номер провадження справи 7/230/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2026 Справа № 915/1779/25

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Лєскіної Ірини Євгенівни, розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без (повідомлення) виклику представників сторін справу № 915/1779/25

За позовом: Обласного будинку художньої творчості (54006, Миколаївська область, м.Миколаїв, вул. Вадатурського Олексія, буд. 7, ідентифікаційний код юридичної особи в )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкам Фінанс» (69096, м.Запоріжжя, вул. Каховська, буд. 11А, каб. № 8, ідентифікаційний код юридичної особи в )

про стягнення 29026,98 грн,

Процесуальні дії у справі.

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява за територіальною підсудністю (зареєстрований в канцелярії Господарського суду Запорізької області 17.12.2025) Обласного будинку художньої творчості про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкам Фінанс» 29026,98грн заборгованості за договором поставки 165//10-ІФ від 03.10.2024, яка складається з 19875,00 грн вартості передплаченого, але не отриманого товару, 6293,13грн пені, 2163,35 грн суми інфляційних втрат, 695,50 грн 3% річних.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 17.12.2025 здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 915/1779/25 та визначено до розгляду судді Лєскіній І.Є.

Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Ухвалою суду від 22.12.2025 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали суду для усунення недоліків позовної заяви, вказаних в ухвалі.

Позивачем 25.12.2025 подано заяву про долучення доказів до позовної заяви.

Ухвалою суду від 29.12.2025 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/1779/25, яке суд ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Установлено відповідачеві строк для надання суду відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Згідно з даними підсистеми «Електронний суд» ЄСІКС відповідач має зареєстрований електронний кабінет.

Ухвала суду від 16.12.2025 про відкриття провадження у справі № 915/1779/25 була надіслана відповідачу до електронного кабінету, про що свідчить довідка про доставку електронного листа від 29.12.2025.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, 28.01.2026 сплинув тридцятиденний строк, наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, а тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Згідно зі ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд визнав надані документи достатніми для всебічного, повного та об`єктивного розгляду спору.

Ураховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує повне рішення без його проголошення 02.03.2026 із урахуванням перебування судді Лєскіної І.Є. на навчанні з 23.02.2026 по 27.02.2026.

Оскільки розгляд справи здійснювався без виклику представників сторін, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України не проводилось.

Стислий виклад позицій учасників страви.

Позивач - Обласний будинок художньої творчості звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкам Фінанс» 29026,98грн заборгованості за договором поставки №165/10-ІФ від 03.10.2024, яка складається з 19875,00 грн вартості передплаченого, але не отриманого товару, 6293,13грн пені, 2163,35 грн суми інфляційних втрат, 695,50 грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки 165//10-ІФ від 03.10.2024, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом про стягнення суми боргу за невідвантажену продукцію з урахуванням штрафних санкцій.

Позов заявлено на підставі ст.ст. 610, 611, 625, 693 Цивільного кодексу України.

Відповідач правами, наданими процесуальним законом, зокрема, ст.ст. 42, 165, 169 ГПК України, не скористався, відзив на позов, жодних доказів суду не надав, позицію щодо предмету спору не висловив.

Керуючись положеннями ч. 9 ст. 165 ГПК України, суд вирішив справу за наявними матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом, та докази що їх підтверджують.

Між позивачем - Обласним будинком художньої творчості (в особі в.о. директора Щукіної Лариси Вікторівни) та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНКАМ ФІНАНС» 03 жовтня 2024 року укладено договір поставки №165/10- ІФ.

За умовами укладеного договору, ТОВ «ІНКАМ ФІНАНС», як постачальник, приймає на себе зобов`язання передати Обласному будинку художньої творчості (далі по тексту - ОБХТ), як покупцю, у власність товари, а покупець зобов`язується сплатити і прийняти вказаний товар, а саме: бензин А-95 для генератора. Відпуск товару в АЗС здійснюється за довірчими документами (скреч-картки) на отримання товару.

На виконання умов договору відповідач ТОВ «ІНКАМ ФІНАНС» поставив, а позивач ОБХТ прийняв скреч-картки на бензин А-95 у кількості 375 літрів відповідно до видаткової накладної №0009/0000809 від 03.10.2024 року.

Позивач здійснив оплату на користь відповідача на суму 19 875,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №127 від 11.10.2024 року.

Відповідно до пункту 10.2 укладеного договору, строк дії договору триває до 31.12.2024.

Відповідно до п. 5.2.1 укладеного договору, передача покупцю товар за цим договором здійснюєтьс на АЗС постачальника шляхом заправки автомобілів покупця при пред`явленні довіреними особами покупця скетч-картки.

Скретч - картка є підставою для видачі з заправки вказаного у картці об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скетч-картках вважаються виконаними, при цьому постачальник не може передати покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скетч-картці (п. 5.2.2 договору).

