ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"17" березня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/274/26

Господарський суд Закарпатської області у складі головуючого - судді Сисина С.В., при секретарі судового засідання Далекорій Б.В., розглянувши в судовому засіданні клопотання позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІС» про забезпечення позову від 11.03.2026 (зареєстроване за вх.№02.3.1-02/2307/26 від 11.03.2026) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІС», , місцезнаходження 89626, Закарпатська область, Мукачівський район, село Ключарки, вулиця Підгородська, будинок 27,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО», , місцезнаходження 89600, Закарпатська область, місто Мукачево, вулиця Пряшівська, будинок 5, корпус А,

про стягнення заборгованості за договором поставки, пені, 3% річних, та інфляційних втрат,

за участі представників сторін:

від позивача адвоката Бахтин І.І. (згідно ордеру серії АО №1223694 від 16.03.2026),

від відповідача адвоката Андрусенко К.І. (згідно ордеру серії АІ №2151135 від 12.03.2026),

В С Т А Н О В И В:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІС» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою від 10.03.2026 (зареєстрованою за вх.№02.3.1-05/289/26 від 11.03.2026) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО» (далі - відповідач) про стягнення 8909529,42 грн з яких: 5441432,70 грн заборгованість за договором поставки №02/03/23 від 02.03.2023, 2473671,20 грн - пеня, 3% річних у розмірі 232823,24 грн та 761602,28 грн інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ «БУДСЕРВІС» зазначає, що 02.03.2023 між ним та відповідачем укладено договір поставки №02/03/23 (далі договір), на виконання умов якого позивач як постачальник у період з 06.08.2024 по 25.11.2024 здійснив поставку ТОВ «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО» як покупцю дизельного палива (далі товар) на суму 7397346,50 грн окремими партіями згідно з видатковими накладними №446 від 06.08.24, №485 від 22.08.24, №570 від 05.10.24, №582 від 14.10.24, №594 від 18.10.24, №624 від 08.11.24 та №641 від 25.11.24 та відповідно до товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів (нафти) (копії яких долучені до позовної заяви) №Р446 від 06.08.24, №Р485 від 22.08.24, №Р570 від 05.10.24, №Р582 від 14.10.24, №Р594 від 18.10.24, №Р624 від 08.11.24, №Р641 від 25.11.24.

Позивач стверджує, що станом на 01.08.2024 за відповідачем рахувалося сальдо початкове у розмірі 2983071,20 грн (тобто мав місце борг відповідача в означеній сумі) та внаслідок подальших поставок та лише часткових оплат, згідно з Актом звірки взаємних розрахунків за період 01.08.2024 03.03.2026, сума основного непогашеного боргу становить 5441432,70 грн.

Навівши такі обставини справи, а також долучивши до позовної заяви копії означених вище видаткових накладних, товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів (нафти), рахунків-фактур на оплату, виставлених ТОВ «БУДСЕРВІС» (такі документи складені за період з 06.08.2024 по 25.11.2024), копії Акту звірки взаємних розрахунків по стану за період з 01.01.2024 по 20.11.2024 та Акту звірки взаємних розрахунків по стану за період 01.08.2024 03.03.2026 між ТОВ «БУДСЕРВІС» і ТОВ «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО», ТОВ «БУДСЕРВІС» просить стягнути з ТОВ «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО» 8909529,42 грн з яких: 5441432,70 грн заборгованість за договором поставки №02/03/23 від 02.03.2023, 2473671,20 грн - пеня, 3% річних у розмірі 232823,24 грн та 761602,28 грн інфляційні втрати.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено головуючого суддю Сисина С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2026.

2. Згідно з ухвалою від 12.03.2026 суд залишив без руху позовну заяву від 10.03.2026 ТОВ «БУДСЕРВІС» до ТОВ «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО» та встановив позивачу строк 5 днів для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду доказів сплати судового збору.

3. 11.03.2026 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від ТОВ «БУДСЕРВІС» надійшло клопотання про забезпечення позову від 11.03.2026 (зареєстроване за вх.№02.3.1-02/2307/26), згідно з яким позивач просить:

- вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО» та знаходяться на всіх його рахунках у банківських та інших фінансових установах, у межах суми основного боргу - 5441432,70 грн;

- у разі відсутності достатньої кількості грошових коштів на рахунках відповідача, накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО» у межах ціни позову.

