ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16.03.2026 Справа № 908/629/26

м. Запоріжжя Запорізької області

Суддя Проскуряков К.В., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю спеціалізоване підприємство «ПРОМКАБЕЛЬ» від 13.03.2026 про забезпечення позову до подачі позовної заяви

Заявник: Товариство з обмеженою відповідальністю спеціалізоване підприємство «ПРОМКАБЕЛЬ» (вул. Трегубенка, буд. 17, кв. 46, м. Запоріжжя, 69006; )

Інші учасники справи:

1. Приватний виконавець Проценко Антон Юрійович (бул. Вінтера, буд. 26, офіс 1.11, м.Запоріжжя, 69041)

2. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

Без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

13.03.2026 через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС до Господарського суду Запорізької області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю спеціалізоване підприємство «ПРОМКАБЕЛЬ» від 13.03.2026 про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

13.03.2026 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, вказану заяву розподілено судді Проскурякову К.В.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявник посилається на те, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 23.12.2024 року у справі №908/2672/24 задоволено позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі», стягнуто з ТОВ СП «Промкабель» заборгованість в розмірі 94 734,19 грн. та судові витрати в розмірі 2 422,40 грн. На виконання рішення суду видано судові накази. 09 березня 2026 року на адресу ТОВ СП «Промкабель» надійшов рекомендований лист, з якого Заявник дізнався про проведення електронного аукціону Акт про проведення електронного аукціону від 23.02.2026 року ЗВП №79700408 з реалізації лоту №593074 майна, що належить ТОВ СП «Промкабель», а саме: нежилого приміщення, яке розташоване за адресою м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 12 в підвалі А-3. Зі змісту даного Акту Заявник дізнався про те, що оцінка майна проведена з чисельними порушеннями, в тому числі в Акті невірно зазначена загальна площа приміщення, яке виступало об`єктом оцінювання. Так, зі змісту Акту вбачається що здійснено реалізацію об`єкту нежитлового приміщення підвалу літ.А-3 загальною площею 108,0 кв.м. Водночас зі змісту отриманого Акту вбачалось, що оцінювання об`єкту проведено суб`єктом оціночної діяльності Макушиним А.А., а переможцем торгів стала Васильєва Наталія Платонівна, яка придбала майно за ціною 388 623,90 грн. Таким чином, ТОВ СП «Промкабель» вважає, що продаж майна відбувся на підставі оцінки, яка проведена з порушеннями, за зміненими параметрами об`єкту нерухомості, що призвело до заниження ціни лоту, без внутрішнього обстеження об`єкту нерухомості. Так, згідно даних технічного паспорту нежитлового приміщення підвалу літ.А-3, розташованого за адресою м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 12 загальна площа об`єкту складає 113,0 кв.м. Заявник бажає оскаржити дії приватного виконавця в судовому порядку, визнати недійсним та скасувати звіт суб`єкта оціночної діяльності Макушина А.А. про оцінку арештованого майна, визнати Акт про проведений електронний аукціон від 23.02.2026 року у ЗВП №79700408 недійсним, скасувати державну реєстрацію майна.

Враховуючи те, що майно нежитлове приміщення №40 підвалу, розташованого за адресою м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 12 (літ.А-3) може бути продане, подароване (відчужене в інший спосіб) переможницею торгів Васильєвою Наталією Платонівною під час розгляду спору в Господарському суді Запорізької області, Заявник просить суд прийняти заяву до розгляду, вжити заходи забезпечення позову шляхом: - накладення арешту на майно - нежитлове приміщення №40 підвалу, розташованого за адресою м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 12 (літ.А-3); - заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, та всім іншим органам (особам), уповноваженим на проведення державної реєстрації, вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав та/або обтяжень на об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення №40 підвалу, розташованого за адресою м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 12 (літ.А-3) до закінчення розгляду позовної заяви по суті.

Згідно з ч. 1 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю спеціалізоване підприємство «ПРОМКАБЕЛЬ» від 13.03.2026 про забезпечення позову до подачі позовної заяви, суд дійшов до висновку, що вказана заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову (ч. 1). Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч. 2).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 138 ГПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

За змістом ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Важливо, що особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами (п. 27 постанови Верховного Суду від 04.05.2023 у справі № 916/3710/22).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується необхідність застосування забезпечення позову та його певного виду. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім того, ухвала господарського суду про забезпечення позову в обов`язковому порядку повинна містити дані, на підставі яких можна зробити висновок про те, що невжиття того чи іншого заходу до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання в подальшому рішення господарського суду.

За приписами ст. 42 ГПК України, учасники справи мають право: подавати заяви та клопотання, докази. При цьому, зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази.

Згідно ч. 1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна зазначити підстави звернення з заявою про забезпечення позову та надати їм належне обґрунтування. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу для забезпечення позову.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У той же час, ст. 77 ГПК України передбачає, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У разі відсутності доказів в підтвердження викладених обставин та обґрунтування, що невжиття таких заходів утруднить чи зробить неможливим виконання рішення, господарський суд відхиляє таку заяву як необґрунтовану та не підтверджену належними доказами.

Суд зазначає, що Заявник одночасно поєднав в заяві усі свої можливі дії після подання заяви про забезпечення позову до подання позову до суду, а саме:

1. Оскарження дій приватного виконавця в порядку передбаченого Розділом VI «Судовий контроль за виконанням судових рішень» Господарського процесуального кодексу України, яким не передбачено вжиття заходів забезпечення позову у справі, яка вже розглянута судом та рішення суду (справа №908/2672/24) вже набрало чинності;

2. Можливим поданням позову предметом якого є визнання недійсним та скасування звіту суб`єкта оціночної діяльності Макушина А.А. про оцінку арештованого майна, та одночасно з цього питання Заявник посилається на судову практику згідно якої «визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців». Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19).

В той же час інші вимоги про визнання Акту про проведений електронний аукціон від 23.02.2026 року у ЗВП №79700408 недійсним та скасування державної реєстрації майна підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Суд зазначає, що забезпечення позову спрямоване на охорону матеріально-правових інтересів позивача, щоб гарантувати реальне виконання майбутнього рішення суду за результатами розгляду позову.

Скарга на дії чи бездіяльність виконавця не є позовною заявою і не вважається заявою по суті справи в розумінні ГПК України.

Забезпечення позову можливе у позовному провадженні. У порядку господарського судочинства, при розгляді скарги на дії виконавця, застосування заходів забезпечення позову (аналогічних забезпеченню позову) законом не передбачено, оскільки скарга розглядається за правилами, що не передбачають таких заходів

Отже, положення статей 136-146 ГПК України, які регламентують забезпечення позову, не можуть застосовуватися при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, державного чи приватного виконавця (статті 339-344 ГПК України поданої у порядку здійснення судового контролю за виконанням рішення суду, яке набрало законної сили (стягнення за яким не зупинялось) і підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

У ГПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження у порядку, передбаченому статтями 136, 137 ГПК України вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця.

Визнання недійсним аукціону з продажу майна у виконавчому провадженні здійснюється переважно шляхом позовного провадження, а не скарги. Оскільки аукціон є правочином, що породжує цивільні права та обов`язки, його скасування вимагає пред`явлення позову про визнання торгів недійсними та скасування протоколу/акта (особливо якщо майно вже придбано третьою особою).

Отже, способами захисту порушеного права є:

- позовне провадження (цивільне/господарське): застосовується, якщо предметом спору є визнання недійсними торгів як правочину, скасування протоколу проведення торгів, акта про придбання майна, та якщо є потреба у залученні покупця як третьої особи;

- скарга на дії виконавця (процесуальний порядок): застосовується лише для оскарження процедурних дій виконавця (наприклад, порушення порядку оцінки майна чи передачі на реалізацію), якщо торги ще не відбулися або не завершилися повним оформленням права власності на третьої особу (ст. 74 Закону "Про виконавче провадження").

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 619/2019/17 зазначено, що оскарження дій виконавця щодо процедури (до моменту реалізації майна) розглядається в порядку контролю за виконанням судового рішення (скарга). (публічно-правовий аспект). Якщо майно вже реалізоване третій особі (покупцю), виникає спір про право між боржником і покупцем. Такий спір має розглядатися виключно у позовному провадженні (приватно-правовий аспект).

Отже, вимоги про визнання торгів недійсними та скасування акта не можуть розглядатися в порядку скарги на дії виконавця, оскільки стосуються прав третіх осіб, а тому вирішення спору про цивільне право (власність покупця) шляхом розгляду скарги на процесуальні дії виконавця є неможливим.

З огляду на викладене, суд зазначає, що Заявник не визначився з майбутніми вимогами, тобто з заяви не зрозуміло який саме спір буде ним ініційовано: якщо скарга на дії приватного виконавця, то подана заява про забезпечення позову не може бути задоволена судом, а якщо у позовному провадженні, то можливо суд має оцінити наявність підстав для задоволення заяви про задоволення позову, тобто вказане свідчить про неузгодженість вимог.

Отже, враховуючи принцип диспозитивності господарського судочинства, за яким сторона самостійно обирає предмет та спосіб захисту порушеного права, суд констатує, що Заявник допустив двозначність у виборі майбутньої вимоги, яка можливо буде заявлена або у скарзі на дії приватного виконавця або шляхом подання відповідного позову до суду.

Крім цього з заяви не зрозуміло до якої саме особи будуть пред`явлені можливі позовні вимоги, та не наведено обставин, які б свідчили про те, що цією особою вживаються заходи, які унеможливлюють майбутнє виконання рішення суду. Саме лише бажання Заявника накласти арешт на майно у зв`язку з можливим зверненням з позовом до суду не є достатньою підставою для вжиття судом заходів забезпечення позову.

Згідно з абз. 1 ч. 6, ч. 8 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України, ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На підставі викладеного, суд відмовляє в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю спеціалізоване підприємство «ПРОМКАБЕЛЬ» від 13.03.2026 про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Суд зазначає, що позивач не позбавлений права на повторне звернення до суду з відповідною заявою.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 138-140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Прийняти заяву Товариства з обмеженою відповідальністю спеціалізоване підприємство «ПРОМКАБЕЛЬ» від 13.03.2026 про забезпечення позову до подачі позовної заяви до розгляду.

2. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю спеціалізоване підприємство «ПРОМКАБЕЛЬ» від 13.03.2026 про забезпечення позову до подачі позовної заяви відмовити.

3. Ухвалу суду направити до електронних кабінетів підсистеми Електронний суд ЄСІКС заявника, приватного виконавця та на поштову адресу Васильєвої Н.П.

4. Ухвала набирає чинності з моменту її підписання та відповідно до ч. 8. ст. 140, ст. 255 ГПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Згідно з ч. 8. ст. 140 ГПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції може бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову.

В ч. 1 ст. 256 ГПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.