту складання Протоколу перевірки якості. ППЯ підлягає обов`язковому підписанню уповноваженими представниками Сторін в 2-х примірниках, шляхом підписання в паперовому вигляді або з використанням кваліфікованого електронного підпису за допомогою Pаperless на сайті https://paperless.com.ua/ .

2. У разі відмови Виконавця від підписання ППЯ, Замовник має право підписати його самостійно, факт неналежної якості прибирання фіксується за участю не менше 2 (двох) осіб зі сторони Замовника, що засвідчують невідповідність своїм підписом у ППЯ, при цьому протокол буде мати юридичну силу.

В зв`язку з невиконанням умов Договору на адресу Виконавця Банком було направлено наступні претензії:

1) претензії від 08.09.2023 за вих. №№ E.08.0.0.0/4-230908/53220, E.08.0.0.0/4- 230908/53221 (далі - Претензія № 1) з вимогою сплатити штраф у розмірі 30000 грн.;

2) претензії від 11.09.2023 за вих. № E.08.0.0.0/4-230911/60277, E.08.0.0.0/4- 230911/60278 (далі - Претензія № 2) з вимогою сплатити штраф у розмірі 30000 грн.;

3) претензії від 07.11.2023 за вих. №№ E.08.0.0.0/4-231107/63259, E.08.0.0.0/4- 231107/63260 (далі - Претензія № 3) з повторною вимогою сплатити штраф;

4) претензії від 05.03.2024 за вих. №№ E.08.0.0.0/4-240305/14588, E.08.0.0.0/4- 240305/14587 (далі - Претензія № 4) з вимогою сплатити заборгованість по сплаті штрафу на суму 120 000 грн. по перерахованим вище претензіям;

5) претензії від 24.04.2024 за вих. №№ №E.08.0.0.0/4-240424/43434, E.08.0.0.0/4- 240424/43433 (далі - Претензія № 5) з вимогою сплатити штраф у розмірі 30000 грн.;

6) претензії від 05.06.2024 за вих. №№ E.08.0.0.0/4-240605/58014, E.08.0.0.0/4- 240605/58013 (далі - Претензія № 6) з вимогою сплатити штраф у розмірі 30000 грн.;

7) претензії від 07.06.2024 за вих. №№ E.08.0.0.0/4-240607/40582, E.08.0.0.0/4- 240607/40583 (далі - Претензія № 7) з вимогою сплатити штраф у розмірі 50000 грн. На зазначену Претензію № 7 Виконавцем сплачено штраф 29.08.2024 року;

8) претензії від 13.06.2024 за вих. №№ E.08.0.0.0/4-240613/848, E.08.0.0.0/4-240613/849 (далі - Претензія № 8) з вимогою сплатити штраф у розмірі 30000 грн. На зазначену Претензію № 8 Виконавцем сплачено штраф 17.06.2024 року;

9) претензії від 02.07.2024 за вих. №№ E.08.0.0.0/4-240702/29293, E.08.0.0.0/4- 240702/29294 (далі - Претензія № 9) з вимогою сплатити штраф у розмірі 210000 грн.;

10) претензії від 17.07.2024 за вих. №№ E.08.0.0.0/4-240717/4288, E.08.0.0.0/4- 240717/4289 (далі - Претензія № 10) з вимогою сплатити штраф у розмірі 30000 грн.;

11) претензії від 22.07.2024 за вих. №№ E.08.0.0.0/4-240722/7304, E.08.0.0.0/4- 240722/7305 (далі - Претензія № 11) з вимогою сплатити штраф у розмірі 10000 грн. На зазначену Претензію № 11 Виконавцем сплачено штраф 29.08.2024 року;

12) претензії від 24.07.2024 за вих. №№ E.08.0.0.0/4-240724/42783, E.08.0.0.0/4- 240724/42784 (далі - Претензія № 12) з вимогою сплатити штраф у розмірі 50000 грн.;

13) претензії від 26.09.2024 за вих. №№ E.08.0.0.0/4-240926/34745, E.08.0.0.0/4- 240926/34746 (далі - Претензія № 13) з вимогою сплатити штраф у розмірі 90000 грн.;

14) претензії від 27.09.2024 за вих. №№ E.08.0.0.0/4-240927/64480, E.08.0.0.0/4- 240927/64481 (далі - Претензія № 14) з вимогою сплатити штраф у розмірі 230000 грн.);

