ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/3293/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області, м.Одеса

на рішення Господарського суду Одеської області від 27.10.2025 року, суддя першої інстанції Желєзна С.П., повний текст складено 03.11.2025

у справі № 916/3293/25

за позовом: Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), м.Дніпро правонаступником якого є Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, м. Одеса

до відповідача: Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС в Одеській області, м. Одеса

про стягнення 16 244 грн 65 коп.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

15.08.2025 Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), м.Дніпро звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС в Одеській області, м.Одеса про стягнення безпідставно набутих відповідачем грошових коштів у розмірі 16 244 грн 65 коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на обставину перерахування 21.03.2017 на рахунок відповідача, як сторони виконавчого провадження, грошових коштів, отриманих позивачем в результаті продажу майна боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю Лагуна-Рені) на публічних торгах. Проте, визнання недійсними результатів публічних торгів та повернення позивачем сплачених йому коштів на користь переможця торгів, за переконанням позивача, дозволяє стверджувати, що підстава, за рахунок якої відповідач отримав кошти, відпала. Таким чином, перераховані відповідачу 21.03.2017 кошти слід стягнути як безпідставно набуті на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.09.2025 дана справа була призначена до розгляду за правилами спрощеного провадження.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.10.2025 року у справі 916/3293/25 позовні вимоги задоволені.

Стягнуто з Державної податкової служби України, м. Київ в особі Головного управління ДПС в Одеській області, м. Одеса, на користь Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), м. Дніпро (в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області (м. Одеса) грошові кошти у сумі 16244 грн 65 коп. та судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, послався на те, що внаслідок ухвалення судового рішення у справі № 916/24/17 відпала підстава для перерахування відповідачу спірних коштів, місцевий господарський суд дійшов висновку, що у спірних відносинах відповідач, як набувач безпідставно набутого майна, зобов`язаний повернути його позивачу. Оскільки відповідач цього обов`язку за вимогою позивача не виконав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню судом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Головне управління ДПС в Одеській області, м.Одеса з рішенням суду першої інстанції не погодилося, тому звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 27.10.2025 року по справі № 916/3293/25 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, скаржник, зазначив, що на примусовому виконанні у Головному територіальному управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження № 46665197 з примусового виконання вимоги від 08.12.2014№ Ю -492-25-У, виданої ДПІ у Ренійському районі ГУ ДФС в Одеській області відносно боржника ТОВ «Лагуна-Рені» () про стягнення на користь держави боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску у розмірі 16244,65 грн.

Згідно інформації, отриманої від Управління оподаткування фізичних осіб Головного управління ДПС в Одеській області станом на 29.02.2016 в ІКП 31180219 ТОВ «Лагуна-Рені» по КБК 71010000 існувала недоїмка у сумі 259895,24 грн за рахунок нарахувань згідно наданої звітності .

Вищевказану недоїмку було погашено шляхом надходжень платежів від 14.03.2017 на суму 90772 грн 36 коп. (платiжне доручення № 6 вiд 14.03.2017), від 16.03.2017 на суму 224402 грн 20 коп. (платiжне доручення № 8 вiд 16.03.2017), від 21.03.2017 згідно платіжних доручень на загальну суму 299687 грн 09 коп., у т.ч. згідно платiжного доручення № 294 від 21.03.2017 на суму 16244 грн 65 коп. (код операції 101).

Як вбачається з інформації, отриманої від Управління економічного аналізу Головного управління ДПС в Одеській області, суми надходжень платежів до інтегрованих карток платників автоматично зараховуються відповідно до «Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 № 5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 березня 2021 року за № 321/35943 із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства фінансів України від 1 жовтня 2024 року № 482 (враховуючи зміни, внесені наказом Міністерства фінансів України від 21 жовтня 2024 року № 524).

Головним територіальним управлінням юстиції в Одеській області платіжною інструкцією від 21.03.2017 № 294 сплачено 16244 грн 65 коп. на рахунок єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. У «Призначенні платежу» зазначено: «Згiдно вик. докум. № Ю-292-25 У вiд 08.12.2014 (В8/46665197 вiд 22.12.16) стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лагуна-Ренi» (31180219) КБК 71010000».

