ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19.03.2026 Справа № 917/1264/25

м. Полтава

Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І., при секретарі судового засідання Сілаєвій О.Ф., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕМТЕХНАЛАДКА» (вх. № 1607 від 09.02.2026) про розстрочку виконання судового рішення від 30.10.2025 у справі №917/1264/25

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «АРДжі-ГРУП», вул. Січових Стрільців, 1, м. Бровари, Київська область, 07400,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕМТЕХНАЛАДКА», вул. Кириченко Раїси, 1, м. Полтава, 36000,

про стягнення 1 689 992, 50 грн

представники:

від стягувача (позивача): не з`явився;

від боржника (відповідача): Даниленко Яніна Петрівна

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 30.10.2025 у справі № 917/1264/25 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АРДжі-ГРУП» до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕМТЕХНАЛАДКА» про стягнення 1 689 992, 50 грн задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕМТЕХНАЛАДКА» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АРДжі-ГРУП» 1 689 992,5 грн боргу; 20279,91 грн судового збору.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 03.02.2026 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕМТЕХНАЛАДКА» на рішення Господарського суду Полтавської області від 30.10.2025 року у справі № 917/1264/25 залишено без задоволення, а рішення без змін.

03.03.2026 господарським судом видано наказ на виконання рішення, яке набрало законної сили 03.02.2026.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст.326 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст.331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

09.02.2025 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Полтавської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕМТЕХНАЛАДКА» (вх. № 1607) про розстрочку виконання судового рішення у справі № 917/1264/25.

В заяві боржник просить суд розстрочити виконання рішення на 12 місяців починаючи з березня 2026 року до лютого 2027 рівними частинами із щомісячним платежем у розмірі 140 832,80 грн.

Заяву боржник обґрунтовує фінансовою неспроможністю одноразової сплати, а саме відсутністю вільних обігових коштів. Вказує, що з листопада 2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕМТЕХНАЛАДКА» має п`ять укладених державних контрактів зі строком виконання до 31.03.2026, спрямованих на укріплення оборонних позицій, забезпечення потреб Збройних Сил України, а також будівництво укриття для навчальних закладів. На переконання відповідача, внаслідок відмови суду у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення може зупинитися виконання мобілізаційного завдання (замовлення) щодо захисту критичної інфраструктури.

Боржник посилається, що на сьогодні за кредитним договором, укладеним між ним АТ «АБ «РАДАБАНК», він має ліміт кредитування на суму 34 794 000,00 грн. Розмір цієї суми з початку укладення контрактів на виконання робіт за державними замовленнями був значно більшим. Саме ці кошти взяті підприємством для виконання тих робіт, на які авансування держконтрактами не передбачене. Однак, розуміючи важливість поставленого завдання, Товариство працює і поступово погашає суму за кредитним договором перед банком.

У запереченнях від 03.03.2026 (вх. № 2828) стягувач повідомив, що заперечує проти розстрочки, оскільки на його думку, доводи, викладені боржником у заяві про розстрочку, не можуть визнаватися винятковими. Стягувач зазначає, що лише на підставі інформації, викладеної в заяві боржника про розстрочення виконання судового рішення та доданих до неї боржником доказів підтверджується факт очікуваного отримання боржником коштів в загальному розмірі 279 192 906 грн., що у 165 разів перевищує суму, визначену судовим рішенням. Сума заборгованості боржника перед стягувачем становить лише 0,6 відсотка від вищезазначеної суми запланованих надходжень, тому очевидним є те, що стягнення вказаної суми жодним чином не може негативно вплинути на виконання боржником державних контрактів.

Стягувач вважає, що поведінка боржника є недобросовісною, а причини нібито неможливості виконання судового рішення надуманими свідчить і той факт, що з моменту подання відповідачем відзиву 09 липня 2025 року - в більшій частині позов ним визнавався, а незгода з вимогами позивача стосувалася лише 241 401,38 грн., що складає всього 14% відсотків від суми заборгованості.

Процесуальні дії суду.

09.02.2026 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Полтавської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕМТЕХНАЛАДКА» (вх. № 1607) про розстрочку виконання судового рішення від 30.10.2025 у справі №917/1264/25.

Ухвалою від 11.02.2026 суд відклав розгляд поданої заяви до повернення матеріалів справи зі Східного апеляційного господарського суду.

27.02.2026 справа № 917/1264/25 повернулась до Господарського суду Полтавської області з апеляційної інстанції.

