ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"18" березня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/4708/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Мостепаненко Ю.І.,

при секретарі судового засідання Самойловій С.А.,

за участю представників:

від позивача Данильченко О.О. (довіреність від 23.10.2024 р.)

від відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення виконання судового рішення (вх. №2-390/26 від 02.03.2026)

по справі № 916/4708/25

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд. 1Д, )

до відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 )

про стягнення 450 374,11 грн.,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Одеської області на розгляді перебувала справа №916/4708/25 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення 450 374,11 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.02.2026 у справі №916/4708/25 позов задоволено; стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 343 055,48 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 107 318, 63 грн. заборгованості за відсотками та 5404, 49 грн. - витрат по сплаті судового збору.

27.02.2026 на примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області від 06.02.2026 у справі №916/4708/25 видано відповідний наказ.

02.03.2026 до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання (вх.№2-390/26), відповідно до якого останній просить суд відстрочити виконання рішення Господарського суду Одеської області від 06.02.2026 р. по справі №916/4708/25 на 12 місяців з дня постановлення ухвали суду.

В обґрунтування клопотання про відстрочення виконання рішення суду, заявник посилається на те, що з початку повномаштабної збройної агресії російської федерації проти України його сім`я була змушена залишити місце постійного проживання та набула статусу внутрішньо переміщених осіб. Житловий будинок, у якому проживала його сім`я було затоплено і зруйновано, також було втрачено усе майно, що призвело до істотного погіршення матеріального становища родини. При цьому, вказує, що на даний час проходить військову службу у Збройних Силах України, забезпечуючи утримання сім`ї. Крім того, зазначає, що на примусовому виконанні вже перебуває інше судове рішення за позовом АТ КБ ПриватБанк, яке виконується ним як боржником добросовісно, однак одночасне виконання кількох виконавчих документів може створити надмірне фінансове навантаження.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.03.2026 р. у справі № 916/4708/25 заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання судового рішення прийнято до розгляду із призначенням її до розгляду в судовому засіданні на 18.03.2026.

11.03.2026 до суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшло клопотання (вх №8652/26) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, яка задоволена ухвалою суду від 11.03.2026.

12.03.2026 до суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшли письмові пояснення на клопотання про відстрочення виконання рішення суду (вх.№8867/26), згідно яких останнє заперечує проти задоволення клопотання ОСОБА_1 та просить суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що заявником не надано ані доказів того, що кошти в стягнутій судом сумі у нього відсутні, ані доказів щодо розміру сукупного доходу ОСОБА_1 та відсутності будь-якого рухомого чи нерухомого майна, за рахунок якого можливе виконання судового рішення. Сам факт перебування на військовій службі не відносяться до виключних та непереборних обставин, які унеможливлюють виконання судового рішення. При цьому, доказів, які б свідчили про те, що рішення суду буде виконано в майбутньому також не надано. Крім того, банк зазначив, що в порушення ч. 5 ст. 331 ГПК України, заявник просить відстрочити виконання судового рішення на строк, який перевищує один рік з дня його ухвалення.

В судовому засіданні представник АТ КБ «Приватбанк» заперечував проти задоволення клопотання про відстрочення виконання судового рішення, просив суд відмовити в його задоволенні; ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату та час проведення судового засідання, шляхом направлення ухвали суду до його електронного кабінету.

Розглянувши клопотання ОСОБА_1 про відстрочення виконання судового рішення (вх.№ 2-390/26 від 02.03.2026р.), суд дійшов наступних висновків.

Згідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також, серед іншого, враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору та наявність стихійного лиха, інших надзвичайних подій тощо.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Верховним Судом у постанові від 27.02.2019р. по справі №796/43/2018 наголошено, що при вирішенні питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Отже, в основу ухвали про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення.

Так, згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Окрім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю, у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Оскільки, Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, то суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами норм Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст. 74 ГПК України).

Згідно ч.1 ст. 76 Господарського процесуального Кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального Кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Так, в обґрунтування підстав для відстрочення виконання рішення суду, ОСОБА_1 , зазначає, що з початку повномаштабної збройної агресії російської федерації проти України його сім`я була змушена залишити місце постійного проживання та набула статусу внутрішньо переміщених осіб. Житловий будинок, у якому проживала його сім`я було затоплено і зруйновано, також було втрачено усе майно, що призвело до істотного погіршення матеріального становища. При цьому, сам заявник проходить військову службу.

На підтвердження зазначеного заявником до клопотання додано: довідки ВЧ НОМЕР_2 № 1200 від 13.02.2026 та №1342 від 20.02.2026, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_2 від 20.05.2025, свідоцтво про одруження серії НОМЕР_3 , свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_4 , витяги з ЄРДР від 06.06.2023 та від 21.11.2025.

Разом з тим, проаналізувавши вищенаведене, суд доходить висновку, що заявником не доведено, що станом на даний час наявні обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Так, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 , зазначаючи про наявність у нього скрутного матеріального становища, не надав до суду жодних належних та допустимих доказів, в розумінні положень Господарського процесуального кодексу України, з яких можливо б було встановити його незадовільне фінансове становище/неспроможність наразі виконати рішення Господарського суду Одеської області від 06.02.2026 по справі №916/4708/25.

Посилання останнього на те, що його дружина і донька мають статус внутрішньо переміщених осіб та те, що сам заявник проходить військову службу самі по собі не доводять неможливість виконання рішення суду у цій справі та не є тими виключними обставинами, які можуть бути підставою для задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду в розумінні ст. 331 ГПК України.

При цьому, суд зазначає, що відповідач просить відстрочити виконання рішення суду строком на 12 місяців з дня постановлення ухвали суду, тоді як норма ч. 5 ст. 331 ГПК України передбачає можливість відстрочення виконання судового рішення на строк не більше одного року з дня ухвалення рішення суду по справі, що є неприпустимим.

Водночас, навіть за ненаведеного, суд звертає увагу, що заявником належним чином не обґрунтувано і не надано будь-яких доказів, які б свідчили про те, що рішення суду буде виконано ним в майбутньому після спливу максимального дозволеного строку, встановленого ч. 5 ст. 331 ГПК України для відстрочення виконання рішення суду.

За таких обставин, враховуючи не доведення заявником наявності виняткових обставин у розумінні ст. 331 ГПК України, які би тягли за собою необхідність відстрочення виконання рішення суду, ненадання до суду жодних доказів на підтвердження того, що заявник матиме змогу виконувати рішення суду в майбутньому, після спливу дозволеного законом строку для відстрочення виконання рішення суду, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення Господарського суду Одеської області від 06.02.2025 у справі №916/4708/25.

Керуючись ст. 331, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення виконання судового рішення (вх. №2-390/26 від 02.03.2026) по справі № 916/4708/25 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Повну ухвалу складено та підписано 19.03.2026 р.

Суддя Ю.І. Мостепаненко