РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.03.2026Справа № 910/13841/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є. розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Смарт Пауер"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "В.2.В"

про стягнення 497 217, 48 грн

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро Смарт Пауер" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "В.2.В" (далі - відповідач) про стягнення 497 217, 48 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач порушив умови Договору поставки купівлі - продажу № 267/В2В від 23.05.2023 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений позивачем товар, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, позивачу строк для подачі відповіді на відзив.

20.11.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про долучення додаткових документів до матеріалів справи.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

З метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань направлялась ухвала суду від 15.08.2025 року.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 02 від 12.11.2025 про відкриття провадження у справі не отримав, у зв`язку з чим конверт було повернуто до Господарського суду міста Києва.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення з відбитком календарного штемпелю про повернення поштового відправлення вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 910/13841/25 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи та у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву до суду не подав, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.05.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «В.2.В» (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро Смарт Пауер» (далі - продавець) укладено Договір купівлі - продажу № 267/В2В (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність Покупця товар (надалі за текстом - «Товар»), а Покупець зобов`язується прийняти Товар.

Відповідно до п. 1.2 Договору найменування, асортимент, кількість, ціна товару визначаються в Специфікації, яка є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1)

Перехід права власності, а також ризиків випадкового знищення або пошкодження товару, здійснюється в момент приймання-передачі товару від Продавця до Покупця, що підтверджується підписаними уповноваженими представниками Сторін накладними (п. 1.3 Договору).

Загальна сума цього Договору визначається загальною вартістю товару, переданого Покупцю протягом дії цього Договору (п. 2.1 Договору).

Ціна товару зазначається в рахунку-фактурі та Специфікації (Додаток № 1 до цього Договору).

Розрахунок за товар здійснюється Покупцем на протязі п`яти банківських днів з моменту отримання товару. Розрахунок може бути здійснений шляхом взаємозаліку з ранішніми зобов`язаннями у відносинах між Сторонами (п. 2.3 Договору).

Згідно з п. 2.4 Договору платіжні документи за цим Договором оформляються згідно чинного законодавства дотриманням усіх вимог, що звичайно ставляться до змісту і форми таких документів, з обов`язковим зазначенням номера договору, за яким здійснюється переказ грошових коштів.

Поставка товару здійснюється Продавцем на умовах EXW - самовивіз з точок продажу Продавця, (відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати «Інкотермс-2010») (п. 3.1 Договору).

Відповідно до п. 3.2 Договору строк поставки товару - протягом 30 (тридцяти) робочих днів з моменту підписання сторонами цього Договору.

Приймання-передача товару здійснюється за видатковою накладною. Датою передачі товару є дата підписання видаткової накладної (п.3.3 Договору).

Приймання товару за кількістю та якістю здійснюється Сторонами в порядку, що визначається чинним законодавством України (п. 3.4 Договору).

Згідно з п.п. 3.5 - 3.6 Договору право власності на товар та ризик його втрати або пошкодження переходить до Покупця моменту одержання товару за видатковою накладною.

Продавець разом з товаром повинен передати Покупцю документи, які мають відношення товару та належать до передачі разом з товаром відповідно до чинного законодавства України.

Цей Договір набирає чинності з моменту підписання його Сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

Закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п.п. 4.1, 4.2 Договору).

На виконання вимог Договору купівлі - продажу № 267/В2В від 23.05.2023 позивачем, згідно з видатковою накладною № РН-2168167 від 01.06.2023 поставлено товар відповідачу на загальну суму 959 450, 06 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «В2В» (далі - «Первісний Боржник») та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРО СМАРТ ПАУЕР» (далі - «Кредитор») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рексон» (далі - «Новий Боржник») укладено Договір про переведення боргу № 01062023-6, відповідно до п. 1.1 якого умовами договору передбачено переведення боргу Первісного боржника ТОВ «В2В» на нового боржника ТОВ «РЕКСОН». Первісний боржник має заборгованість перед ТОВ «ЄВРО СМАРТ ПАУЕР» на суму 959 450,06 грн. (дев`ятсот п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят гривень, 06 коп.), що виникла за Договором купівлі-продажу №267/B2B від 23 травня 2023 року.