За умовами п. 6.3 договору постачальник зобов`язаний: забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим Договором; забезпечити поставку товарів, якість яких відповідає умовам, установленим розділом 2 цього Договору.

Протягом року, а саме з 11.10.2024 року і на день подачі цієї позовної заяви покупець не може отримати товар (бензин А-95) на АЗС постачальника в м. Миколаєві.

Заправки «Авіас» у м. Миколаєві не працюють, гаряча лінія та карта АЗС на офіційному сайті також не працює, у зв`язку з чим Покупець позбавлений можливості отримати товар (бензин А-95) відповідно до діючого договору.

Неможливість отримання бензину позивачем на АЗС «АВІАС» у м. Миколаєві з 11.10.2024 року і по 30.11.2025 року є істотним порушенням умов договору та свідчить про неможливість його виконання з вини постачальника.

Позивач 03.11.2025 звертався до відповідача з претензією (лист від 03.11.2025 вих. №179) щодо розірвання договору та повернення коштів за нереалізовані скетч-картки на пальне.

Претензію було надіслано на юридичну адресу відповідача, зазначену в договорі (м. Запоріжжя, вул.Каховська, буд.11А, кв.8).

У свою чергу, відповідачем не надано відповідь на претензію та не вжито жодних заходів щодо виконання своїх зобов`язань за договором.

Направлену постачальнику претензію було повернуто відправнику за закінченням терміну зберігання 22.11.2025 року.

Відповідно до п. 7 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальністю, передбачену законодавством України та цим договором.

Станом на день подачі позовної заяви, зобов`язання з поставки товару постачальником не виконано, передплату Замовнику не повернуто.

Ураховуючи невиконання позивачем умов договору стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідач не спростував викладені обставини, відзив на позовну заяву суду не надав.

Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення. Висновки суду.

За своєю правовою природою укладений договір між позивачем та відповідачем є договором поставки, до якого застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін згідно з ч.2 ст.712 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі, а також інші юридичні факти.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами 1 та 2 ст. 712 ЦК України внормовано, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно із ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997 затверджені Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, згідно з якими торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів (надалі - АЗС) (абзац 2 п.3 Правил).

Згідно з п.9 Правил, розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку.

Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.

Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року №281/171/578/155 затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі - Інструкція).

Згідно з п.3 Інструкції талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому. Порядок відпуску нафтопродуктів за талонами визначений у пп.10.3.3 Інструкції, а саме: форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона.

Відтак, талон є документом, який засвідчує право його власника отримати пальне на АЗС.

Суд установив, що позивач свої зобов`язання за договором виконав у строки та у спосіб, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, відповідно до ч.2 ст. 693 ЦК України у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 №3-30гс13 по справі №5011-42/13539-2012.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений (невідпущений) товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.

Тобто, виходячи з аналізу положень статті 693 ЦК України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 по справі № 918/631/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відповідач у порушення вимог ЦК України та умов договору добровільно взяті на себе зобов`язання не виконав, не передав у повному обсязі товар.

З огляду на викладене пред`явлена позивачем вимога про стягнення заборгованості за договором на суму непоставленого (невідпущеного) товару у розмірі 19875,00 грн є обґрунтованою та підтвердженою належними доказами.

Станом на час прийняття рішення судом у справі доказів на підтвердження виконання відповідачем зобов`язання за договором в частині передачі позивачу оплаченої продукції або повернення коштів, сплачених за неї, до суду надано не було надано, а отже вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 19875,00 грн підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У порушення наведених вище вимог законодавства та положень договору відповідач взяті на себе зобов`язання щодо передачі позивачу оплаченого позивачем товару не виконав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ГПК України господарський суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Враховуючи те, що відповідачем не виконані зобов`язання за договором №165/10-ІФ від 03.10.2024 в частині видачі (заправки) продукції, позивачем нараховано пеню за період з 03 жовтня 2024 року по 03 квітня 2025 року на суму 2 755,03 грн.

Позивач враховуючи, що пунктом 7.2 укладеного договору не визначено кінець періоду (граничні строки) її нарахування, який, зазвичай, може бути пов`язаний з певною календарною датою або подією, що неминуче має настати, то сторони мають керуватися періодом визначеним ч.6 ст.232 ГК України, а саме періодом нарахування штрафних санкцій є час з 03 жовтня 2024 року по 03 квітня 2025 року.

Суд установив, що 03.11.2025 позивачем на адресу відповідача була направлена вимога щодо виконання договірних зобов`язань, яка була повернута поштовим відділенням на адресу позивача 22.11.2025 без вручення.

Положеннями ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, ураховуючи положення ст. 530 ЦК України, перевіривши розрахунок позивача, суд дійшов висновку що датою початку нарахування штрафних санкцій повинна бути дата 23.11.2025, тобто наступний день з моменту отримання позивачем поштового відправлення, яке було повернуто з адреси відповідача.