Вказана платіжна інструкція рознесена інформаційною системою ДПС автоматично до інтегрованої картки Товариства з обмеженою відповідальністю «Лагуна-Рені» відповідно до заповненого поля «Призначення платежу». Таким чином з огляду на зазначене вище за рахунок коштів у сумі 16244 грн 65 коп. набутих від продажу реалізованого майна боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Лагуна-Рені» була погашена заборгованість (недоїмки) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

вигодонабувачем спірних коштів є ТОВ «ЛАГУНА-РЕНІ» (), борг якого з єдиного внеску було погашено за рахунок коштів, отриманих після реалізації майна на торгах з реалізації лоту № 183175: майновий комплекс - нежитлова будівля, площею 562,5 м.кв, за адресою: Одеська область, м. Рені, вул. Дунайська, 188 б.

При цьому, скаржник зазначає, що на дату подання позову, як вбачається з його змісту, позивач стверджує, що виконавче провадження закрито. Таким чином, з оглядом на зазначене вище, позовна вимога Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення з Головного управління ДПС в Одеській області коштів у сумі 16244 грн 65 коп. є безпідставною та необґрунтованою у розумінні приписів Податкового кодексу України.

Скаржник вважає, що Головне управління ДПС в Одеській області, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, взагалі, є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки не є розпорядником бюджетних коштів, а є державним органом, який здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, правильністю нарахування податків, повнотою і своєчасністю внесених у відповідні бюджети податків, зборів і інших обов`язкових платежів, установлених законодавством відповідно до Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227. Отже, з огляду на наведене, апелянт вважає, що належним відповідачем є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАГУНА-РЕНІ», борг якого з єдиного внеску було погашено за рахунок спірних коштів у сумі 16244 грн 65 коп.

На думку скаржника, Головне управління ДПС в Одеській області не є набувачем коштів, перерахованих за виконавчим документом, кошти стягнуті на користь держави в рахунок погашення податкових зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Лагуна-Рені», що стало підставою для закінчення виконавчого провадження № 46665197 з примусового виконання вимоги від 08.12.2014№ Ю-492-25-У.

Наявна правова підстава, це вимога від 08.12.2014№ Ю-492-25-У видана ДПІ у Ренійському районі ГУ ДФС в Одеській області відносно боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Лагуна-Рені» (), яка перебувала на виконанні у позивача та до вчинення дій з стягнення суми коштів за якою, відповідно до приписів ч.16 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», строк давності не застосовується.

Окрім того, скаржник зазначає, що суд першої інстанції допустився порушення норм процесуального права при визначенні підсудності спору. Головне управління ДПС в Одеській області, вважає, що спір у цій справі пов`язаний з порядком справляння податків, отже не належить до юрисдикції господарського суду, а мав вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

Спір щодо вимоги про повернення коштів стягнутих до бюджету за податковою вимогою про стягнення заборгованості сплати податків на користь держави належить розглядати за правилами адміністративного судочинства незалежно від того, чи поєднана така вимога з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.12.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області, м.Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 27.10.2025 року у справі №916/3293/25, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

19.12.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), м.Дніпро надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить суд в задоволенні апеляційної скарги Головного управління ДПС в Одеській області, м.Одеса відмовити в повному обсязі. Рішення Господарського суду Одеської області від 27.10.2025 у справі № 916/3293/25 залишити без змін.

Позивач зазначає, що судове рішення, яким визнані недійсними торги з реалізації арештованого майна боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Лагуна-Рені», яке набрало законної сили, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового рішення правова підстава вважається такою, що відпала.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Отже, правові підстави набуття стягувачем грошових коштів на суму 16244 грн 65 коп., перерахованих відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) згідно статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» як кошти для задоволення вимог стягувача, які в свою чергу були отримані від реалізації майна боржника під час здійснення зведеного виконавчого провадження № 48501594, та у подальшому електронні торги з реалізації арештованого майна боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Лагуна Рені» визнані судом недійсними, відпали, у зв`язку з чим, отримані кошти підлягають поверненню відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України.

