ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________ПОСТАНОВА
"25" лютого 2026 р. Справа №914/3135/25
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
Ржепецький В.О. (суддя-доповідач), судді Зварич О.В., Міліціанов Р.В.
секретар судового засідання Залуцький Д.Т.,
прокурор Максимовська С.С., представники: позивача - Коржевич У.Ф., відповідача -Прохоренко Ю.О., Свідунович Р.І., Монастирський Д.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін-Автоспец» та Львівської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Львівської області (суддя Мороз Н.В.) від 16.01.2026 про забезпечення позову у справі №914/3135/25
за позовом Першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах Львівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін-Автоспец»
про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, зобов`язання повернути земельну ділянку
31.12.2025 через систему «Електронний суд» Львівською обласною прокуратурою подано заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить суд:
Заява мотивована тим, що на спірній земельній ділянці фактично здійснюються будівельні роботи, укладаються договори щодо майбутніх об`єктів нерухомості, що свідчить про активне використання земельної ділянки та створює ризик зміни її фактичного стану. Крім того прокурор вказав, що існує ймовірність подальшої реєстрації речових прав на об`єкти нерухомості, що у разі задоволення позову може ускладнити виконання рішення суду щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку з чим просив вжити заходів забезпечення позову. Вважає безпідставними посилання відповідача на недотримання вимог ст.139 ГПК України, оскільки вказав у заяві про забезпечення позову про відсутність підстав для застосування зустрічного забезпечення.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що заборона вчинення підготовчих та будівельних робіт на спірній земельній ділянці є обґрунтованим, співмірним та безпосередньо пов`язаним із предметом спору заходом забезпечення позову, спрямованим на збереження земельної ділянки у стані, який дозволить забезпечити реальне виконання можливого рішення суду. У цій частині заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.
Доводи прокурора та позивача про те, що реєстраційні дії можуть бути вчинені у будь-який час, самі по собі не спростовують установлених судом обставин та не підтверджують наявність такого ризику саме на момент вирішення питання про забезпечення позову, тому суд дійшов висновку, що заявлена прокурором вимога про заборону реєстраційних дій є передчасною та не відповідає критеріям обґрунтованості і співмірності, визначеним ст. ст. 136-137 ГПК України, у зв`язку з чим у цій частині у задоволенні заяви слід відмовити.
Щодо зустрічного забезпечення суд першої інстанції зазначив, що відповідач не подав до суду жодних письмових пояснень, розрахунків чи доказів, які б підтверджували реальність, розмір та причинний зв`язок можливих збитків саме з вжиттям заходів забезпечення позову.
На ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.01.2026 у справі №914/3135/25 подано апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін-Автоспец» та Львівської обласної прокуратури.
Вважає, оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою та безпідставною, винесену з порушенням норм процесуального права та за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, зокрема для правильного вирішення судом питання про наявність правових підстав для забезпечення позову у справі, з таких підстав.
Фактичний стан земельної ділянки вже був невідворотно змінений станом на дату подання позову та звернення Прокурора до суду із заявою про забезпечення позову, позаяк будівельні роботи на земельній ділянці були розпочаті ще в квітні 2025 року і на ній вже наявні об`єкти незавершеного будівництва, нерозривно пов`язані з земельною ділянкою. Товариство стверджує, що прокурор, наводячи обґрунтування у заяві про забезпечення позову щодо превентивного недопущення будівництва та реєстрації права власності на об`єкти нерухомості, тим самим самостійно визнав та підтвердив суду, що обставини, задля уникнення яких необхідно превентивно вжити заходи забезпечення позову, вже настали та, більше того, існували ще на момент звернення Прокурора до суду із відповідним позовом. Зважаючи на те, що суд першої інстанції встановив, що будівництво на спірній земельній ділянці було розпочато задовго до звернення Прокурора до суду із залученням до цього процесу низки третіх осіб (девелопера, підрядників та й навіть інвесторів), суд мав дійти висновку, що вжиття заходів забезпечення позову у вигляді встановлення заборони жодним чином не спроможне змінити існуючий наразі як фактичний, так і правовий стан земельної ділянки, відповідно, мета застосування заходів забезпечення позову, якою є запобігання та попередження потенційних труднощів у виконанні можливого рішення суду, очевидно не могла бути досягнута у визначений Прокурором спосіб. Прокурор не довів, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які свідчать про реальність потенційної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду. Так, суд допустив порушення вимог ст. 136 ГПК України, позаяк застосував заходи забезпечення позову за відсутності в дійсності належних підстав для цього.
Суд першої інстанції не врахував, що заходи забезпечення позову, про вжиття яких просив Позивач, не є співмірними з заявленими позовними вимогами, не відповідають вимогам розумності, обґрунтованості і адекватності, фактично призводять до обмеження (часткового припинення) господарської діяльності Відповідача та інших осіб, а також є грубим втручанням в права фізичних осіб-інвесторів, закріплених в Законі України "Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому".
Товариство стверджує, що суд не навів обґрунтування того, яким саме чином заборона Відповідачу продовжувати вже розпочате будівництво на земельній ділянці може сприяти чи забезпечити виконання можливого рішення суду про зобов`язання повернути таку ділянку Позивачу.
Щодо відповідності виду забезпечення заявленим позовним вимогам, зазначає, що початок будівництва на спірній земельній ділянці задовго до звернення Прокурора із позовом очевидно сам по собі виключав відповідність обраного Прокурором виду забезпечення позову (заборони на вчинення будівельних робіт) заявленому позову, позаяк останній жодним чином не був спроможний посприяти виконанню можливого рішення суду про задоволення позову, якщо таке і буде прийняте судом.
Суд першої інстанції не врахував, що застосування заходу забезпечення позову у вигляді зупинення підготовчих та будівельних робіт відповідає предмету публічного спору про визнання протиправними та скасування дозвільних документів на будівництво, а не в межах господарському позову про визнання недійсним договору, презумпція правомірності якого може бути спростована виключно рішенням суду, яке набрало законної сили (ст. 204 Цивільного кодексу України), та застосування наслідків недійсності договору.
Щодо співмірності вжитого судом заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд не дослідив належним чином можливих негативних наслідків для Відповідача від вжиття заходів забезпечення позову та не зроблено їх співвідношення з можливими негативними наслідками для Позивача у разі невжиття таких заходів.
Крім того, вирішення заяви про забезпечення позову без залучення осіб, чиїх інтересів стосуються пропоновані Прокурором заходи забезпечення позову, є неможливим та незаконним. Заходами забезпечення позову не повинні блокуватися господарська діяльність юридичних осіб, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору. Наслідком вжиття таких заходів є втручання в господарську діяльність, зокрема, ТОВ "Преміум Гармонія", ТОВ "Лекс Фортем", що призведуть до завдання збитків Відповідачеві, а також третім особам.
Суд не врахував те, що дії Відповідача та третіх осіб з будівництва на земельній ділянці є повністю законними, оскільки були розпочаті та здійснювалися відповідно до чинних містобудівних умов та обмежень для проектування будівництва. Отже. вжиті заходи суперечать адекватності, розумності та обґрунтованості.
Вважає, що ухвала суду в частині відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову щодо заборони ТзОВ «Рубін-Автоспец» та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам), вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна на земельній ділянці, є незаконною та необґрунтованою.
Вважає, що такий вид забезпечення позову є співмірний із заявленими позовними вимогами. Обґрунтовує, що як наслідок, для відновлення інтересів держави виникне необхідність подання органами прокуратури інших позовів, що очевидно потребуватиме значного часу та витрат на сплату судового збору, не сприятиме ефективності судового захисту. Відсутність забезпечення позову в частині заборони вчинення реєстраційних дій у цій справі створює для Відповідача передумови для реєстрації права власності на збудовані об`єкти нерухомості. У цій справі за змістом позовних вимог позов подано задля повернення спірної земельної ділянки у володіння та користування власника із притаманними їй наразі ідентифікуючими ознаками та особливостями (кадастровий номер та межі, цільове призначення, наявність чи відсутність забудови тощо), як об`єктом цивільних прав та забезпечення в подальшому можливості розпорядитися цією земельною ділянкою.