Ухвалою від 02.03.2026 суд прийняв заяву до розгляду в засідання на 19.03.2026.

03.03.2026 позивач (стягувач) подав заяву (вх. № 2817) про участь у судовому засіданні представника, призначеному на 19.03.2026 о 10-45 год, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 03.03.2026 суд відмовив в задоволення поданого клопотання в зв`язку з відсутністю вільних майданчиків на вказані час та дату.

03.03.2026 суд отримав заперечення стягувача на заяву боржника про розстрочення виконання судового рішення. Окрім цього, стягувачем подана заява (вх. № 2869 від 04.03.2026) про розгляд заяви про розстрочку за відсутності представника стягувача та просить суд врахувати подані раніше заперечення про розстрочення виконання рішення.

У відповідь на заперечення стягувача (вх. № 3271 від 12.03.2026), боржник наголосив, що розстрочення не є ухиленням від виконання рішення та заявив про зупинення виконання виконавчого провадження № 80481119 від 11.03.2026 року по справі № 917/1264/25 року до розгляду справи про розстрочення виконання рішення по даній справі з посиланням на ст. 332 ГПК України.

Стягувач проти зупинення виконання судового рішення заперечує, про що зазначив у відповідній заяві (вх. №3321 від 13.03.2026).

Суд ухвалою від 16.03.2026 відмовив боржнику (відповідачу) в задоволенні заяви про зупинення виконання судового рішення з тих підстав, що чинний ГПК України не надає суду першої інстанції повноважень щодо зупинення виконання судового рішення.

19.03.2026 року від боржника надійшли додаткові пояснення у справі (вх. № 3632) в яких він посилається, зокрема, на те, що наявність у ТОВ «РЕМТЕХНАЛАДКА» контрактів на значну суму не означає наявності вільного грошового ресурсу у боржника; одноразове вилучення з обороту 1 689 992,5 грн може ускладнити безперервність будівельного циклу; примусове списання коштів може спричинити блокування рахунків, порушити виконання держконтрактів, створити значно більший ризик для обох сторін.

У відповідь на додаткові пояснення стягувачем подані суду заперечення на них (вх. № 3645 від 19.03.2026), відповідно до яких, на переконання ТОВ «АРДжі-ГРУП», жодних доказів, які б це підтверджували, боржником не було надано, а замість цього він у своїх поясненнях він намагається перекласти тягар доказування протилежного на стягувача, намагаючись оминути той факт, що насправді відсутні як підстави вважати випадок винятковим, так і обставини, що дійсно ускладнюють виконання судового рішення.

При розгляді заяви по суті судом приймаються до уваги наступні обставини.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст.326 ГПК України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 1 статті 239 ГПК України унормовано, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Тобто, підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення є об`єктивні, непереборні, виняткові обставини, що ускладнюють вчасне виконання рішення.

Відповідно до приписів статей 74, 76-79 ГПК України на заявника покладається обов`язок доведення існування відповідних обставин.

При цьому розстрочення чи відстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке, до того ж, реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

В обґрунтування необхідності розстрочення сплати боргу відповідач посилається на об`єктивну фінансову неспроможність одноразової сплати, а саме відсутність вільних обігових коштів.

При вирішенні питання про надання розстрочення судом враховується, що спір у даній справі виник саме з вини відповідача у зв`язку із неповерненням ним на законну вимогу позивача безпідставно отриманих в квітні 2023 року грошових коштів в сумі 1 689 992,5 грн., як помилково перерахованих в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Факт отримання коштів в зазначеному в позові розмірі відповідач в процесі розгляду справи в суді визнавав, незгода з вимогами позивача стосувалася лише суми податку на додану вартість у розмірі 241 401,38 грн.

За наслідками розгляду справи рішення судом було ухвалено ще 30.10.2025. Саме відповідач подав апеляційну скаргу у зв`язку із незгодою з ухваленим рішенням суду. Апеляційне провадження тривало до 03.02.2026 і лише 03.03.2026 на виконання рішення було видано відповідний наказ.

Отже судовий наказ було видано через значний проміжок часу після ухвалення рішення, що уже було фактичним відстроченням його виконання для боржника, а з часу виникнення обов`язку повернути безпідставно отримані кошти, зобов`язання відповідача (боржника) залишаються не виконаними впродовж тривалого часу (з квітня 2023 року, тобто майже три роки).