15) претензії від 14.10.2024 за вих. №№ E.08.0.0.0/4-241014/75395, E.08.0.0.0/4- 241014/75396 (далі - Претензія № 15) з вимогою сплатити штраф у розмірі 170000 грн. На зазначену Претензію № 15 отримано відповідь, що правові підстави для застосування штрафних санкцій відсутні, оскільки всі зауваження за вказаними в претензії ППЯ були усунуті в повному обсязі та в погоджені терміни;

16) повторні претензії від 22.10.2024 за вих. №№ E.08.0.0.0/4-241022/43672, E.08.0.0.0/4-241022/43671 (далі - Претензія № 16) з вимогою сплатити штраф у розмірі 150000 грн. На зазначені Претензії №№ 15, 16 сплачено Виконавцем 20000 грн. та 10000 грн. 22.10.2024 року та 40000 грн. 24.12.2024 року;

17) повторні претензії від 25.11.2024 №№ E.08.0.0.0/4-241125/21281, E.08.0.0.0/4- 241125/21282 (далі - Претензія № 17) з вимогою сплатити штраф у розмірі 110000 грн.

На момент подання позову Відповідачем (Виконавцем по Договору) здійснено сплату штрафу за наступними претензіями та в наступних розмірах: 17.06.2024 на суму 30000 грн. - сплачено штрафні санкції по претензії вiд 13.06.2024 №E.08.0.0.0/4-240613/849 (Претензія № 8); 29.08.2024 на суму 50000 грн. - сплачено штрафні санкції по претензiї вiд 07.06.2024 № Е.08.0.0.0/4-240607/40582 (Претензія № 7); 29.08.2024 на суму 10000 грн. - сплачено штрафні санкції по претензії вiд 22.07.2024 № Е.08.0.0.0/4-240722/7305 (Претензія № 11); 22.10.2024 на суму 20000 грн. - сплачено штрафні санкції по претензiї вiд 14.10.2024 № E.08.0.0.0/4-241014/75396 (Претензія № 15); 30.10.2024 на суму 10000 грн. - сплачено штрафні санкції по претензiї вiд 14.10.2024 № E.08.0.0.0/4-241014/75396 (Претензія № 15); 24.12.2024 на суму 40000 грн. - сплачено штрафні санкції по претензії від 14.10.2024 № E.08.0.0.0/4-241014/75396 (Претензія № 15). Загальна сума сплачених штрафних санкцій ТОВ «ГРІФФІН СЕРВІС» складає 160000 грн., факти оплати підтверджуються виписками по рахунку № НОМЕР_1 .

На момент подання позову Відповідачем в добровільному порядку не сплачено штраф на суму 760000,00грн. Тому Банк вимушений звернутись до суду для стягнення 760 000,00 грн. за неякісне/неповне/несвоєчасне надання послуг за договором про надання послуг № П-017623-Р від 01.04.2023 та пені від несплаченої грошової суми за кожний день прострочення в розмірі 274 575,01 грн.

Звертаючись до суду із позовом, Позивач вказує, що послуги по Договору Виконавець надав частково, згідно наведених вище актів надання послуг, що свідчить про недотримання останнім умов Договору, що є порушенням прав та законних інтересів АТ КБ «Приватбанк», та як наслідок, останній має право на стягнення неустойки передбаченої Договором.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Відповідно до п. 6.4. Договору, за кожний факт неякісного та/або неповного та/або несвоєчасного надання послуг, що фіксується протоколом перевірки якості, відповідно до порядку перевірки якості послуг, зазначеного в Додатку № 2 до Договору, та не виправлений у встановлений термін, Виконавець зобов`язується сплатити на користь Замовника штраф у розмірі 10 000,00 (десять тисяч гривень 00 коп.) грн. не пізніше п`яти робочих днів з моменту отримання Виконавцем письмового повідомлення про факт такого порушення з підтвердженням протоколом перевірки якості. При цьому сплата штрафу не позбавляє Замовника від реалізації права, передбаченого п.3.3.2. Договору.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що сторони за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення зобов`язань за договором, беручи до уваги той факт, що дані зобов`язання з надання послуг не є грошовими зобов`язаннями та положення щодо обмеження розміру штрафних санкцій законом на них не поширюються.

Зазначена позиція кореспондується з висновками Верховного Суду України, викладені у постановах від 27.09.2005 у справі № 35/475-04 та від 08.02.2017 у справі № 3-1217гс/16.

Крім того, суд відзначає, що у випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 30.05.2011 у справі №42/252, від 27.04.2012 у справі №06/5026/1052/2011 та від 09.04.2012 у справі №20/246-08, а також у постанові Вищого господарського суду України від 16.02.2016 у справі № 910/20528/15.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок штрафу і встановив, що суми відповідають вимогам законодавства, зокрема розраховані з моменту виникнення прострочення виконання зобов`язання, а тому визнаються обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача - 760 000,00 грн. штрафу.