Обґрунтовуючи клопотання про забезпечення позову від 11.03.2026, позивач вказує на наявність реальних ризиків, що можуть зробити майбутнє рішення суду фактично невиконуваним, акцентуючи увагу на сукупності об`єктивних обставин. По-перше, заявник наголошує на значному розмірі грошових вимог, що становлять 8909529,42 грн та тривалому періоді прострочення (понад півтора року), що, на думку позивача, свідчить про свідоме та системне ухилення відповідача від виконання зобов`язань. По-друге, позивач вказує на недобросовісну поведінку відповідача, яка полягає в ігноруванні спроб позасудового врегулювання спору та подальшому використанні отриманого товару без належної оплати. Особливу увагу в обґрунтуванні забезпечення позову приділено фактичним діям відповідача щодо зменшення свого майнового активу: до заяви позивач долучає докази того, що відповідач активно розпродає транспортні засоби (тягачі та причепи) з власним логотипом, про що свідчать численні актуальні публікації на інтернет-ресурсах. Заявник підкреслює, що специфіка діяльності відповідача у сфері транспортної логістики дозволяє йому оперативно виводити кошти на рахунки третіх осіб або здійснювати перереєстрацію транспорту, що за умови відсутності арешту призведе до неможливості реального виконання в майбутньому судового рішення. Додатковим аргументом щодо критичного стану платоспроможності відповідача позивач зазначає відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень, згідно з якими Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО» є відповідачем у низці інших господарських справ, які перебували у Господарському суді Закарпатської області (справи №907/845/23, №907/98/21, №907/376/20), за результатами розгляду яких суди ухвалювали рішення про стягнення з ТОВ «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО» заборгованостей перед іншими суб`єктами господарювання. Наведене підтверджує системний характер невиконання боржником (відповідачем у справі) своїх фінансових зобов`язань та обґрунтовує необхідність негайного накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах суми основного стягнення (як вказано у п.1 прохальної частини клопотання про забезпечення позову), а у разі відсутності достатньої кількості грошових коштів на рахунках відповідача позивач просить накласти арешт на рухоме та нерухоме майно відповідача у межах ціни позову (як вказано у п.2 прохальної частини клопотання про забезпечення позову).

До заяви про забезпечення позову відповідно до ч. 5 ст. 139 ГПК України долучено квитанцію про сплату судового збору за подання заяви та докази надіслання заяви до електронного кабінету відповідача.

4. Згідно з ухвалою від 12.03.2026 суд призначив розгляд клопотання позивача про забезпечення позову від 11.03.2026 у справі №907/274/26 до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін на 17.03.2026 на 13:30 та встановив відповідачу строк до 16.03.2026 для подання суду письмових пояснень щодо поданого позивачем клопотання про забезпечення позову.

5. 13.03.2026 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від представника відповідача адвоката Андрусенко К.І. надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції від 13.03.2026 (зареєстрована за вх.№02.3.1-02/2366/26).

Згідно з ухвалою від 16.03.2026 суд задовольнив заяву представника відповідача адвоката Андрусенка К.І. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції від 13.03.2026 (зареєстровану за вхідним №02.3.1-02/2366/26 від 13.03.2026).

6. 16.03.2026 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від представника відповідача адвоката Андрусенко К.І. надійшло заперечення на клопотання від 16.03.2026 (яке зареєстроване за вхідним №02.3.1-02/2414/26), згідно з яким представник відповідача просить відмовити у задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи заперечення проти клопотання про забезпечення позову, представник відповідача зазначає про повну безпідставність та недоведеність доводів позивача, вказуючи, що саме лише припущення про можливість ухилення від виконання судового рішення та значний розмір заборгованості (на чому наголошує позивач) не можуть бути підставами для вжиття заходів забезпечення позову. Відповідач наводить спростування тверджень позивача про активний розпродаж власного майна, наголошуючи, що вказані позивачем оголошення на вебсайті «Авто-ріа» не стосуються транспортних засобів відповідача, а стосуються транспортних засобів, які належать іншій фізичній особі-підприємцю Дешко Юрію Володимировичу. Саме цей ФОП є власником знаку для товарів та послуг «DESHKO», що підтверджується відомостями з цього приводу з Спеціальної інформаційної системи УКРНОІВІ - Українського національного офісу інтелектуальної власності та інновацій.

Окрім того, відповідач акцентує увагу на своїй добросовісності, підтвердженій відсутністю записів у Реєстрі боржників та наявністю у власності 46 одиниць транспортних засобів, що свідчить про стабільний майновий стан та спроможність виконати рішення суду у разі задоволення позову.

Додатково відповідач зауважує на процесуальних порушеннях з боку позивача, зокрема на відсутності у клопотанні пропозицій щодо зустрічного забезпечення, що згідно з ч. 7 ст. 140 ГПК України є самостійною підставою для повернення такої заяви.

7. 16.03.2026 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від ТОВ «БУДСЕРВІС» надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви від 16.03.2026 (яка зареєстрована за вхідним №02.3.1-02/2411/26), до якої долучені докази усунення позивачем недоліків позовної заяви, про які зазначено в ухвалі суду.

Згідно з ухвалою від 17.03.2026 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначив підготовче засідання на 15.04.2026 та встановив сторонам строки на подачу заяв по суті справи.