Отже, на думку позивача, зазначене спростовує доводи апелянта, що «..суд першої інстанції ігнорував дані обставини, при цьому безпідставно застосував статтю 1212 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин та судову практику щодо її застосування, оскільки за обставинами справи №916/3293/25 та предметом спору правовідносини які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про виконавче провадження» в рамках виконання виконавчого документу - вимоги від 08.12.2014№ Ю -492-25-У про стягнення на користь держави з ТОВ «Лагуна-Рені» () боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску у розмірі 16244,65 грн.

Стосовно доводів апелянта щодо неналежного відповідача та порушення норм процесуального права при визначенні підсудності спору позивач з посиланням на нормативно правові акти зауважує, що Головне управління ДПС в Одеській області є правонаступником РВ Ізмаїльської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області (). Головне управління ДПС в Одеській області () не є юридичною особою, а є відокремленим підрозділом юридичної особи - Державної податкової служби України (). Позивач вважає, що Головне управління ДПС в Одеській області, незважаючи на те, що не є юридичною особою, проте є державним органом, може бути стороною у господарській справі.

Відзив долучено до матеріалів справи.

26.01.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Дніпровського управління Міністерства юстиції України, м.Дніпро надійшло клопотання, у якому останній просить суд замінити позивача у справі № 916/3293/25 Південне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) () в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області на його правонаступника Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (, адреса: 65091, м. Одеса, вул. Разумовська, 37).

В обґрунтування клопотання заявник зазначає, що відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 31.12.2025 Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) () змінило назву на Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (), а 26.05.2025 зареєстровано нову юридичну особу публічного права - Одеське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (Код ).

З 31.12.2025 в структуру Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не входять управління забезпечення примусового виконання рішень юрисдикція, яких поширюється на Одеську область.

Враховуючи вищенаведені надані докази та в зв`язку з тим, що позивач у справі №916/3293/25 наразі відноситься до структури Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (), задля правильного вирішення спору, слід здійснити заміну позивача Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) () на його правонаступника, в юрисдикції якого перебуває ВП 47323067 - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України ().

Дослідивши клопотання Дніпровського управління Міністерства юстиції України, м.Дніпро про заміну у справі №916/3392/25 його правонаступником, судова колегія вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи зі складу спірного матеріального правовідношення.

Відповідно до частини 1 статті 104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Згідно з нормами статті 52 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Так, відповідно до Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2025 № 517 «Деякі питання міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» (далі Постанова № 517) Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перейменовано на Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України та утворено юридичну особу публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції України зокрема Одеське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України.

Згідно з Додатком 1 до Постанови № 517 визначені адміністративнотериторіальні одиниці, на які поширюються повноваження Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Автономна республіка Крим, Миколаївська, Одеська, Херсонська області, м. Севастополь, а повноваження Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України - Дніпропетровська, Запорізька, Кіровоградська області.

Відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 31.12.2025 Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) () змінило назву на Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (), а 26.05.2025 зареєстровано нову юридичну особу публічного права - Одеське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (Код )

Юрисдикцію міжрегіональних управлінь визначає Міністерство юстиції України. Наказом Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 31.12.2025 № 7244-к «Про введення в дію Структури та штатної чисельності, штатних розписів», з 31 грудня 2025 року введена в дію структура та штатна чисельність Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 19.12.2025 № 3541/5 «Про затвердження структури та штатної чисельності» та штатний розпис Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, затверджений Державним секретарем Міністерства юстиції України Олександром Буханевичем 31.12.2025 (копія додається). Відтак з 31.12.2025 в структуру Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не входять відділи примусового виконання рішень, юрисдикція яких поширюється на Одеську область.

Тобто, із зазначеного вище вбачається, що з урахуванням додатку №1 до Постанови №517 від 06.05.2025 відбулась реорганізація органів Міністерства юстиції України та визначені адміністративно-територіальні одиниці, на які поширюються повноваження міжрегіонального територіального органу.

