СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Харків Справа № 922/3915/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В.,

за участі секретаря судового засідання Андерс О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу (вх.№139Х/2) Товариства з обмеженою відповідальністю «С-Транс-Авто» на рішення Господарського суду Харківської області від 25.12.2025 у справі №922/3915/25 (повний текст рішення складено та підписано 02.01.2026 суддею Погореловою О.В. у приміщенні Господарського суду Харківської області)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стірфарм», м.Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «С-Транс Авто», м.Златопіль,

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Стірфарм», звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «С-Транс Авто», в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь 460911,00 грн основної заборгованості, 7803,91 грн 3% річних, 12384,56 грн інфляційних втрат.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати за поставлений позивачем товар.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 25.12.2025 у справі №922/3915/25 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «С-Транс Авто» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стірфарм» 460911,00 грн основної заборгованості, 7803,91 грн 3% річних, 12384,56 грн інфляційних втрат та 7216,49 грн судового збору.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, господарський суд виходив з того, що між сторонами у спрощений спосіб укладено договір поставки, відповідно до якого позивач зобов`язався поставити, а відповідач прийняти та оплатити товар на загальну суму 921822,00 грн. Відповідач, здійснивши часткову оплату поставленого позивачем товару на суму 460911,00 грн, вчинив дію, яка засвідчує його бажання укласти договір, і ця дія є прийняттям пропозиції. Оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження сплати залишку заборгованості за поставлений товар, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості у розмірі 460911,00 грн. Щодо заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, господарський суд, перевіривши правильність їх нарахування, зазначив, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, є обґрунтованим, обчислення здійснено позивачем арифметично правильно, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «С-Транс Авто», подав на зазначене рішення до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Господарського суду Харківської області від 25.12.2025 у справі №922/3915/25 у частині вирішення позовних вимог про стягнення 3% річних змінити і зменшити належну до стягнення з відповідача на користь позивача суму 3% річних з 7803,91 грн до 75,76 грн; рішення Господарського суду Харківської області від 25.12.2025 у справі №922/3915/25 у частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення 12384,00 грн інфляційних втрат залишити без задоволення у повному обсязі; вирішити питання щодо перерозподілу судових витрат.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в межах спірних правовідносин 3% річних та інфляційне збільшення боргу підлягають стягненню не з моменту поставки товару, а з моменту початку прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, тобто з 30.10.2025. На думку відповідача, суд першої інстанції передчасно погодився з розрахунком позивача, оскільки 3% річних та інфляційні нарахування безпідставно обраховані за період: з 09.04.2025 по 31.10.2025, водночас, з урахуванням меж позовних вимог у даній справі 3% річних могли бути стягнуті лише за період: з 30.10.2025 по 31.10.2025, що складає 75,76 грн, а інфляційне збільшення взагалі не підлягає задоволенню, оскільки в період з квітня по вересень 2025 року прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання не настало, тому інфляційне збільшення боргу за цей період не застосовується.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3915/25 та ухвалено надіслати їх до Східного апеляційного господарського суду. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи №922/3915/25.

30.01.2026 матеріали справи надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.02.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «С-Транс-Авто» залишено без руху. Встановлено заявнику апеляційної скарги 10-денний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «С-Транс-Авто» на рішення Господарського суду Харківської області від 25.12.2025 у справі №922/3915/25. Розгляд скарги призначено на 11.03.2026 о 15:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду. Встановлено сторонам строк до 04.03.2026 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання копії відзиву сторонам у справі. Встановлено сторонам строк до 04.03.2026 для подання заяв, клопотань тощо, з доказами їх надсилання іншим учасникам справи.

