ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2026 р. Справа№ 911/1466/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Барсук М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Овчинніковій Я.Д.

за участю представників сторін:

від позивача: Верхацький І.В.;

від відповідача : не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа"

на рішення Господарського суду Київської області від 29.10.2025 (повний текст складено 10.11.2025)

у справі №911/1466/25 (суддя Сокуренко Л.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа"

про стягнення 112 366 648, 53 грн,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та хід розгляду справи

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" про стягнення 112 366 648, 53 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору постачання природного газу № 3447-ПСО(ТКЕ)-17 від 01.09.2022 в частині оплати поставленого природного газу.

26.05.2025 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив, зокрема, відстрочити виконання рішення Господарського суду Київської області у справі № 911/1466/25 до моменту компенсації заборгованості з різниці в тарифах на умовах та в порядку, визначеному Законом № 1730-VIII або терміном на один рік з дня ухвалення такого рішення.

Короткий зміст судового рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 29.10.2025 у справі №911/1466/25 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" 112 366 648, 53 грн основного боргу та 423 920, 00 грн судового збору.

У задоволенні клопотання Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" про відстрочення виконання рішення відмовлено.

В обґрунтування рішення суд першої інстанції вказав, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази виконання відповідачем зобов`язання в частині здійснення оплати за поставлений природний газ за спірний період на загальну суму 112 366 648, 53 грн, у зв`язку із чим суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

В той же час, суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання відповідача про відстрочення рішення, оскільки останнім не доведено наявність у нього обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 29.10.2025 у справі №911/1466/25 в частині відмови у задоволенні клопотання про відстрочення виконання судового рішення та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити клопотання про відстрочення виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

- укладення відповідачем спірного Договору було спричинене існуванням у місті Біла Церква загрози зриву опалювального сезону 2022- 2023 років, своєчасний початок та стале забезпечення якого є обов`язком та пріоритетним завданням відповідача;

- кошти, передбачені законодавством на компенсацію різниці в тарифах, яка виникла починаючи з 01.06.2021, як відповідачу, так і жодному підприємству теплопостачання не надходили;

- джерелом погашення заборгованості теплопостачальних організацій перед позивачем за спожитий природний газ закон визначає саме заборгованість з різниці в тарифах, водночас на сьогодні Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» не передбачено кошти для компенсації заборгованості з різниці в тарифах;

- відповідач перебуває в скрутному матеріальному становищі, яке зумовлене систематичною несплатою населення за надані послуги, що в свою чергу і призвело до неможливості виконання зобов`язання перед позивачем за Договором зі сплати вартості поставленого природного газу;

- відповідача визначено критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №911/1466/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Ухвалою суду від 03.12.2025 залишено без руху апеляційну скаргу Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" на рішення Господарського суду Київської області від 29.10.2025 у справі №911/1466/25 та надано строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків шляхом подання доказів сплати судового збору в сумі 2422, 40 грн.

Ухвалою суду від 16.12.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 03.02.2026.

Ухвалою суду від 03.02.2026 відкладено розгляд справи на 24.02.2026.

Позиції учасників справи

25.12.2025 через систему «Електронний суд» позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, ухвалу суду просив залишити без змін.

Явка представників сторін

Представник відповідача у судове засідання 24.02.2026 не з`явився, водночас 24.02.2026 через систему «Електронний суд» від останнього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване неможливістю явки представника у судове засідання у зв`язку із хворобою та перебуванням на лікарняному.

Колегія суддів не знайшла підстав для задоволення клопотання про відкладення судового засідання з огляду на наступне.

Статтею 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Наведені відповідачем обставини в обґрунтування причин необхідності відкладення розгляду справи не можуть бути визнані судом поважними, оскільки не є об`єктивно непереборними, оскільки відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні інших представників, яким доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді відповідно до вимог процесуального закону.

Колегія суддів також враховує роз`яснення, викладені у пункті 2.3. Правил організації ефективного господарського судочинства, затверджених рішенням загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду № 5 від 29.05.2024, відповідно до яких не може бути визнано само по собі поважною причиною і не має наслідком безумовне відкладення розгляду справи або оголошення перерви у розгляді справи, зокрема, стан здоров`я, не підтверджений відповідними медичними довідками (лікарняним), крім випадків, коли з наданого медичного документу прямо вбачається протипоказання проти участі в судовому засіданні та/або коли медичне втручання призначене на час судового засідання; так само подання клопотання про відкладення слухання справи за станом здоров`я без обґрунтування щодо неможливості прибуття в судове засідання з причин хвороби та неможливості проведення судового засідання за відсутності учасника та/або його представника.