Здійснивши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» розрахунок суми пені, суд установ, що сума пені, за період з 23 листопада 2024 року по 03 квітня 2025 року, складає 2021,94 грн та підлягає задоволенню.

В решті пред`явленої до стягнення суми пені слід відмовити, як пред`явленій необґрунтовано.

Згідно зі частиною 2 статті 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, керуючись ст.625 ЦК України позивач просить суд стягнути з відповідача суму інфляційні втрати у розмірі 1922,35 грн та 3% річних у розмірі 298,94грн за період з 03 жовтня 2024 року по 03 квітня 2025 року.

Судом, з урахуванням пред`явленої позивачем претензії перевірено розрахунок пред`явлених до стягнення сум інфляційних втрат та суми 3% річних та установлено, що періодом нарахування суми інфляційних втрат є грудень 2024 року по березень 2025 року, а періодом нарахування 3 % річних є 23.11.2024 (наступний день після отримання повернення претензії позивачем) по 03.04.2025, виходячи з наступного.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

Наданий розрахунок втрат від інфляції перевірено за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», встановлено, що сума втрат від інфляції нарахована позивачем невірно.

З урахуванням пред`явленої позивачем претензії прострочення виконання боржника має місце з 23.11.2024.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у справі № 910/13071/19 сформулювала позицію щодо нарахування та сплати боржником інфляційних втрат за неповний місяць.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних втрат. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

Суд із використанням інформаційно-пошукової системи «Законодавство» здійснив розрахунок інфляційних втрат, урахувавши позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 910/13071/19, викладену в постанові від 20.11.2020, за період серпень-жовтень 2024 року. Сума інфляційних втрат за вказаний період, відповідно до даних названої системи, становить 3652,30 грн.

Ураховуючи викладене, суд установив що періодом нарахування суми інфляційних втрат є період з грудня 2024 по березень 2025. Сума інфляційних втрат, що підлягає задоволенню становить 991,62 грн. В решті пред`явленої до стягнення суми інфляційних втрат слід відмовити, як пред`явленій необґрунтовано.

Судом також перевірено період та суму предивних до стягнення 3% річних та установлено, що правильним періодом нарахування 3% річних є період з 23.11.2024 по 03.04.2025. Сума 3% річних, яка підлягає стягненню складає 213,83грн. В решті пред`явленої до стягнення суми 3% річних слід відмовити, як пред`явленій необґрунтовано.

За приписами ст. ст. 13 та 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, ураховуючи вище встановлені обставини, предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги слід задовольнити частково.

Судові витрати.

Судовий збір на підставі пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 2422,40 грн судового збору.

Також суд констатує наявність підстав для повернення з Державного бюджету України суми зайво сплаченого судового збору.

Із матеріалів справи встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн (платіжна інструкція № 237 від 01.12.2025).

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до п.п. 1-2 п. 2 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року становить 3028,00 грн.

Одночасно, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Беручи до уваги викладене, враховуючи, що заявлено вимоги майнового характеру, у розумінні Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання позову із застосуванням коефіцієнту 0,8 становить 2422,40 грн (3028,00 грн х 0,8).

Із наведеного слідує, що позивач сплатив суму судового збору у більшому розмірі, ніж передбачено законом. Сума зайво сплаченого судового збору складає 605,60 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, сума зайво сплаченого позивачем судового збору в розмірі 605,60 грн підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України за наявності відповідного клопотання.

Позиція суду щодо необхідності розрахунку судового збору із застосуванням пониженого коефіцієнту узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №916/228/22.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 11, 13, 14, 86, 129, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНКАМ ФІНАНС» (вул. Каховська, буд.11А, м. Запоріжжя, 69096; ідентифікаційний код юридичної особи 40308189) на користь Обласного будинку художньої творчості (м.Миколаїв, вул.О. Вадатурського, буд. 7; ідентифікаційний код юридичної особи: 02549842) заборгованість в розмірі 19 875 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот сімдесят п`ять) гривень 00 копійок, пеню в розмірі 2 021 (дві тисячі двадцять одна) гривню 94 копійок, інфляційні втрати в розмірі 991 (дев`ятсот дев`яносто одна) гривня 62 копійки, 3% річних в розмірі 213 (двісті тринадцять) гривень 83 копійки.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНКАМ ФІНАНС» (вул. Каховська, буд.11А, м. Запоріжжя, 69096; ідентифікаційний код юридичної особи 40308189) на користь Обласного будинку художньої творчості (м.Миколаїв, вул. О.Вадатурського, буд. 7; ідентифікаційний код юридичної особи: 02549842) суму судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

У решті позовних вимог відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 02.03.2026.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя І.Є. Лєскіна