8. У судовому засіданні 17.03.2026, представник позивача клопотання про забезпечення позову підтримала та одночасно просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ТОВ «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО» та знаходяться на всіх його рахунках у банківських та інших фінансових установах, у межах суми основного боргу - 5441432,70 грн, а у разі відсутності достатньої кількості грошових коштів на рахунках відповідача, накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу у межах також суми основного боргу - 5441432,70 грн (а не у межах ціни позову, як помилково зазначено в заяві про забезпечення позову).

Представник відповідача, який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, просив відмовити у задоволенні клопотання про забезпечення позову повністю з підстав наведених у запереченні відповідача від 16.03.2025 та звернув увагу на відсутність в клопотанні відомостей про зустрічне забезпечення, що є підставою для його повернення позивачу.

9. Розглянувши клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову (далі клопотання) шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу, які знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке належить відповідачу у межах 5441432,70 грн, тобто у межах розміру позовних вимог в частині стягнення основного боргу за договором поставки №02/03/23 від 02.03.2023, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення такого клопотання, виходячи з такого.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні, у випадку задоволення позову.

Близькі за змістом висновки, щодо застосування статей 136, 137 ГПК України, викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначено у ст. 136 ГПК України, згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

За змістом ст. 136 ГПК України у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між певним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову чи забезпечити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення. Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням, зокрема, того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права цього учасника (відповідача), а відповідно, чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у випадку, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 904/5876/19, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

10. Під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

У пункті 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що під час розгляду, зокрема заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно та/або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами та/або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Під забезпеченням позову у даному випадку слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. При цьому забезпечення позову має бути спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

У свою чергу, суд при вирішенні питання про забезпечення позову має здійснити оцінку обґрунтованості таких доводів заявника, щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить, окрім іншого оцінити розумність, обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Водночас, ч. 4 ст. 137 ГПК України передбачає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 922/2928/17 та у постанові Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 922/599/19).

Також передумовою забезпечення позову є обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову, що гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (заявника).

У цих висновках суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 21.12.2021 у справі № 910/10598/21.

З огляду на викладене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. При цьому такі заходи забезпечення позову мають відповідати принципам розумності, обґрунтованості і адекватності їх застосування.

11. Судом встановлено, що предметом спірних правовідносин є заявлена позивачем вимога майнового характеру про стягнення 8909529,42 грн, з яких: 5441432,70 грн заборгованість за договором поставки №02/03/23 від 02.03.2023, 2473671,20 грн - пеня, 3% річних у розмірі 232823,24 грн та 761602,28 грн - інфляційні втрати.

Отже, позивач звернувся до суду з позовною вимогою майнового характеру.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 28.08.2019 у справі №910/4491/19.

Отже, виконання судового рішення у справі (за умови задоволення позовних вимог) безпосередньо залежить від того, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів.

У цьому контексті варто зауважити, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача у будь-який момент як розпорядитися коштами, що знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що у майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За наведених умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача у будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. Такого висновку дійшла об`єднана палата Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду в постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06.12.2023 у справі № 917/805/23, від 11.10.2023 у справі № 916/409/21, від 15.09.2023 у справі № 916/2359/23, від 08.08.2023 у справі № 922/1344/23, від 27.04.2023 у справі № 916/3686/22, від 22.04.2024 у справі № 922/3929/23, що свідчить про усталеність судової практики з цього питання.

12. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у справах № 914/2157/19 від 20.07.2020, № 910/19256/16 від 10.04.2018, № 910/20479/17 від 14.05.2018, № 922/1605/18 від 11.09.2018, № 909/526/19 від 14.01.2019, № 925/288/17 від 25.01.2019, № 904/1417/19 від 26.09.2019).

Отже, під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами.

Водночас не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

У поданій заяві про забезпечення позову, позивач посилається на тривале невиконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №02/03/23 від 02.03.2023 щодо повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, в результаті чого у відповідача більше одного року (враховуючи здійснену останню поставку за договором 25.11.2024) наявна основна заборгованість за договором в сумі 5441432,70 грн. Наведене є підставою звернення в суд про стягнення як основного боргу в сумі 5441432,70 грн, так і пені у розмірі 2473671,20 грн, 3% річних у сумі 232823,24 грн та інфляційних втрат в сумі 761602,28 грн, що загалом становить 8909529,42 грн.

За таких обставин, суд вбачає підстави для задоволення клопотання позивача про забезпечення позову щодо накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача, враховуючи, що накладення арешту на грошові кошти, які належать відповідачу, що знаходяться на будь-яких рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах у межах розміру позовних вимог в частині стягнення основного боргу за договором в сумі 5441432,70 грн та у випадку відсутності таких коштів на рахунках накладення арешту на майно відповідача в межах цієї ж суми, є адекватним, розумним, та співмірним із заявленими позовними вимогами та пов`язаними з ними заходами забезпечення позову, адже попередить можливе подальше порушення прав позивача щодо можливого ухилення відповідача від виконання рішення суду (у разі задоволення позовних вимог про стягнення грошових коштів).