Медичних документів, з яких прямо вбачається протипоказання проти участі в судовому засіданні та/або коли медичне втручання призначене на час судового засідання відповідачем не надано.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

А тому, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), враховуючи рекомендації, викладені у пунктах 2.2., 2.3. Правил організації ефективного господарського судочинства, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні 24.02.2026 за відсутності представника відповідача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.09.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (далі - постачальник, позивач) та Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" (далі - споживач, відповідач) укладено договір постачання природного газу № 3447-ПСО(ТКЕ)-17 (далі - договір), за змістом п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві, який є виробником теплової енергії в розумінні пп. 1) пункту 4 Положення, природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору, постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з вересня 2022 року по березень 2023 року (включно), в кількості 35966,0614 тис. куб. м, в тому числі по місяцях: у серпні 2022 року - 0 тис. куб. м, у вересні 2022 року - 13,824 тис. куб. м, у жовтні 2022 року - 3126,704 тис. куб. м, у листопаді 2022 року - 5854,660 тис. куб. м, у грудні 2022 року - 6856,036 тис. куб. м, у січні 2023 року - 7937,072 тис. куб. м, у лютому 2023 року - 6615,069 тис. куб. м, у березні 2023 року - 5565,696 тис. куб. м.

Підпунктом 2.1.1 пункту 2.1 договору в редакції додаткової угоди № 4 до договору визначено, що постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з 01 травня 2023 року по 31 серпня 2023 року (включно), в кількості 45,56464 тис. куб. м, в тому числі по місяцях: у травні 2023 року - 15,56464 тис. куб. м, у червні 2023 року - 14,000 тис. куб. м, у липні 2023 року - 2,000 тис. куб. м, у серпні 2023 року - 14,000 тис. куб. м.

Пунктом 5.1 договору визначено, що споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступного порядку:

- 70 відсотків вартості фактично переданого відповідно до акту/актів приймання - передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/актів приймання-передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, а якому споживач повинен був сплатити 70 відсотків грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

Звертаючись до суду із даним позовом позивач вказував, що на виконання умов договору у період з вересня 2022 року до серпня 2023 року передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 322 191 058, 91 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Проте, як зазначив позивач, відповідач зобов`язання за договором в частині оплати поставленого природного газу виконав лише частково, сплативши за поставлений природний газ у спірному періоді грошові кошти в загальній сумі 209 824 410,38 грн, у зв`язку із чим станом на дату звернення до суду із позовом відповідач має основну заборгованість перед позивачем за договором в розмірі 112 366 648,53 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції, встановивши, що відповідач неналежним чином виконав своє зобов`язання в частині повної оплати за поставлений природний газ за спірний період, дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості на загальну суму 112 366 648, 53 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення 112 366 648, 53 грн апелянтом не оскаржується та відповідно до приписів ст. 269 ГПК України судом апеляційної інстанції не переглядається.

В той же час, у суді першої інстанції відповідачем було заявлено клопотання про відстрочення виконання рішення суду у справі № 911/1466/25.

Так, в обґрунтування поданого клопотання відповідач, зокрема, посилається на те, що заборгованість в розмірі 112 366 648,53 грн. виникла не вини останнього, яке чітко дотримується усіх діючих норм законодавства при купівлі природного газу у позивача, що використовується виключно для виробництва теплової енергії для споживачів.

Також відповідач посилається на те, що він виконує спеціальні функції з постачання тепла споживачам м. Біла Церква, тобто, здійснює суспільно необхідну діяльність. Але здійснюючи таку діяльність, КП БМР «БЦТМ» обмежено в можливості встановлення економічно обґрунтованих тарифів на тепло, тоді як затверджений тариф на тепло не покриває витрати КП БМР «БЦТМ» на природний газ, який використовується для виробництва тепла.

Крім того, Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» перебуває в скрутному матеріальному становищі, яке зумовлене систематичною несплатою населення за надані послуги, що в свою чергу і призвело до неможливості виконання зобов`язання перед позивачем за Договором зі сплати вартості поставленого природного газу.

Відповідно до статті 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

У постанові Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 917/138/16 зазначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Тобто, підставою для відстрочення виконання рішення має бути існування об`єктивних, непереборних, виняткових обставин, що ускладнюють вчасне виконання рішення.