Доказів фінансової неспроможності одномоментно оплатити всю суму заборгованості, боржник не надав. Доказів, які б свідчили про реальний фінансовий стан боржника (відомості про рахунки у банківських установах та про рух коштів по цих рахунках, відомості (звіти) про результати господарської діяльності за останні звітні періоди, про наявність або відсутність майна, яке може бути реалізовано з метою погашення боргу) до заяви не додано.

Посилання боржника на наявність у нього кредитного договору № 16025/ЮКР/0 з лімітом кредитування 34 794 000,00 грн, дата закінчення якого 31.03.2026, суд сприймає критично, оскільки зазначений доказ самостійно не підтверджує факт складного фінансового стану заявника.

Наведені боржником обставини щодо укладення п`яти державних контрактів, предметом яких є реконструкція об`єктів і ціна кожного з яких складає 48 879 781,20 грн, не свідчать про неможливість виконання рішення суду у даній справі, а лише відображають стан поточної підприємницької діяльності заявника, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість розстрочення виконання судового рішення.

Зазначена обставина, за висновком суду, може вказувати на те, що розмір стягнення за рішенням суду у справі № 917/1264/25 (1 689992,50 грн у співвідношенні до очікуваного отримання боржником коштів за зазначеними ним п`яти державними контрактами у розмірі 244398906,00 грн) не можна назвати значною для відповідача.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що заявником не надано належних доказів, які б свідчили про наявність виключних об`єктивних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Обов`язковою умовою надання розстрочки є, зокрема, не тільки обставини, підтверджені належними доказами щодо об`єктивної неможливості виконати рішення суду у строк, які, до того ж, мають бути винятковими, але й реальна можливість виконання такого рішення в подальшому.

Боржник просить розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців, однак, не обґрунтовує та не подає доказів на підтвердження реальної можливості проведення розрахунків із стягувачем в майбутньому, оскільки розстрочка виконання рішення повинна забезпечити його виконання у межах строку розстрочення, а не ухилення від його виконання на певний час.

Відповідно до частини 5 статті 331 ГПК України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Судом здійснено перевірку викладеного у наданій до суду заяві про розстрочення виконання рішення у справі № 917/1264/25 розрахунку, та встановлено, що такий розрахунок перевищує однин рік з дня ухвалення рішення Господарського суду Полтавської області.

Так, рішення у справі було прийнято 30.10.2025, тому згідно положень ч. 5 ст. 331 ГПК України річний обмежувальний строк для розстрочення виконання рішення суду з моменту його ухвалення закінчується 30.10.2026 року. Отже, надання розстрочення за графіком, визначеним боржником, суперечить імперативній нормі, викладеній в ч. 5 ст. 331 ГПК України.

Вказане також узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06 лютого 2025 року у cправі № 904/1060/24, в якій зокрема, зазначено, що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому необхідно враховувати, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 331 ГПК України, вказана норма не вимагає, а господарський суд законодавчо обмежений конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення, який не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення.

Суд також зауважує, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту гарантованого надходження до боржника грошових коштів у строк, вказаний у заяві про розстрочку виконання рішення у даній справі, боржником не надано.

На думку суду, надання розстрочки істотно б порушувало майнові інтереси позивача внаслідок надзвичайно тривалого перенесення терміну виконання зобов`язання відповідача у спірних правовідносинах, яке залишається невиконаним з квітня 2023 року.

Суд звертає увагу що у рішенні Європейського суду (п.37 рішення у справі «Деркач та Палек проти України» (заяви №№ 34297/02 та 39574/02) від 21 грудня 2004 року) наголошується, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося не виконаним на шкоду однієї зі сторін.

Пункт 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд». Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.04 по справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Стаття 331 ГПК України вимагає наявність конкретних обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

З огляду на викладене, з урахуванням права на справедливий судовий розгляд, яке може бути порушене у випадку довготривалого невиконання рішення суду, ступінь вини боржника у виникненні боргу, дотримуючись балансу інтересів сторін заява про розстрочку виконання рішення суду задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 234, 331 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕМТЕХНАЛАДКА» (вх. № 1607 від 09.02.2026) про розстрочку виконання судового рішення від 30.10.2025 у справі №917/1264/25 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно.

Ухвала може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду в порядку і строки встановлені ст. 256 ГПК України.

Суддя І.І.Пушко