Такі заходи забезпечення позову відповідають вимогам процесуального законодавства щодо їх співмірності, розумності та обґрунтованості, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретними заходами забезпечення позову і предметом позовної вимоги, адже враховують фактичні обставини, які є предметом розгляду справи, відповідно до яких відповідач (згідно доводів позовної заяви) не сплачує позивачу заборгованість за договором поставки №02/03/23 від 02.03.2023 в розмірі 5441432,70 грн, що є підставою нарахування 2473671,20 грн - пені, 3% річних у розмірі 232823,24 грн, та 761602,28 грн інфляційних втрат.

Задовольнивши клопотання позивача про забезпечення позову судом враховано, що у запереченні на таке клопотання та у судовому засіданні по розгляду клопотання 17.03.2026, представник відповідача не заперечив поставки йому позивачем товару згідно договору поставки №02/03/23 від 02.03.2023 та наявність у ТОВ «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО» перед ТОВ «БУДСЕРВІС» основного боргу за поставлений товар за договором у сумі 5441432,70 грн. Щодо цього, суд зазначає, що з долучених позивачем до позовної заяви і заяви про усунення недоліків позовної заяви від 16.03.2026 документів, зокрема Акту звірки взаємних розрахунків по стану за період 01.08.2024 03.03.2026 між ТОВ «БУДСЕРВІС» і ТОВ «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО» вбачається наявність у відповідача такого основного боргу за договором поставки №02/03/23 від 02.03.2023 за поставлений товар у сумі 5441432,70 грн та вбачається, що останній платіж за договором за поставлений товар ТОВ «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО» здійснило ще 15.01.2025 (більше 14 місяців тому назад).

Більше цього, задовольнивши клопотання позивача про забезпечення позову судом враховано, при зверненні з таким клопотанням, незважаючи на те, що ціна позову згідно позовних вимог у справі становить 8909529,42 грн з яких: 5441432,70 грн заборгованість за договором поставки №02/03/23 від 02.03.2023, 2473671,20 грн - пеня, 3% річних у розмірі 232823,24 грн та 761602,28 грн інфляційних втрат, у той же час ТОВ «БУДСЕРВІС» звертається в суд з клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти і майно, що належать ТОВ «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО» у межах 5441432,70 грн (тобто у межах розміру позовних вимог в частині стягнення основного боргу за договором поставки).

Отже, позивач, заявивши позовні вимоги у справі майнового характеру про стягнення з відповідача 8909529,42 грн, одночасно просить застосувати заходи забезпечення позову лише в межах розміру позовних вимог в частині стягнення основного боргу за договором в сумі 5441432,70 грн, що становить 61 % від ціни позову в розмірі 8909529,42 грн.

13. Суд погоджується з аргументами відповідача про те, що судові рішення у справах №907/845/23, №907/98/21, №907/376/20 не свідчать про неналежний на даний час фінансовий стан ТОВ «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО», на чому наголошує позивач у поданому клопотанні.

Щодо цього при постановленні ухвали про задоволення клопотання позивача про забезпечення позову суд не враховує доводи ТОВ «БУДСЕРВІС» про те, що рішення у цих господарських справах свідчать про критичний стан платоспроможності відповідача, так як суд зазначає, що судові рішення у означених справах, у яких ТОВ «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО» було відповідачем, набрали законної сили ще до 01.01.2025, а саме: у справі №907/845/23 судове рішення набрало законної сили 24.09.2024 (згідно постанови Західного апеляційного господарського суду), у справі №907/98/21 ухвала Господарського суду Закарпатської області від 28.04.2021 про закриття провадження (через відмову позивача від позову) набрала законної сили 28.04.2021; у справі №907/376/20 рішення Господарського суду Закарпатської області від 16.12.2020 набрало законної сили 06.04.2021.

Більше цього, згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження на сайті Міністерства юстиції України (посилання на сайт - https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors) встановлено відсутність на час постановлення ухвали 17.03.2026 відомостей про відкриті виконавчі провадження стосовно боржника ТОВ «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО», .

Отже, такі наведені позивачем обставини справи не вказують про критичний стан платоспроможності відповідача, на чому наголошує позивач у клопотанні про забезпечення позову.