Таким чином, особа, яка подала заяву про відстрочку виконання рішення повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Питання щодо надання відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Також колегія суддів зазначає, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, «легітимні сподівання» на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року, заява № 3236/03, п. 43)

З метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити:

1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами;

2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми;

3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»;

4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, в цьому контексті для визнання поважними причин затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів, обов`язково мають враховуватися інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення, оскільки пункт 1 статті 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29.06.2004 у справі «Жовнер проти України» (заява № 56848/00) зазначено, що стаття 1 Першого Протоколу вимагає, перш за все і особливо, щоб втручання державної влади у використання права на майно було законним. Суду належить з`ясувати, чи дотримується справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і вимогами основних прав громадян. Пошук подібної рівноваги повністю віддзеркалюється в структурі статті 1, отже, і в другому абзаці: повинно існувати пропорційно обґрунтоване співвідношення між зазначеною метою і засобами, що використовуються. Контролюючи виконання цієї вимоги, Суд визнає за державою певну свободу розсуду як для вибору способів впровадження, так і для вирішення, чи є їх наслідки виправданими та відповідають загальному інтересу у спробі досягти зазначеної мети закону.

Так, викладені відповідачем твердження про наявність ряду чинників, які сприятимуть відновленню платоспроможності КП БМР "Білоцерківтепломережа" у недалекому майбутньому, зокрема погашення заборгованості з різниці в тарифах, яка виникла через невідповідність тарифів на послуги з теплопостачання відповідно до вимог, вказаних у постановах Кабінету Міністрів України, планомірне підвищення ціни на теплову енергію до економічно обґрунтованої, що позначатиметься на підвищенні фінансово-економічних можливостей відповідача в 2025-2026 роках, наявність судових справ, в яких КП БМР "Білоцерківтепломережа" виступає стягувачем, фактично ґрунтуються на припущеннях відповідача та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту гарантованого надходження на користь відповідача грошових коштів у строк, встановлений процесуальним законодавством, для відстрочення виконання рішення у цій справі.

Також, відповідач не надав жодних доказів того, що ним вчиняються дії, спрямовані на врегулювання заборгованості в тарифах у визначеному Законом № 1730 порядку, зокрема докази звернення відповідачем до позивача з намірами/пропозиціями укладення договору про організацію взаєморозрахунків або договору про реструктуризацію заборгованості та, як наслідок, беззаперечних доказів того, що спірна заборгованість буде врегульована у визначеному законом порядку у строк, встановлений процесуальним законодавством для відстрочення виконання рішення у цій справі згідно з ст. 331 ГПК України.

При цьому, скрутне фінансове становище чи невиконання контрагентами своїх зобов`язань перед боржником, на що посилається апелянт, не є безумовними підставами для відстрочення виконання рішення суду.

Частина 2 статті 617 ЦК України передбачає що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відсутність відповідних асигнувань чи будь-яких інших надходжень коштів від контрагентів боржника не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, про що зазначав Європейський суд з прав людини у рішеннях «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та «Бакалов проти України».

Колегія суддів відзначає, що посилання відповідача лише на складний фінансовий стан без визначення реальної перспективи виконання судового рішення не може бути підставою для відстрочення такого виконання.

У цьому контексті колегія суддів враховує приписи статті 96 ЦК України, відповідно до яких юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, обставини, на які посилається відповідач у клопотанні про відстрочення виконання рішення, зокрема те, що заборгованість виникла під час воєнного стану та те, що перебування відповідача у скрутному фінансовому становищі зумовлене систематичною несплатою населенням за надані послуги, що в свою чергу і призвело до неможливості виконання зобов`язання перед позивачем за договором зі сплати вартості поставленого природного газу, не є тими виключними обставинами, які унеможливлюють виконання рішення, оскільки економічні наслідки дії воєнного стану поширюється як на відповідача, так і на позивача у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідачем не надані докази, які свідчать про існування виключних обставин, які дають підстави для відстрочки виконання судового рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.04.2005 р. у справі «Вараніца проти України» зазначає, що стверджувана відсутність коштів у підприємства державної форми власності не може виправдовувати затримку виконання рішення суду, що відповідно є порушенням статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні від 29.06.2004 р. Європейський суд з прав людини у справі "Півень проти України" дійшов висновку, що державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не можна прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як "виняткові обставини". За висновками суду, представлені відповідачем докази скрутного фінансового становища, не можна вважати винятковими обставинами для відстрочення виконання судового рішення, так як такі докази є тільки одним з елементів, який свідчить про незадовільний фінансовий стан підприємства.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18- рп/2012; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11- рп/2012.

Згідно з мотивувальною частиною рішення № 16-рп/2009 від 30.06.2009 р. Конституційного Суду України виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 р. по справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

На державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2005 року у справі "Чижов проти України", заява № 6962/02).

Безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для відстрочення виконання рішення у справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Київської області від 29.10.2025 у справі № 911/1466/25 в оскаржуваній частині відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування чи зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладається на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" на рішення Господарського суду Київської області від 29.10.2025 у справі № 911/1466/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 29.10.2025 у справі № 911/1466/25 в оскаржуваній частині залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені за подачу апеляційної скарги, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 911/1466/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повна постанова складена 02.03.2026

Головуючий суддя М.А. Барсук

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко