ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"16" березня 2026 р. м. Київ Справа № 911/686/26

Господарський суд Київської області у складі судді Христенко О.О., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Лікарська династія» від 12.03.2026 (вх. № 2107 від 13.03.2026) про забезпечення позову

без виклику представників учасників справи

встановив:

11.03.2026 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Лікарська династія» надійшла позовна заява до Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях та Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання договору продовженим.

Позовні вимоги, зокрема, обґрунтовані тим, що рішення про відмову в продовженні договору оренди державного майна, оформлене листом №932-02-1-2910 «Щодо оренди державного майна» є незаконним, оскільки прийнято з порушенням норм Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 2020 р. № 483 та Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

13.03.2026 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Лікарська династія» надійшла заява від 12.03.2026 (вх. № 2107 від 13.03.2026), в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях та Головному управлінню Державної податкової служби у Київській області вчиняти будь-які дії, спрямовані на повернення з оренди орендованого приміщення (частина трьоповерхової окремо розташованої адміністративної будівлі площею 1441, 50 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Переяслав, вул. Б. Хмельницького, 95) за Договором №2371 від 11.03.2021.

В обґрунтування вказаної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Лікарська династія» зазначає про те, що враховуючи, що предметом позову є визнання продовженим строку дії договору, існує об`єктивна необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Заявник зазначає, що обраний захід забезпечення позову є тимчасовим, на період вирішення спору по суті, з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав заявника за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, такий захід забезпечення позову є тимчасовим та зменшить ризик порушення майнових прав заявника, пов`язаних з примусовим поверненням майна та безпідставним стягнення неустойки та забезпечувального депозиту.

Також, необхідність вжиття заходів забезпечення позову, обґрунтовується ще й тим, що у разі задоволення позовної заяви, договір продовжить свою дію. В свою чергу, у разі підписання Акту повернення з оренди орендованого майна, відсутній механізм скасування такого акту та повернення майна в оренду заявнику. Тобто, заявник вважає, що незастосування обраних заходів забезпечення позову призведе до фактичного унеможливлення виконання рішення суду, оскільки договір припинить свою дію і майно буде повернутим з оренди, а визнання його продовженим за рішенням суду не призведе в такому випадку до поновлення порушених прав та законних інтересів заявника.

Оцінивши доводи та аргументи Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Лікарська династія» стосовно необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії, суд дійшов таких висновків.

Приписами ст. ст. 136, 140 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

У відповідності до частин 1, 3, 4 статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема:

- накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

- забороною відповідачу вчиняти певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

- іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З огляду на викладені вище норми процесуального закону вжиття заходів щодо забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя та уникнення можливого порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, відтак умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову у порядку вказаних вище процесуальних норм, зокрема і частини 4 статті 137 ГПК України, слід враховувати, що однією із умов для застосування заходів забезпечення позову, крім арешту морського судна, є те, що ці заходи мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, відтак конкретний захід забезпечення позову буде співмірним із позовною вимогою, якщо при його застосуванні забезпечується:

- збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору;

- можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками;

- можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Враховуючи зазначене, співмірність та адекватність заходу до забезпечення позову передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням, зокрема, вартості майна, що підлягає арешту, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Звідси, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову та які можуть виражатись у вчиненні відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору: повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Схожі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2024 у cправі №910/3268/22

При цьому, обов`язок доказування наведеного покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до вимог ст.ст. 73, 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Поряд з цим, слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

До того ж, заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Суд вважає за необхідне наголосити на те, що інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити, попри це такі дії не можуть визнаватись встановленими поза межами процедури та стандартів доказування, оскільки за такого підходу порушується баланс рівності усіх учасників судового процесу та презюмується абсолютне право заявника на застосування обраних ним заходів забезпечення позову.

Судом враховано неодноразово висловлену Великою Палатою Верховного Суду позицію, згідно якої сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі №904/2104/19, від 21.06.2023 у справі №916/3027/21.

Так, згідно статей 7, 13 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин; судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Такі принципи господарського судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення.

Отже, доводи заявника про необхідність вжиття заходів забезпечення позову визнаються судом неспроможними і необґрунтованими, тоді як наявність у процесуальному законі певного способу забезпечення позову, ще не свідчить про безумовне його застосування та вжиття за будь-яким поданим до суду позовом.

Крім того, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22, у випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Водночас у таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Оцінивши доведеність та обґрунтованість доводів Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Лікарська династія» щодо необхідності вжиття заявлених останнім заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і співмірності вимог заявника стосовно забезпечення позову, наявності зв`язку між заявленими заходами забезпечення позову і предметом позовних вимог, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Лікарська династія» про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Лікарська династія» від 12.03.2026 (вх. № 2107 від 13.03.2026) про забезпечення позову відмовити.

Ухвала складена та підписана 16.03.2026, набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена у апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду у строки та порядок відповідно до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.О. Христенко