Поряд з цим, враховуючи встановлені судом обставини звернення позивача в суд із позовною заявою про стягнення з відповідача 8909529,42 грн, з яких: 5441432,70 грн заборгованість за договором поставки №02/03/23 від 02.03.2023, 2473671,20 грн - пеня, 3% річних у розмірі 232823,24 грн та 761602,28 грн інфляційних втрат; враховуючи, що за наявності таких позовних вимог майнового характеру про стягнення з відповідача 8909529,42 грн (ціна позову) згідно клопотання про забезпечення позову ТОВ «БУДСЕРВІС» просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти і майно, що належать ТОВ «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО» лише у межах 5441432,70 грн (тобто лише в межах розміру позовних вимог в частині стягнення основного боргу за договором поставки, що становить 61 % від загальної ціни позову); а тому з цього приводу суд виснує, що навіть за відсутності доказів критичного стану платоспроможності відповідача, сам факт звернення позивача із означеною позовною заявою з позовними вимогами майнового характеру про стягнення з відповідача 8909529,42 грн вказує про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що майно (в тому числі грошові кошти), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Тим більше, задовольнивши клопотання позивача про забезпечення позову, суд враховує його обгрунтовані доводи про тривалу (більше одного року) заборгованість відповідача перед позивачем за договором договору поставки №02/03/23 від 02.03.2023 у розмірі 5441432,70 грн, що також вбачається із долучених до матеріалів справи документів, чого також не заперечив відповідач згідно заперечення проти клопотання позивача та не заперечив представник відповідача у судовому засіданні 17.03.2026.

Щодо таких доводів відповідача про відсутність доказів його критичного стану платоспроможності, крім наведених вище висновків про наявність підстав для забезпечення позову, суд ще раз наголошує, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача у будь-який момент як розпорядитися коштами, що знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що у майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

14. При використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначити обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами (пункт 8.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі №914/1570/20).

Суд наголошує, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Європейським судом з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» (рішення від 19.03.1997) зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини.

Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Суд констатує, що заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших учасників (акціонерів) юридичної особи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

У цих висновках Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 13.01.2021 у справі № 910/9855/20, від 19.01.2021 у справі № 902/774/20, від 25.01.202Г у справі № 902/775/20, від 31.08.2021 у справі № 910/5116/21, від 07.09.2021 у справі № 910/6481/21, від 08.12.2021 у справі № 927/481/21, від 21.12.2021 у справі № 910/10598/21, від 11.02.2022 у справі № 927/893/21, від 15.04.2022 у справі № 904/7930/21.

Щодо цього, враховуючи предмет та підстави заявленого позову майнового характеру в частині стягнення основного боргу за договором, виконання в майбутньому судового рішення у цій справі за позовом про стягнення грошових коштів у розмірі 5441432,70 грн, суд зазначає, що у разі задоволення позовних вимог, подальше виконання рішення безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього на рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

При цьому, судом враховано доводи представника відповідача у запереченні на клопотання позивача про забезпечення позову, в якому такий представник зазначає про хороший майновий стан ТОВ «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО» та наявність у відповідача у власності 46 транспортних засобів.

Окремо суд наголошує, що зазначивши про свій хороший майновий стан та наявність у відповідача у власності 46 транспортних засобів, доказів на підтвердження таких обставин ТОВ «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО» не надало суду на час розгляду клопотання ТОВ «БУДСЕРВІС» про забезпечення позову.

Поряд з цим, сам по собі факт відсутності записів у Реєстрі боржників стосовно відповідача та відповідно встановлений судом факт відсутності на час постановлення ухвали 17.03.2026 відомостей про відкриті виконавчі провадження стосовно ТОВ «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО» (згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження на сайті Міністерства юстиції України) не є обгрунтованим підтвердженням хорошого майнового стану відповідача, тим більше за наявності обставин справи, про які повідомляє позивач у позовній заяві (з посиланням на долучені до позовної заяви копії документів) про наявність у відповідача впродовж більше ніж одного року основної заборгованості за договором поставки №02/03/23 від 02.03.202 у сумі 5441432,70 грн.

Щодо цього суд враховує, що за обставин звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі № 905/446/22).

У постанові від 06.10.2025 в справі № 907/312/25 Верховний Суд з приводу заперечень відповідача проти застосування заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на грошові кошти на рахунках та на майно відповідача одночасно, наголосив, що зі змісту доводів відповідача, не вбачається обґрунтованого доведення наявності у нього на відкритих ним рахунках в банківських установах достатньої кількості грошових коштів або про наявність іншого майна (із конкретизацією переліку та вартості). Попри посилання на те, що у відповідача наявні активи, які у понад 25 разів перевищують ціну позову, ним не подані змістовно докази (наприклад, оцінки майна), які б підтверджували можливість накладення арешту лише на конкретне майно, вартість якого покриває суму коштів, яка є спірною у межах справи №907/312/25.

15. Що стосується посилань представника позивача на необхідність накладення арешту на майно відповідача (у разі відсутності достатньої кількості грошових коштів на рахунках відповідача), то щодо цього суд зауважує наступне.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №910/12404/21, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22).