24.02.2026 через підсистему «Електронний суд» ТОВ «Стірфарм» подало відзив (вх.№2249) на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що частиною 1 ст.692 Цивільного кодексу України передбачено обов`язок відповідача повністю оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Відповідно, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати отриманого товару, оплата має бути здійснена покупцем (отримувачем товару, боржником) негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому продавець (постачальник, кредитор) пов`язану з цим вимогу. Відповідач, отримуючи товар за видатковою накладною №28 від 08.04.2025 на суму 921822,00 грн, зобов`язаний був його оплатити саме 08.04.2025, тому прострочення виконання грошового зобов`язання зі сторони відповідача розпочалося з 09.04.2025, у зв`язку з чим, позивачем здійснено правомірне нарахування 3% річних та інфляційних втрат саме починаючи з 09.04.2025. Крім того, зазначає, що надіслання позивачем на адресу відповідача вимоги про сплату боргу є актом доброї волі позивача, спрямованої на врегулювання існуючого спору мирним шляхом, що не може розцінюватись як відкладальна умова чи зміна, встановленого ст.692 Цивільного кодексу України строку виконання грошового зобов`язання.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.02.2026 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Стірфарм», адвоката Дороганя О.М., про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів, задоволено. Ухвалено судове засідання 11.03.2026 о 15:00 год. та усі подальші судові засідання у справі №922/3915/25 проводити за участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Стірфарм», адвоката Дороганя О.М., в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «С-Транс Авто», адвоката Мамая А.С., про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів, задоволено. Ухвалено судове засідання 11.03.2026 о 15:00 год. та усі подальші судові засідання у справі №922/3915/25 проводити за участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю «С-Транс Авто», адвоката Мамая А.С., в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку.

У судовому засіданні 11.03.2026, яке проходило в режимі відеоконференції, представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити апеляційну скаргу.

Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши з урахуванням положень частини 1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

08.04.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю «Стірфарм» поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю «С-Транс Авто» товар на загальну суму 921822,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №28 від 08.04.2025 (а.с.18).

Під час передачі товару позивачем відповідачу наданий рахунок на оплату №8042501 від 08.04.2025 на суму 921822,00 грн (а.с.19).

По факту існування вищенаведених правовідносин та проведення господарських операцій (постачання/передачі товару), позивачем за правилом першої події сформовано та надіслано до контролюючого органу на реєстрацію у Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №4 від 08.04.2025 на загальна суму коштів, що підлягають сплаті, з урахуванням податку на додану вартість, у розмірі 921822,00 грн (а.с.21).

Вказану податкову накладну зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 01.05.2025 (а.с.22).

Проте після отримання товару ТОВ «С-Транс Авто» здійснено лише часткову оплату товару на суму 460911,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1794 від 08.04.2025 (а.с.20).

16.10.2025 позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про сплату боргу. Зазначеною вимогою позивач вимагав від відповідача сплатити протягом 7 (семи) календарних днів борг у сумі 460911,00 грн. Також у вказаній вимозі позивач зазначив, що частиною 1 ст.692 Цивільного кодексу України передбачено обов`язок відповідача повністю оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього (а.с.23-24). Відповідачем вимогу отримано 22.10.2025, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту АТ «Укрпошта» за номером поштового відправлення 786 (а.с.25-26).

Однак ТОВ «С-Транс Авто» не розрахувалося у повному обсязі за поставлений товар.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, що стало підставою для звернення позивачем до господарського суду з даним позовом. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати поставленого товару, позивачем нараховані та заявлені до стягнення 3% річних у розмірі 7803,91 грн та інфляційні втрати у розмірі 12384,56 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Предметом даного позову є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «Стірфарм» про стягнення з ТОВ «С-Транс Авто» 460911,00 грн основного боргу, 3% річних у розмірі 7803,91 грн та інфляційних втрат у розмірі 12384,56 грн за період: з 09.04.2025 по 31.10.2025.

В апеляційній скарзі відповідач просить змінити оскаржуване рішення у частині стягнення 3% річних, зменшивши належну до стягнення з відповідача на користь позивача суму 3% річних з 7803,91 грн до 75,76 грн; у частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 12384,56 грн - відмовити у повному обсязі, тому з урахуванням положень частини 1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, рішення суду першої інстанції у частині стягнення основної заборгованості не переглядається.

За змістом ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 ст.640 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною, що передбачено частиною 1 ст.642 Цивільного кодексу України.

Надавши оцінку наявним у справі доказам, суд першої інстанції встановив, що відповідач, здійснивши часткову оплату за поставлений позивачем товар на суму 460911,00 грн, вчинив дію, яка засвідчує його бажання укласти договір, і ця дія є прийняттям пропозиції.