Так, згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

Згідно з ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі сплином якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Статтею 252 ЦК України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до п. 6.5 Договору, за порушення Виконавцем зобов`язання щодо сплати на користь Замовника штрафу, передбаченого п.6.4. Договору, Виконавець сплачує на користь Замовника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої грошової суми за кожний день прострочення.

Належним чином дослідивши умови Договору, суд встановив, що п. 6.5. Договору не містить ні іншого строку, відмінного від встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати, ні зазначенням "до дати фактичного виконання", тощо.

Верховний Суд, вирішуючи питання, чи змінює вжите в умові Договору формулювання у вигляді: - "Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язань", строк нарахування штрафних санкцій, наведений в частини 6 статті 232 ГК України, зробив висновок, що цю умову неможливо визнати такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій.

Відтак, умову, передбачену у п. 5.2.11. укладеного сторонами у цій справі Договору, неможливо визнати такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування ч. 6 ст. 232 ГК України у подібних правовідносинах викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.11.2019 у справі №904/1148/19 та від 12.12.2019 у справі №911/634/19, від якого Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду не вбачає підстав для відступлення.

При цьому об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, уточнюючи правову позицію Верховного Суду щодо застосування ч. 6 ст. 232 ГК України, зазначає, що у кожному конкретному випадку господарські суди повинні належним чином проаналізувати умови укладених між сторонами договорів щодо нарахування штрафних санкцій, та встановити, чи містить відповідний пункт договору або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати), або інший строк, відмінний від визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців. (Постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.08.2021 у справі №910/13575/20

За таких обставин, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення з відповідача пені 274 575,01 частково з урахуванням шестимісячного строку у розмірі 100 296,43 грн.

Щодо клопотання відповідача про зменшення пені та штрафу на 90% суд відзначає наступне.

Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру неустойки Відповідач посилається на наступні аргументи:

1) заявлена позивачем неустойка є явно неспівмірною наслідкам порушення. Її розмір багаторазово перевищує можливі збитки позивача, які, до того ж, ні в позові, ні в доданих матеріалах не доведені.

2) договір № П-017623-Р від 01.04.2023 р. виконувався у період воєнного стану, що офіційно визнано форс-мажорними обставинами. Виконання послуг було ускладнене кадровим дефіцитом у прифронтових регіонах, мобілізаційними обмеженнями, регулярними повітряними тривогами, відключеннями світла та води, а також затримками постачання витратних матеріалів. Саме ці об`єктивні чинники, які знаходяться поза межами контролю відповідача, призвели до тимчасових недоліків, зафіксованих у ППЯ. Окремо відповідач вказує, що процедура погодження персоналу у службі безпеки Позивача займала до 10 днів, що також унеможливлювало оперативне укомплектування задіяних осіб до надання послуг з прибирання, зокрема послуг з генерального прибирання.

3) відповідач добросовісно виконував свої зобов`язання за Договором № П-017623-Р від 01.04.2023 р. Виявлені порушення усувалися в установлені Договором строки, що підтверджується відповідними листами Відповідача в матеріалах справи, а саме: Лист Вих. №1346/10/23 від 24.10.2023 р. Лист Вих. № 1416/05/24 від 02.05.2024 р. Лист Вих. № 1323/09/23 від 14.09.2023 р. Лист Вих. № 1431/06/24 від 06.06.2024 р. Лист Вих. № 1442/07/2024 від 19.07.2024 р.; Лист Вих. № 1447/07/2024 від 25.07.2024 р.; Лист Вих. № 1472/10/24 від 16.10.2024 р.; Лист Вих.№ 1490/12/24 від 16.12.2024 р. відповідач оперативно інформував позивача про усунення недоліків, а також про труднощі, які виникали в процесі виконання. Більшість цих недоліків мали тимчасовий характер та були швидко виправлені, не створюючи системних чи грубих порушень узятих на себе зобов`язань. Особливо варто наголосити, що прострочення у виконанні зобов`язань - тобто повне припинення надання послуг з прибирання - не допускалося.

4) позивач уже застосував до відповідача інший вид відповідальності - зменшення оплати за надані послуги відповідно до п. 3.3.2 Договору № П-017623-Р від 01.04.2023 р.. Це свідчить про те, що фактичні негативні наслідки для позивача вже були компенсовані шляхом утримань із вартості робіт. Заявлення штрафу і пені за ті самі порушення є фактично подвійною відповідальністю, що суперечить ч. 1 ст. 61 Конституції України, а також принципам розумності та справедливості.