При цьому, Верховний Суд неодноразово наголошував (у постановах від 09.12.2020 у справі №910/9400/20, від 21.12.2020 у справі №910/9627/20) на необхідності конкретизації заходів забезпечення позову в аспекті співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до правових висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22, накладення арешту як на кошти, так і на майно відповідача, причому окремо на те і на інше у повній сумі спору, матиме наслідком подвійне забезпечення позовних вимог (і за рахунок коштів, і за рахунок майна), що також суперечить наведеним вимогам закону (ч. 4 ст. 137 ГПК України) стосовно співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження та який триває до визначення подальшої долі відповідного майна. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Отже накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам.

Подібні за своїм змістом висновки щодо застосування, зокрема, статті 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 915/373/20 та від 03.12.2021 у справі № 910/4777/21, а також від 08.10.2020 у справі №465/4985/18 і від 15.06.2021 у справі №757/48375/20 (щодо аналогічних за змістом положень Цивільного процесуального кодексу України).

При цьому, можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є за встановлених судом обставин справи для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Отже, щодо заявленого позивачем заходу забезпечення позову у виді накладення арешту на майно відповідача у межах зазначеної суми (у разі відсутності достатньої кількості грошових коштів на рахунках відповідача), то щодо цього суд зазначає, що, звертаючись із клопотанням про забезпечення позову ТОВ «БУДСЕРВІС» просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ТОВ «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО», які знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке належить відповідачу у межах 5441432,70 грн і на таке майно позивач просить накласти арешт (після встановлення відсутності грошових коштів на рахунках відповідача). Такі ж вимоги клопотання ТОВ «БУДСЕРВІС» про забезпечення позову підтвердила представник позивача у судовому засіданні 17.03.2026 по розгляду означеного клопотання.

Щодо цього суд зазначає, що відповідно до змісту ст.ст. 234 і 238 ГПК України висновки суду в резолютивній частині судового рішення не можуть залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне судове рішення), тобто у даній справі висновки суду про вжиття заходів забезпечення позову не можуть залежати від настання певних умов (наявності грошових коштів на рахунку відповідача).

Отже, задовольняючи клопотання позивача про забезпечення позову від 11.03.2026, з`ясувавши зміст, підстави та вимоги такого клопотання ТОВ «БУДСЕРВІС», суд доходить висновку про його задоволення шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ТОВ «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО», які знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке належить ТОВ «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО» у межах 5441432,70 грн (тобто у межах розміру позовних вимог в частині стягнення основного боргу за договором поставки №02/03/23 від 02.03.2023) та щодо цього суд зазначає, що, так як ухвала суду про забезпечення позову підлягає примусовому виконанню відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», то саме виконавець, який забезпечуватиме виконання в примусовому порядку ухвали суду про такі вжиті судом заходи забезпечення позову, визначатиме достатню кількість грошових коштів на рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах ТОВ «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО» у межах 5441432,70 грн та у випадку відсутності достатньої кількості грошових коштів у межах 5441432,70 грн виконавець в ході виконавчого провадження накладатиме арешт на майно ТОВ «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО» лише в межах різниці між сумою забезпечення позову та арештованих грошових коштів на рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах відповідача.

Такі висновки суду вбачаються з постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22, в якій зазначено, що за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення коштів доцільно накласти арешт на майно відповідача саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів.

Отже, за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення 5441432,70 грн, доцільно, на переконання суду, накласти арешт на майно відповідача саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів.

16. Дійшовши таких висновків про забезпечення позову в справі, судом враховано постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.10.2025 в справі № 907/312/25, в якій Верховний Суд, скасувавши постанову апеляційного суду про скасування ухвали суду першої інстанції в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача у межах суми позову; одночасно залишив без змін ухвалу суду першої інстанції про задоволення заяви позивача про забезпечення позову та вжиття таких заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу, які знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке належить відповідачу у межах суми позову.

У зазначеній постанові від 06.10.2025 в справі № 907/312/25 Верховний Суд звернув увагу, що у разі, коли відповідач не доводить, що наявних у нього грошових коштів та майна достатньо для виконання судового рішення у разі задоволення позову, накладення арешту на грошові кошти та майно в межах спірної суми є співмірним та виправданим. Верховний Суд неодноразово зазначав про можливість накладення арешту одночасно на кошти і на майно відповідача саме в межах суми позову, а доведення недоцільності та неспівмірності таких заходів покладається на відповідача. Аналогічний висновок Верховного Суду міститься у постанові від 07.01.2025 у справі № 910/1/21.