Також підтвердженням укладання договору у спрощений спосіб між позивачем та відповідачем є видаткова накладна №28 від 08.04.2025, що містить найменування товару, його ціну, реквізити позивача (оферта), а також підпис і печатку відповідача про прийняття саме такого товару і в тій кількості, що визначені позивачем у видатковій накладній (акцепт).

Отже, між сторонами даної справи виникли зобов`язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору поставки.

Частиною 2 ст.712 Цивільного кодексу України визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Господарський суд встановив, що позивач виконав свої зобов`язання - 08.04.2025 передав товар (комплект гідравлічного автопілоту Raven для підготовленого оприскувача Case з монітором Viper 4+ з навігаційним контролером RS1 з розблокованим приймачем рівня GS PRO та підписка на сигнал терміном 12 місяців; комплект обладнання оприскувача контролером RCM для автоматичного управління нормою внесення та автоматичного відключення секцій при перекритті) відповідачу на загальну суму 921822,00 грн.

Натомість відповідач своїх зобов`язань щодо повної оплати за товар належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 460911,00 грн, на яку позивачем нараховано 3% річних та інфляційні втрати за період з 09.04.2025 по 31.10.2025.

У силу вимог частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (Методологічні положення щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14.11.2006 №519).

Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, вони об`єктивно виникають унаслідок знецінення грошових коштів, а їх стягнення є компенсацією за понесені втрати.

Компенсація кредитору інфляційних втрат згідно з положеннями частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України є мінімальною гарантією захисту його інтересів, яка забезпечує збереження цінності грошових коштів протягом прострочення оплати боржником відповідних товарів, робіт чи послуг.

Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу.

Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України).

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2019 у справах №703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі №922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19), від 07.02.2024 у справі №910/3831/22 (провадження № 12-45гс23).

Апелянт вважає, що в межах спірних правовідносин 3% річних та інфляційне збільшення боргу підлягають стягненню не з наступного дня з моменту поставки товару - 09.04.2025, а з моменту початку прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання (отримання відповідачем 22.10.2025 претензії+7 днів на виконання вимог), тобто з 30.10.2025.

Колегія суддів вважає такі твердження відповідача безпідставними, виходячи з такого.

Згідно зі ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У силу положень частини 2 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Водночас, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і фіксує факт здійснення господарської операції та встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. При цьому строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною 1 ст.692 Цивільного кодексу України.

Така правова позиція викладена Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 15.05.2020 у справі № 922/1467/19.

Отже, оскільки сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб, з урахуванням положень ст.692 Цивільного кодексу України, відповідач як покупець зобов`язаний оплатити вартість товару після отримання його 08.04.2025 від позивача, тому суд першої інстанції правильно встановив, що строк оплати товару є таким, що настав 09.04.2025.

З урахуванням наведеного, доводи апелянта про те, що у даній справі 3% річних могли бути стягнуті лише за період: з 30.10.2025 по 31.10.2025, що складає 75,76 грн, а інфляційне збільшення взагалі не підлягає задоволенню, оскільки в період з квітня по вересень 2025 року прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання не настало, колегія суддів вважає безпідставними.

Перевіривши правильність нарахування заявлених до стягнення 3% річних у розмірі 7803,91 грн та інфляційних втрат у розмірі 12384,56 грн за період: з 09.04.2025 по 31.10.2025, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, є обґрунтованим, обчислення здійснено позивачем арифметично правильно, тому господарський суд підставно задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Підсумовуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що викладені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення господарського суду в оскаржуваній частині, оскільки вони не підтверджуються належними доказами і ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм права, що у сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи заявника апеляційної скарги не знайшли підтвердження у ході судового розгляду, тоді як господарським судом у повній мірі з`ясовані та правильно оцінені обставини у справі, прийняте рішення в оскаржуваній частині є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги не убачається.

Відповідно до частини 1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «С-Транс-Авто» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 25.12.2025 у справі №922/3915/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 18.03.2026.

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя В.В. Лакіза