5) поведінка відповідача протягом дії Договору № П-017623-Р від 01.04.2023 р. була добросовісною. Відповідач регулярно інформував позивача про об`єктивні труднощі виконання, пропонував альтернативні рішення, вчасно реагував на всі ППЯ, усував недоліки, не допускав необґрунтованих затримок, а також сплатив частину штрафних санкцій, які не оскаржуються.

У цій частині суд, вирішуючи питання зменшення нарахованих позивачем штрафних санкцій, зазначає, що право суду зменшити розмір штрафних санкцій закріплено у статті 233 ГК України (чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та статті 551 ЦК України.

З аналізу цих норм убачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки відповідача тощо. При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Такий висновок зроблений Верховним Судом у постановах від 05.03.2020 у справі № 916/1991/19 та від 15.03.2023 у справі № 920/167/22.

Водночас висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України), а також принципах господарського судочинства відповідно до статті 2 ГПК України.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В цій частині суд враховує правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі №910/12377/22, відповідно до якої Верховний Суд виснував про те, що, реалізуючи своє право на зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до положень статті статті 551 ЦК України, суди повинні виходити з фактичних обставин, установлених у кожній справі, і на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, яким повинна надаватися оцінка згідно з вимогами статті 86 ГПК України, тобто суди повинні досліджувати конкретні обставини справи у контексті ступеню виконання договірних зобов`язань, майнового стану сторін тощо. Крім того, вказаній справі суд не робив висновків, які би певним чином додатково обмежували умови здійснення розсуду суду в питаннях зменшення розміру пені так, щоби лише один з варіантів реалізації розсуду суду можна було би вважати правильним.

В свою чергу, передбачені в договірних правовідносинах штрафні санкції, першочергово є засобом превенції, стимулом до належного та повного виконання сторонами своїх обов`язків за договором.

Суд приходить до висновку, що в даному випадку з боку відповідача не була проявлена бездіяльність чи будь яка неналежна поведінка. Очевидно, що формальне застосування штрафних санкцій не може бути самоціллю договірних відносин.

Аналізуючи наведені доводи заявника в сукупності з особливостями сфери господарської діяльності Товариства, судом враховано, що відповідач зобов`язання за контрактом виконав у повному обсязі, проте з невеликим строком прострочення. При цьому, стягнення з відповідача значних сум штрафних санкцій під час військового стану може призвести до негативних наслідків для господарської діяльності Товариства, яке є постачальником лікарських товарів.

Судом прийнято до уваги також відсутність доказів на підтвердження завдання позивачу збитків порушенням відповідачем умов вказаного Договору в частині своєчасної поставки, причини та наслідки невиконання спірного зобов`язання, а також розмір нарахованих штрафних санкцій. Також суд зазначає, що неустойка має на меті в першу чергу стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання і не може лягати непомірним тягарем на боржника й бути джерелом отримання додаткових прибутків.

Подібна за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 902/417/18.

Таким чином, приймаючи до уваги ступінь виконання зобов`язання відповідачем, причини неналежного виконання зобов`язання, невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної сторони, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, а також враховуючи той факт, що відповідач частково визнав претензії позивача, на переконання суду, розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій не відповідає наслідкам порушення відповідачем зобов`язання з урахуванням відсутності доказів понесених збитків позивача, застосовуючи положення статей, якими передбачена можливість зменшення розміру штрафних санкцій, суд (частково враховуючи доводи відповідача, відсутність заперечень позивача щодо зменшення суми неустойки), оцінивши за внутрішнім переконанням встановлені обставини та подані докази у сукупності, визначив, що такі обставини були достатніми для суду для зменшення заявлених до стягнення позивачем пені та штрафу на 40% до 60 177,86 грн пені та 456 000,00 грн. штрафу.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, відповідач суду не надав, жодного заперечення проти позову не навів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

При цьому, оскільки суд зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, приймаючи до уваги часткове задоволення вимог про стягнення пені, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 10 323,56 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІФФІН СЕРВІС" (02121, місто Київ, ХАРКІВСЬКЕ ШОСЕ, будинок 182, ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (01001, місто Київ, вул. ГРУШЕВСЬКОГО, буд. 1Д, ) 60 177,86 грн. - пені, 456 000,00 грн. - штрафу та 10 323,56 грн. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов