ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2026 р. Справа№ 910/7431/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Барсук М.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю "Акрон сервіс" про розподілу судових витрат за результатом розгляду

у справі №910/7431/25 (суддя Полякова К.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Акрон сервіс"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина"

про стягнення 132 200 грн,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення 30 000 грн - основного боргу за договором про надання послуг з обслуговування та ремонту обладнання системи контролю доступу до ліфта №12.12/19 від 12 грудня 2019 року; 15 600 грн - основного боргу за договором про надання послуг з обслуговування та ремонту обладнання системи контролю доступу до ліфта №13.12/19 від 13 грудня 2019 року; 30 000 грн - основного боргу за договором про надання послуг з обслуговування та ремонту обладнання системи контролю доступу до ліфта №20.09/19 від 20 вересня 2019 року; 8 100 грн - основного боргу за договором про надання послуг з обслуговування та ремонту обладнання системи контролю доступу до ліфта №31.01/20 від 31 січня 2020 року; 48 500 грн - основного боргу за договором про надання послуг з обслуговування та ремонту обладнання системи контролю доступу до ліфта №15.06/20 від 15 червня 2020 року.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.10.2025 позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Акрон сервіс" задоволено повністю.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Акрон сервіс" 132 200, 00 грн заборгованості, а також 2 422, 40 грн витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" Буслов Валентин Васильович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: відкрити апеляційне провадження за апеляційної скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" на рішення господарського суду м. Києва від 06.10.2025 у справі №910/7431/25 про стягнення 132 200, 00 грн та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422, 40 грн; апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" задовольнити, рішення господарського суду м. Києва від 06.10.2025 у справі №910/7431/25 скасувати та прийняти нове рішення.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Акрон сервіс" залишено без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 910/7431/25 залишено без змін.

28.01.2026 до апеляційного суду від представника товариства з обмеженою відповідальністю "Акрон сервіс" Штепи Дмитра Юрійовича надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат у справі № 910/7431/25, в якій представник просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) від 28.01.2026 заяву по справі №910/7431/25 передано на розгляд раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) у складі: головуючого судді Руденко М.А., судді: Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 призначено заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю "Акрон сервіс" Штепи Дмитра Юрійовича щодо розподілу судових витрат без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Згідно з п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, розглянувши заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю "Акрон сервіс" Штепи Дмитра Юрійовича про розподіл судових витрат у справі №910/7431/25, дійшла до наступних висновків.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу відповідача зазначав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції становлять 7 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу .

28.01.2026 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшла заява про ухвалення додаткової постанови, в якій представник просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн .

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу заявником, зокрема, надано: договір про надання правової допомоги від 27.01.2025 (а.с.216-218 ); додаткова угода №20 від 24.11.2025 (а.с.219); рахунок-фактури №367 від 24.11.2025 (а.с.220); платіжна інструкція №1423 від 27.01.2026 (а.с.221); акт про приймання-передачу наданої правової допомоги від 27.01.2026 (а.с.222); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.223); ордер на надання правничої допомоги серія ВІ №1369155 від 28.01.2026 (а.с.224).

З поданих представником позивача доказів вбачається, що 27.01.2025 між позивачем, як клієнтом, та адвокатським бюро "Дмитра Штепи" укладено договір про надання правової допомоги №25/25 (а.с. 216-218 ), в якому сторони погодили, зокрема, що розмір гонорару, який клієнт сплачує Бюро надану в межах цього договору правничу допомогу, зазначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору. (п.4.1 договору).

Додатковою угодою № 20 від 24.11.2025 сторони погодили, що вартість послуг з професійної правничої допомоги становить 7 000,00 грн (п.2 додаткової угоди). Оплата послуг з надання правничої допомоги здійснюється частинами у наступному порядку: 5 000,00 грн, сплачується до 31.12.2025 року, 2 000,00 грн сплачується протягом 30 днів після розгляду судом апеляційної інстанції справи. (п.3 додаткової угоди).

27.01.2026 між позивачем та адвокатським бюро "Дмитра Штепи" підписано акт приймання-передачі наданої правничої допомоги, з описом робіт (а.с. 222).

В зазначеному акті сторони визначили послуги, які надані за договором, витрачений час - 40 годин та вартість надання послуг в розмірі 7000,00 грн, за надання наступних послуг:

- проведення аналізу рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/7431/25;

- проведення аналізу доводів відповідача, які наведені в апеляційній скарзі;

- вивчення судової практики з аналогічних питань;

- написання відзиву на апеляційну скаргу та її подання через систему електронний суд ЄСІТС;

- участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції 27.01.2026.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частин 5 та 6 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині 5 статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин 6, 7 та 9 статті 129 цього Кодексу.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7 та 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Такі висновки щодо застосування статей 126, 129 ГПК України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7 та 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Такий висновок щодо застосування статей 126, 129 ГПК викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20, у додаткових постановах Верховного Суду від 29.02.2024 у справі № 917/272/23, від 05.03.2024 у справі № 916/2266/22, від 17.04.2024 у справі № 910/19865/21, від 13.10.2025 у справі №910/2865/23 зазначено, що суд при зменшенні витрат на правову допомогу враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.

Дослідивши та оцінивши обґрунтованість заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, беручи до уваги те, що правова позиція позивача була сталою, і адвокат Штепа Д.Ю. надавав правову допомогу позивачу в цій справі в суді першої інстанції і правова позиція була незмінна, а тому, відповідно, був обізнаний з усіма обставинами цієї справи, та те, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи, суд апеляційної інстанції вважає справедливим та розумним задовольнити подане клопотання позивача частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 4 000,00 грн за супровід справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статями 86, 123, 126, 129, 244 ГПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю "Акрон сервіс" адвоката Штепи Дмитра Юрійовича про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у справі № 910/7431/25 задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» (01011, м. Київ, вул. Печерський узвіз, 19; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Акрон сервіс" (01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 32; ) 4 000 грн 00 коп. за супровід справи в суді апеляційної інстанції.

У задоволенні решти заяви представника товариства з обмеженою відповідальністю "Акрон сервіс" адвоката Штепи Дмитра Юрійовича про розподіл витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Доручити суду першої інстанції видати відповідний наказ.

Матеріали справи № 910/7431/25 повернути до суду першої інстанції.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому статтями 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Барсук