Оскільки повноваження Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України поширюються на Автономну Республіку Крим, Миколаївську Одеську, Херсонську області м. Севастополь, а на Дніпровське міжрегіональне управління - Дніпропетровська, Запорізька, Кіровоградська області, то суд апеляційної інстанції погоджується із заявленим клопотанням про необхідність здійснення заміни позивача у даній справі, а саме замінити позивача справі №916/3293/25, а саме Південне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) () в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області на його правонаступника Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (, адреса: 65091, м. Одеса, вул. Разумовська, 37.

Приписи п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму (що станом на момент подання позову у даній справі складає 3028 грн.).

В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову. Судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа №916/3293/25 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 16244 грн 65 коп.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Головного управління ДПС в Одеській області, м.Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 27.10.2025 року у справі №916/3293/25 не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеській області від 27.10.2025 року у справі №916/3293/25 не потребує скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи належними засобами доказування наступні обставини.

21.12.2016 відбулись електронні торги з реалізації майнового комплексу - нежитлової будівлі, площею 562,5 м2, розташованого за адресою: Одеська обл., м. Рені, вул. Дунайська, 188 б (лот №183175). За результатами проведеного аукціону, переможцем даних торгів стало Товариство з обмеженою відповідальністю Скарбниця Бессарабії, запропонувавши за майновий комплекс ціну у розмірі 7247000 грн, що підтверджується протоколом проведення електронних торгів за №221791.

29.12.2016 посадовою особою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області був складений акт державного виконавця про реалізацію нерухомого майна, в якому, зокрема, було зазначено, що переможцем торгів з продажу нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю Лагуна-Рені за адресою: Одеська область, м. Рені, вул. Дунайська, 188 б, визнано Товариство з обмеженою відповідальністю Скарбниця Бессарабії.

23.03.2017 Головним територіальним управлінням юстиції в Одеській області було перераховано на рахунок РВ Ізмаїльськ. ДПІ ГУ ДФС в Одеській області грошові кошти у розмірі 16 244 грн 65 коп, що підтверджується платіжним дорученням №294 від 21.03.2017, у призначенні платежу якої зазначено: згідно вик. докум. №Ю-292-25 У від 08.12.2014 (38/46665197 від 22.12.16) стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Лагуна-Рені (31180219) КБК 71010000.

30.06.2017 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №46665197 з примусового виконання вимоги № Ю-292-25-У від 08.12.2014, виданої ДПІ у Ренійському районі ГУ ДФС в Одеській області, про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Лагуна-Рені єдиного соціального внеску у розмірі 16244 грн 65 коп., у зв`язку з повним виконанням вимог виконавчого документа.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 07.06.2017 у справі №916/24/17, залишеним без змін постановою суду касаційної інстанції, електронні торги з реалізації арештованого майна Товариства з обмеженою відповідадьністю Лагуна-Рені, а саме: майнового комплексу нежитлової будівлі, площею 562,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Рені, вул. Дунайська, 188б (лот №183175), що відбулися 21.12.2016, визнано недійсними; визнано недійсними протокол проведення електронних торгів №221791 від 21.12.2016 та акт державного виконавця про реалізацію нерухомого майна від 29.12.2016.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 20.04.2021 у справі №916/3626/20, з урахуванням ухвали від 07.05.2021, позов Товариства з обмеженою відповідальністю Скарбниця Бессарабії було задоволено частково, присуджено до стягнення з держави Україна в особі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) в особі відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області шляхом списання з рахунків державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Скарбниця Бессарабії суму, сплачену в якості розрахунку за об`єкт нерухомості на прилюдних торгах в розмірі 6 884 650 грн.

05.06.2024 Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) звернулося до Ренійського відділення Ізмаїльської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області з вимогою, відповідно до якої позивач повідомляв, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень перебувало зведене виконавче провадження № 48501594 про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю Лагуна-Рені на користь стягувачів (держави, юридичних та фізичних осіб). До складу зведеного виконавчого провадження входило виконавче провадження №46665197 з примусового виконання вимоги №ІО-292-25-У від 08.12.2014 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Лагуна-Рені єдиного соціального внеску у розмірі 16244 грн 65 коп. У межах зведеного виконавчого провадження відділу примусового виконання рішень було звернуто стягнення на майно боржника: майновий комплекс - нежитлова будівля, площею 562.5 м.кв., за адресою: Одеська область, м. Рені, вул. Дунайська, 188 б.

