ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"16" березня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/783/25
Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М., розглянувши матеріали заяви представника Товариства з додатковою відповідальністю "Рівнефармація" про розподіл судових витрат у справі
за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Рівнефармація"
до відповідача Рівненської міської ради
про стягнення збитків в розмірі 3 964 748,37 грн
без виклику представників сторін
Товариство з додатковою відповідальністю "Рівнефармація" звернулось до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Рівненської міської ради про стягнення збитків в розмірі 3 964 748,37 грн.
Рішенням суду від 19.02.2026 позов задоволено частково, вирішено стягнути з Рівненської міської ради на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Рівнефармація" збитки у вигляді вартості нерухомого майна у розмірі 3 380 000,00 гривень та 38 854,97 гривень судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

03.03.2026 через підсистему "Електронний суд" від представника позивача Товариства з додатковою відповідальністю "Рівнефармація" адвоката Іванова І.О. надійшла заява про розподіл судових витрат у справі, в якій просить стягнути з відповідача 50 000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 04.03.2026 поновлено представнику позивача строк для подання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу та прийнято заяву представника Товариства з додатковою відповідальністю "Рівнефармація" адвоката Іванова І.О. про розподіл судових витрат до розгляду. Також, вказаною ухвалою вирішено розгляд заяви здійснювати без повідомлення учасників справи, запропоновано відповідачу у строк до 11.03.2026 подати заперечення на заяву про розподіл судових витрат (у випадку наявності).

10.03.2026 через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшло заперечення щодо відшкодування судових витрат, в якій просить відмовити позивачу у розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Дослідивши матеріали заяви про розподіл судових витрат та заперечення відповідача, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно частини 1 та 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу (частина 3 статті 221 ГПК України).

За приписами частини 3 статті 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, за приписами статті 244 ГПК України слідує, що додаткове рішення - це засіб виправлення неповноти основного судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте, він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом.

Частиною 1 та 2 статті 221 ГПК України встановлено, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Так, позивачем у позовній заяві зазначено, що орієнтована вартість витрат на професійну правничу допомогу складає 50 000,00 грн.

У заяві від 02.03.2026 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу представник позивача адвокат Іванов І.О. просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 50 000,00 грн.

Розглянувши заяву по суті, суд зазначає наступне.

Згідно з приписами частини 2 статті 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частини 1 та 2 статті 126 ГПК України встановлює, що:

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;

- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Частина 4 статті 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат в сумі 50 000,00 грн адвокатом подано: копію Договору про надання правничої допомоги від 12.03.2025; копію Додаткової угоди №1 від 20.02.2026 до договору про надання правничої допомоги від 12.03.2025; копію Акту № 1 від 20.02.2026 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правничої допомоги від 12.03.2025.

Так, 12.03.2025 між адвокатом Івановим Ігорем Олександровичем (надалі - адвокат) та Товариством з додатковою відповідальністю "Рівнефармація" (надалі - клієнт) укладено Договір про надання правничої допомоги (надалі - Договір), яким адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а клієнт зобов`язаний оплатити правничу допомогу у порядку та строки обумовлені сторонами.

За правничу допомогу, передбачену цим Договором, клієнт може сплачувати адвокату гонорар, що узгоджується сторонами у окремій угоді. В ціну Договору не включені фактичні витрати адвоката щодо виконання ним зобов`язань за договором (пункт 3.1 Договору).

У відповідності до пункту 2 Додаткової угоди № 1 до Договору про надання правничої допомоги від 12.03.2025, сторони узгодили фіксований розмір гонорару адвоката за правничу допомогу в сумі 50 000,00 грн, що невід`ємно пов`язані із здійсненням повноважень адвокатом представництва клієнта як позивача та розглядом господарської справи № 918/783/25 (за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Рівнефармація" до Рівненської міської ради про стягнення збитків), що розглядається Господарським судом Рівненської області суддя Горплюк А.М., з таких видів адвокатської діяльності: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення позовної заяви, інших заяв, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів юридичної особи в суді під час здійснення господарського судочинства; підготовка до розгляду справи; збір доказів; інші види адвокатської діяльності, не заборонених законом.

В розмір гонорару, зазначеного у пункту 2 цієї додаткової угоди включені фактичні витрати адвоката щодо виконання ним зобов`язань за Договором (пункт 3 Додаткової угоди).

Пунктом 4 Додаткової угоди узгодили, що клієнт сплачує адвокату гонорар, зазначений у пункту 2 цієї додаткової угоди у строк, що не перевищує чотири місяці з моменту підписання цієї додаткової угоди.

20.02.2026 між сторонами підписано Акт приймання - передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правничої допомоги від 12.03.2025, яким погоджено, що адвокатом були надані, а клієнтом прийняті послуги з правничої допомоги за договором від 12.03.2025 та додатковою угодою № 1 від 20.02.2026 до цього договору, а саме: надання адвокатом правової допомоги клієнту, що пов`язана з господарською справою №918/783/25 (за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Рівнефармація" до Рівненської міської ради про стягнення збитків), що розглядається Господарським судом Рівненської області суддя Горплюк А.М.