У зазначеній постанові від 06.10.2025 в справі № 907/312/25, погодившись із вжитими судом першої інстанції заходами забезпечення позову шляхом одночасного накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу, які знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке належить відповідачу у межах суми позову, Верховний Суд вказав, що такий висновок узгоджується з пунктами 31, 32 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22: "31. За умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення 23 238 041,19 грн. доцільно було накласти арешт на майно Відповідача саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів. 32. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти та майно Відповідача, однак, не врахувавши вимог щодо співмірності таких заходів (або неналежно конкретизувавши вжиті заходи забезпечення позову), дійшов помилкового висновку про накладення арешту і на грошові кошти в межах загальної ціни позову (23 238 041,19 грн), і на майно відповідача у такому ж обсязі (23 238 041,19 грн.), фактично арештував грошові кошти і майно на загальну суму, що удвічі перевищує ціну позову.". Аналогічні висновки викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2025 у справі № 910/268/23, на яку посилається скаржник.

У зазначеній постанові від 06.10.2025 в справі № 907/312/25 Верховний Суд звернув увагу, що з резолютивної частини ухвали Господарського суду Закарпатської області від 04.06.2025 у справі №907/312/25 слідує накладення арешту на кошти та майно виключно в межах спірної суми (1 805 761,89 грн).

Однак, зі змісту доводів відповідача, не вбачається обґрунтованого доведення наявності у нього на відкритих ним рахунках в банківських установах достатньої кількості грошових коштів або про наявність іншого майна (із конкретизацією переліку та вартості).

Попри посилання на те, що у ТОВ «Вінербуд» наявні активи, які у понад 25 разів перевищують ціну позову, ним не подані змістовно докази (наприклад, оцінки майна), які б підтверджували можливість накладення арешту лише на конкретне майно, вартість якого покриває суму коштів, яка є спірною у межах справи №907/312/25.

Отже, внаслідок неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать Відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, а також встановити на яке майно (із відповідною вартістю) можливо накласти арешт у межах забезпечення позову, колегія суддів Верховного Суду в справі № 907/312/25 вважала, що відповідач не довів недоцільність та неспівмірність таких заходів забезпечення.

Таким чином, у постанові від 06.10.2025 в справі № 907/312/25 Верховний Суд зазначив, що накладення арешту на грошові кошти та майно в межах спірної суми є співмірним та виправданим, що узгоджується із наведеними вище правовими висновками Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, наведеними в постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22.

17. Відповідно до змісту ч. 1-4 ст. 141 ГПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснене шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

При зверненні в суд із клопотанням про забезпечення позову позивач не вказав про застосування зустрічного забезпечення, а у запереченнях проти означеного клопотання позивача, відповідач вказав, що відсутність пропозиції щодо зустрічного забезпечення є підставою повернення клопотання позивачу.

З приводу таких доводів відповідача, суд зазначає, що у постанові від 09.02.2021 у справі №910/6503/19 Верховний Суд зазначив, що розгляд судом заяви про забезпечення позову, яка не містить пропозиції щодо зустрічного позову, не є порушенням норм ст.ст.139, 140 ГПК.

Щодо застосування зустрічного забезпечення, суд зазначає, що реалізація права на звернення до суду з заявою про забезпечення позову є складовою правосуб`єктності сторони в господарському процесі та може покладати на відповідного учасника справи встановлені процесуальним законом додаткові обов`язки, в тому числі щодо сплати зустрічного забезпечення.

У пунктах 59 62 постанови від 11.12.2023 у справі №904/1934/23 Верховний Суд в складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що положення статті 141 ГПК України передбачає право господарського суду застосувати зустрічне забезпечення до особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову.

Інститут зустрічного забезпечення спрямований на реалізацію таких основних засад господарського судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та пропорційність, адже забезпечення позову певною мірою обтяжує відповідача і у випадку незадоволення вимог позивача зустрічне забезпечення гарантує можливість відшкодувати збитки.

На відміну від забезпечення позову, яке застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача та виконання судового рішення та вживається судом виключно за заявою учасника справи, зустрічне забезпечення має на меті зберегти певний баланс сторін та мінімізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів, і може застосовуватися судом за власною ініціативою. Окрім того, зустрічне забезпечення позову застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Такі висновки сформовані Верховним Судом у постанові від 28.07.2023 у справі №911/2797/22.

Підсумовуючи наведене, з метою дотримання таких основних засад господарського судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, пропорційність, дотримання балансу інтересів сторін, враховуючи критерії розумності, обґрунтованості та адекватності, суд вважає, що наявні підстави для вжиття заходів зустрічного забезпечення, враховуючи застосування судом запропонованих позивачем заходів забезпечення позову.

18. Щодо розміру зустрічного забезпечення, суд зазначає, що такий розмір визначається судом з урахуванням обставин справи та приписів Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (ч.3 ст. 141 ГПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії».