З отриманої від реалізації майна суми коштів на рахунок стягувача у виконавчому провадженні №46665197 були перераховані кошти у розмірі 16244 грн 65 коп. Посилаючись на судові рішення у справах №916/24/17, №916/3626/20, якими було визнано торги недійсними та стягнуто з Управління сплачені переможцем кошти, позивач вимагав у місячний строк з дня отримання даної вимоги, повернути кошти в розмірі 16 244 грн 65 коп.

Листом від 05.07.2024 ГУ ДПС в Одеській області у відповідь на вимоги позивача, зокрема, вимогу від 05.06.2024, повідомила про можливість подання заяви для отримання коштів відповідно до Порядку №417, оскільки в інтегрованій картці платника Товариства з обмеженою відповідальністю Лагуна Рені рахується переплата у сумі 23 959 грн 89 коп.

У зв`язку з тим, що податковим органом не було задоволено вимогу позивача щодо повернення коштів у розмірі 16244 грн 65 коп., останній звернувся до суду захистом своїх порушених прав, заявивши до стягнення з відповідача, як правонаступника отримувача коштів, спірних коштів в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Інших належних та допустимих доказів матеріали справи не містять.

Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих відповідачем грошових коштів в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України у розмірі 16244 грн 65 коп.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстав позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) від 04.11.1950 передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Загальні підстави виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, наслідком події; застосовуються також до вимог, зокрема, про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з ч. 2 ст. 1214 Цивільного кодексу України об`єктом кондикції є не лише майно, а й грошові кошти, що безпідставно утримані чи набуті.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17).

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність декількох умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або звертає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи i відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем) з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №916/2478/20, від 04.05.2022 у справі №903/359/21, від 05.10.2022 у справі №904/4046/20, від 01.10.2024 у справі №916/3575/23, від 01.10.2024 у справі №910/19574/23, від 24.09.2024 у справі №925/1293/23).

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Втім, необхідною умовою для цього є: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17).

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17).

У постанові від 07.02.2024 у справі №910/3831/22 Велика Палата Верховного Суду, відступивши від висновків, викладених у постанові Касаційного цивільного суду від 02.02.2021 у справі №330/2142/16-ц та постановах Касаційного господарського суду від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 17.08.2021 у справі №913/371/20 та від 27.03.2019 у справі №905/1313/18, наголосила, що зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 Цивільного кодексу України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який він не виконує добровільно.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому виникнення певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, під час вирішення даної справи було встановлено, що спірна сума коштів у розмірі 16 244 грн 65 коп. була перерахована на рахунок районного відділу Ізмаїльської державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області правонаступником якого є відповідач після звернення стягнення на майно боржника Товариства з обмеженою відповідальністю Лагуна-Рені у межах зведеного виконавчого провадження.

Проте, в подальшому електронні торги з продажу майна Товариства з обмеженою відповідальністю Лагуна-Рені були визнані недійсними, в наслідок чого з Держави Україна в особі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в особі відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень Одеської області були стягнуті кошті, зараховані на відповідних рахунок органу державної виконавчої служби за результатом проведення торгів.

Судом першої інстанції вірно враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 06.12.2022 у справі № 910/14177/21, обставини якої є подібними до обставин даної справи, та зазначає, що з урахуванням визнання електронних торгів недійсними, всі учасники правовідносин, які склалися в процесі здійснення виконавчих дій в межах виконавчого провадження, мають бути повернуті у стан, який передував проведенню прилюдних торгів.

Отже, оскільки електронні торги з реалізації нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю Лагуна-Рені визнані недійсними у судовому порядку, а рішенням суду у справі №916/3626/20 стягнуто з позивача вартість майна на користь переможця торгів, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що правова підстава для набуття грошових коштів відповідачем, як стягувачем у межах виконавчого провадження, на користь якого були перераховані кошти від реалізації нерухомого майна, відпала.