У пунктах 2 та 4 вказаного Акту сторони погодили, що вартість наданих послуг узгоджується сторонами у вигляді фіксованого розміру гонорару адвоката за правничу (правову) допомогу в сумі 50 000,00 грн. Підписанням цього акту сторони засвідчують, що послуги надані в повному обсязі, якісно, претензій одна до одної щодо виконання обов`язків за договором від 12.03.2025 та додатковою угодою № 1 від 20.02.2026 до цього Договору сторони не мають.

Вказані вище Договір про надання правничої допомоги, Додаткова угода № 1 до Договору про надання правничої допомоги та Акт приймання - передачі підписані клієнтом та адвокатом, скріплені відтисками печаток останніх.

Договір про надання правової допомоги за своєю природою є договором про надання послуг, який врегульований Главою 63 Цивільного Кодексу України (надалі - ЦК України).

Зокрема, стаття 903 ЦК України, передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 632 ЦК України, передбачає, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом.

За пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Як встановлено статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту (подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21).

Суд враховує, що сторони погодили розмір гонорару у твердій грошовій сумі (фіксована оплата) в розмірі 50 000,00 грн.

Доказом того, що Іванов Ігор Олександрович є адвокатом, свідчить Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КВ № 001888, що видане Київським міським КДКА.

Як зазначено вище, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі критерії застосовує Європейський Суд з Прав Людини (надалі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

З урахуванням наведеного, понесені стороною витрати на професійну правничу допомогу, окрім документального обґрунтування та доведеності, мають відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити, у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі №920/13/19 наголосив, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Заперечуючи проти відшкодування витрат позивача, представник відповідача подав заперечення, в яких вказує, що позивачем не долучено до заяви документів (платіжні інструкції/доручення, фіскальні чеки, видатковий касовий ордер, виписка з банку та інші фінансові документи), які б могли підтвердити факт отримання адвокатом коштів, а саме гонорару у розмірі 50 000, 00 грн, як і не вказано детальний опис робіт проведений адвокатом та здійснених ним витрат, а зазначено лише загальний перелік проведених адвокатом робіт, що не відповідає вимогам статті 126 ГПК України.

Надаючи оцінку запереченням відповідача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивача, суд зазначає наступне.

Згідно усталеної практики Верховного Суду, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 звернув увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини 4 статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статтею 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Суд враховує, що відповідачем не надано доказів необґрунтованості та неспівмірності витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

Судом враховано пункт 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009, яким передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, що за наслідками розгляду вказаної справи, при прийнятті Господарським судом Рівненської області рішення від 19.02.2026, не було вирішено питання про розподіл судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, згідно пункту 3 частини 4 статті 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Рішенням у даній справі заявлені вимоги ТДВ "Рівнефармація" задоволено частково в розмірі 3 380 000,00 грн, що складає 85,25% від позовних вимог.

Як вже зазначалось вище, у Договорі про надання правничої допомоги від 12.03.2025 сторони погодили фіксовану оплату в розмірі 50 000,00 грн, відтак враховуючи часткове задоволення позову, стягненню підлягають витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 42 625,00 грн.

Крім того, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 № 922/1964/21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду № 904/4507/18 від 12.05.2020 вказано, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

При цьому, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22).

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 77-79 ГПК України).

Враховуючи вказане, беручи до уваги, що спір у даній справі стосується відшкодування збитків та практика Верховного Суду щодо спірних правовідносин є сталою, суд виснує, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 50 000,00 грн є неспівмірними зі складністю справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи сукупний час, витрачений адвокатом на опрацювання спірних правовідносин та розумну необхідність витрат для даної справи.

На підставі викладеного, керуючись зазначеними критеріями оцінки судових витрат на професійну правничу допомогу, ураховуючи характер спору та розумну необхідність судових витрат для розгляду конкретної справи в господарському суді, беручи до уваги обсяг наданих адвокатом послуг, суд вважає заявлену суму компенсації витрат позивача надмірною, тому присуджує її частково у розмірі 25 000,00 грн. В іншій частині заяви слід відмовити.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву представника Товариства з додатковою відповідальністю "Рівнефармація" про розподіл судових витрат - задовольнити частково.

2. Стягнути з Рівненської міської ради (вул. Соборна, 12а, м. Рівне, 33028, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Рівнефармація" (майдан Незалежності, 3, м. Рівне, 33028, ) 25 000,00 (двадцять п`ять тисяч грн 00 коп.) грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

4. Наказ видати після набрання додатковим судовим рішенням законної сили.

Стягувач (позивач): Товариство з додатковою відповідальністю "Рівнефармація" (майдан Незалежності, 3, м. Рівне, 33028, ).

Боржник (відповідач): Рівненська міська рада (вул. Соборна, 12а, м. Рівне, 33028, ).

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне додаткове рішення складено та підписано 16.03.2026.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя А.М. Горплюк