Згідно з п. 1.2. Первісний боржник підтверджує обсяг та підстави Боргу.

Відповідно до п.п. 1.2 - 1.6 Договору про переведення боргу №01062023-6 від 01.06.2023 первісний боржник переводить частину Боргу на Нового боржника в розмірі 462 232,58 грн (чотириста шістдесят дві тисяч двісті тридцять дві гривні, 58 коп.). Кредитор не заперечує проти переведення Боргу. Борг вважається переведеним на Нового боржника, а останній набуває статусу зобов`язаної особи перед Кредитором з моменту підписання Даного Договору. Сторони погодили, що розрахунки за цим Договором можуть здійснюватися як у грошовій, так і в іншій формі, зокрема шляхом передачі товарно-матеріальних цінностей чи надання послуг, за умови письмового погодження такої форми розрахунків між Сторонами.

Отже, борг у розмірі 462 232, 58 грн частково сплачено відповідно до Договору про переведення боргу № 01062023-6 від 01.06.2023.

Звертаючись до суду, позивач зазначає, що відповідач порушив умови Договору поставки купівлі - продажу № 267/В2В від 23.05.2023 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений позивачем товар, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 497 217, 48 грн.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом на подання відзиву на позов.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору купівлі - продажу № 267/В2В від 23.05.2023, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору купівлі - продажу № 267/В2В від 23.05.2023 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 959 450, 06 грн, що підтверджується видатковою накладною № РН-2168167 від 01.06.2023, копію якої долучено позивачем до позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 2.3 Договору розрахунок за товар здійснюється покупцем на протязі п`яти банківських днів з моменту отримання товару. Розрахунок може бути здійснений шляхом взаємозаліку з ранішніми зобов`язаннями у відносинах між Сторонами.

Судом встановлено, що відповідач не у повному обсязі здійснив оплату товару, поставленого позивачем за видатковою накладною № РН-2168167 від 01.06.2023, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 497 217, 48 грн.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано суду доказів оплати товару на суму 497 217, 48 грн.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «В.2.В» за Договором купівлі - продажу № 267/В2В у сумі 497 217, 48 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Смарт Пауер» до Товариства з обмеженою відповідальністю "В.2.В" суми основного боргу у розмірі 497 217, 48 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Саме на позивачеві лежить процесуальний тягар доведення суду першої інстанції підстав, розміру, строку обчислення боргу шляхом надання суду деталізованого розрахунку усіх заявлених позивачем сум. Водночас, відповідач вправі надати відповідні заперечення щодо позовних вимог та здійснити контррозрахунок таких сум. Як розрахунок позивача, так і контррозрахунок відповідача повинні бути аргументованими, щоби суд, аналізуючи відповідні докази та аргументи учасників справи, виконував функцію здійснення правосуддя, а не змушений би був, в іншому випадку, виконувати обчислення, тобто здійснювати дії, покладені законом на учасників справи.

Аналогічна правова позиція викладені у постанові Верховного Суду від 21.11.2019 у справі №910/1265/17.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

У зв`язку з наведеними обставинами суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Витрати позивача по сплаті судового збору, з огляду на висновки суду про задоволення позовних вимог, суд покладає на відповідача відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 86, 129, 232 - 233, 237 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Смарт Пауер" до Товариства з обмеженою відповідальністю "В.2.В" про стягнення 497 217, 48 грн задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "В.2.В" (адреса: 01013, місто Київ, Набережно - Печерська дорога, будинок 7 А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Смарт Пауер" (адреса: 02160, місто Київ, проспект Соборності, будинок 15, кабінет 219; ) заборгованість у розмірі 497 217 (чотириста дев`яносто сім тисяч двісті сімнадцять) грн 48 коп, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 966 (п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят шість) грн 61 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.03.2026 року.

Суддя М.Є. Літвінова