З огляду на викладене, враховуючи, що підстава, на якій позивачем було перераховано на користь відповідача грошові кошти у розмірі 16 244 грн 65 коп., відпала у зв`язку з визнанням недійсними у судовому порядку електронних торгів, та присудження до стягнення з позивача рішенням у справі №916/3626/20 коштів, сплачених переможцем торгів, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення заявленого позивачем позову шляхом присудження до стягнення з відповідача безпідставно набутих відповідачем грошових коштів у розмірі 16 244 грн 65 коп.

Судова колегія відхиляє доводи скаржника про те, що Головне управління ДПС в Одеській області, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, є неналежним відповідачем, з огляду на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 № 296 реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання як структурних підрозділів до відповідних територіальних органів Служби за переліком згідно з додатком. Відповідно до переліку, який є додатком до цієї постанови, Ізмаїльська ОДПІ ГУ ДФС була реорганізована шляхом приєднання до ГУ ДФС в Одеській області.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 було приписано утворити Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537 утворено, як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1; реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2; визначено територіальні органи Державної податкової служби правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.

Згідно з додатком 1 постанови № 537 було утворено Головне управління ДПС в Одеській області, а згідно з додатком 2 - Головне управління ДФС реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління ДПС в Одеській області.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 № 893 ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, зокрема, Головне управління ДПС в Одеській області. Установлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій; права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Наказом ДПС України від 30.09.2020 № 529 утворено як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком, у тому числі, Головне управління ДПС в Одеській області.

Згідно з даними, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління ДПС в Одеській області є відокремленим підрозділом Державної податкової служби України, тип відокремленого підрозділу філія (інший відокремлений підрозділ), ідентифікаційний код ВП 44069166.

Відповідно до ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 21-1 Закону України Про центральні органи виконавчої влади територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, визначені частиною першою цієї статті, утворюються без статусу юридичної особи та є органами державної влади, можуть мати окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк зі своїм найменуванням та із зображенням Державного Герба України.

Верховний Суд неодноразово висловлювався щодо процесуального статусу територіальних органів ДПС України, як відокремлених підрозділів ДПС України, зокрема, у постанові від 16.01.2025 у справі № 910/9262/24 суд виснував, що відокремлений підрозділ ДПС України, який утворений без статусу юридичної особи, натомість є органом державної влади, діє від імені центрального органу державної влади, а отже може бути стороною в судовому процесі.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія зазначає, що Головне управління ДПС в Одеській області є правонаступником Ізмаїльського ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області та може бути стороною у даній справі.

В свою чергу, безпідставним є посилання апелянта на те, що спір у цій справі пов`язаний з порядком справляння податків, адже між позивачем та відповідачем не виникли зобов`язання зі сплати податків, а спір направлений саме на повернення учасників правовідносин, які склалися в процесі здійснення виконавчих дій в межах виконавчого провадження, у стан, який передував проведенню прилюдних торгів.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту ст.79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.02.2021 у справі №927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Надаючи оцінку всім доказам та доводам позивача у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування «вірогідності доказів», судова колегія доходить висновку про те, що докази, надані позивачем на підтвердження існування обставин для стягнення з відповідача коштів є такими, що відповідають таким стандартам, тоді як доводи, наведені скаржником, не підтверджені такими доказами і останній не довів суду належними засобами доказування наявність обставин для відмови у стягненні коштів у розмірі 16 244 грн 65 коп.

Тому колегія суддів вважає, що у даному випадку суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вірно застосував положення національного законодавства, надав вірну оцінку спірним правовідносинам у контексті зазначених норм, у зв`язку із чим оскаржуване рішення, яке переглядалося в апеляційному порядку, є правомірним, а доводи Головного управління ДПС в Одеській області, м.Одеса, викладені в апеляційній скарзі, є такими, що не спростовують наведених висновків господарського суду першої інстанції, а, відтак, підстави для скасування чи зміни судового рішення у даному випадку відсутні.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Головного управління ДПС в Одеській області, м.Одеса не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 27.10.2025 року у справі №916/3293/25 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області, м.Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 27.10.2025 року у справі №916/3293/25 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 27.10.2025 року у справі №916/3293/25 залишити без змін.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п.2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 05.03.2026 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва

Судді Я.Ф. Савицький

А.І. Ярош