Частиною 1 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Визначаючи розмір зустрічного забезпечення, суд враховує, що у позовній заяві позивач посилається на тривале невиконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №02/03/23 від 02.03.2023 щодо повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, в результаті чого у відповідача наявна основна заборгованість за договором в сумі 5441432,70 грн, що є підставою звернення в суд з позовом про стягнення як основного боргу в означеній сумі, так і пені у розмірі 2473671,20 грн, 3% річних у сумі 232823,24 грн та інфляційних втрат в сумі 761602,28 грн, що загалом становить 8909529,42 грн (ціна позову).

У той же час, заявивши позовні вимоги у справі майнового характеру про стягнення з відповідача 8909529,42 грн, згідно клопотання про забезпечення позову позивач просить застосувати заходи забезпечення позову не на загальний розмір позовних вимог у сумі 8909529,42 грн, а лише в межах розміру позовних вимог в частині стягнення основного боргу за договором в сумі 5441432,70 грн, що становить 61 % від ціни позову.

При вирішенні питання про застосування зустрічного забезпечення, з метою забезпечення збалансованості інтересів учасників спору, суд вважає за доцільне застосувати захід зустрічного забезпечення шляхом зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі 163242,98 грн, що становить 3% від заявлених позивачем позовних вимог про стягнення основної суми боргу за договором поставки №02/03/23 від 02.03.2023. За позицією суду з урахуванням обставин справи, такий розмір зустрічного забезпечення є пропорційним застосованим судом заходам забезпечення позову та ймовірним, у зв`язку з цим, негативним наслідкам для відповідача у даній справі чи інших осіб, чиї права або охоронювані законом інтереси можуть бути порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову.

При визначенні розміру зустрічного забезпечення судом також враховано відсутність клопотання відповідача про застосування зустрічного забезпечення, що, однак, відповідно до положень ст.141 ГПК України не позбавляє суд права застосувати таке зустрічне забезпечення з власної ініціативи, тим більше за обставин даної справи, згідно з якими відповідач подав заперечення проти клопотання позивача про забезпечення позову.

При визначенні розміру зустрічного забезпечення судом також врахована поведінка позивача в частині звернення в суд із клопотанням про забезпечення позову лише в межах розміру позовних вимог щодо стягнення основного боргу за договором в сумі 5441432,70 грн (що становить 61 % від ціни позову), так як позивач не клопоче про забезпечення позову на весь загальний розмір позовних вимог у сумі 8909529,42 грн, а тому визначаючи розмір зустрічного забезпечення такий розмір судом визначено лише у виді 3% від заявлених позивачем позовних вимог про стягнення основної суми боргу в сумі 5441432,70 грн, тобто у сумі 163242,98 грн.

19. Суд звертає увагу, що відповідно до ч.ч. 7 і 8 статті 141 ГПК України особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову із застосуванням зустрічного забезпечення, протягом визначеного судом строку має надати суду документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення.

Якщо особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову, не виконує вимоги суду щодо зустрічного забезпечення у визначений судом строк, суд скасовує ухвалу про забезпечення позову та про зустрічне забезпечення.

20. Частиною 6 ст. 140 ГПК України встановлено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 141, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІС» про забезпечення позову від 11.03.2026 (зареєстроване за вх.№02.3.1-02/2307/26 від 11.03.2026) задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО» (, місцезнаходження 89600, Закарпатська область, місто Мукачево, вулиця Пряшівська, будинок 5, корпус А), які знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО» (, місцезнаходження 89600, Закарпатська область, місто Мукачево, вулиця Пряшівська, будинок 5, корпус А) у межах 5441432,70 грн (п`ять мільйонів чотириста сорок однієї тисячі чотириста тридцять дві гривень 70 копійок), тобто у межах розміру позовних вимог в частині стягнення основного боргу за договором поставки №02/03/23 від 02.03.2023.

Застосувати зустрічне забезпечення шляхом зобов`язання позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІС» (, місцезнаходження 89626, Закарпатська область, Мукачівський район, село Ключарки, вулиця Підгородська, будинок 27) внести на депозитний рахунок Господарського суду Закарпатської області (; рахунок в форматі IBAN - UA0018459; ДКСУ м. Київ; МФО 820172) грошові кошти в сумі 163242,98 грн (сто шістдесят три тисячі двісті сорок дві гривень 98 копійок) у десятиденний строк з дня постановлення ухвали.

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІС» (, місцезнаходження 89626, Закарпатська область, Мукачівський район, село Ключарки, вулиця Підгородська, будинок 27).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО» (, місцезнаходження 89600, Закарпатська область, місто Мукачево, вулиця Пряшівська, будинок 5, корпус А).

Ухвала набирає законної сили з 17.03.2026, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 17.03.2029.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені статтями 254 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повна ухвала складена і підписана 18.03.2026.

Суддя С.В. Сисин