Сукупність дій Відповідача, зокрема отримання містобудівних умов та обмежень для проектування будівництва, дозволу на виконання будівельних робіт, укладення нотаріально посвідченого девелоперського договору із ТзОВ «Преміум Гармонія», внесення до Реєстру будівельної діяльності інформації про проєктні документації ЄДЕССБ, наявність експертних звітів щодо розгляду проєктної документації на будівництво, внесення відомостей до Реєстру будівельної діяльності про присвоєння адрес житловим будинкам на спірній земельній ділянці, переконливо свідчать про вчинення Відповідачем комплексу дій, спрямованих на підготовку та проведення будівництва на спірній земельній ділянці, які в будь-який момент можуть спричинити неможливість захисту порушеного права в цьому одному провадженні.
Тому твердження суду про відсутність, на момент розгляду заяви про забезпечення позову, доказів подання заяви про державну реєстрацію речових прав не може свідчити про відсутність реальної чи безпосередньої загрози вчинення таких реєстраційних дій, з огляду на те, що строк розгляду такої заяви не перевищує п`яти робочих днів.
Положення ч. 3 ст.331 ЦК України дозволяють дійти висновку, що можливість реєстрації прав на об`єкт незавершеного будівництва, має комплексний характер: з одного боку набувач таких прав повинен мати необхідний для такої реєстрації пакет документів, а з іншого правову підставу реєстрації, а саме наявність необхідності її здійснення для укладення договору щодо об`єкта незавершеного будівництва. У ході розгляду справи Відповідачем на спірній земельній ділянці може бути здійснено реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості, що суттєво ускладнить розгляд справи по суті, реальне поновлення інтересів держави та виконання судового рішення, зокрема в частині повернення спірної земельної ділянки.
Суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення.
Львівська міська рада у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТзОВ «Рубін-Автоспец», у спростування доводів цієї скарги зазначає таке.
Помилковим є твердження ТзОВ «Рубін-Автоспец» з постійним посиланням на твердження прокурора щодо неможливості виконання рішенням суду, якщо на цій земельній ділянці вже розпочате будівництво. Пункт 19 договору оренди земельної ділянки від 11.01.2019р. зазначає, що після припинення дії договору оренди землі, орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Спірна земельна ділянка передавалась вільною від забудови, а, отже, у випадку задоволення позовних вимог, ТзОВ «Рубін-Автоспец» зобов`язане буде повернути земельну ділянку в стані, в якому отримало, а саме без будь-яких об`єктів нерухомого майна.
У випадку продовження вже розпочатого будівництва на спірній земельній ділянці призведе до його завершення та реєстрації права власності на нерухоме майно. Згодом, оскільки така земельна ділянка уже буде обтяжена об`єктом нерухомого майна, відповідач використовуватиме як спосіб легітимізації виникнення речового права на земельну ділянку, що утруднить виконання рішення суду. Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, право власності на об`єкт нерухомого майна набуває той, хто має речове право на земельну ділянку.
На спірній земельній ділянці фактично здійснюються підготовчі та будівельні роботи, у тому числі із залученням інших осіб. Продовження таких робіт, призведе до зміни фактичного стану земельної ділянки, появи об`єктів забудови, а також залучення інвесторів та інших суб`єктів, що у разі задоволення позову може істотно ускладнити виконання судового рішення про повернення земельної ділянки територіальній громаді.
Отже, заборона вчинення підготовчих та будівельних робіт на спірній земельній ділянці є обґрунтованим, співмірним та безпосередньо пов`язаним із предметом спору заходом забезпечення позову, спрямованим на збереження земельної ділянки у стані, який дозволить забезпечити реальне виконання можливого рішення суду. Заборона ТзОВ «Рубін-Автоспец» та будь-яким іншим фізичним і юридичним особам, на час розгляду справи та до набрання законної сили рішення суду в справі, проводити підготовчі чи будівельні роботи на спірній земельній ділянці, жодним чином не виходить за межі спору, не створює перешкод ля сторін, а у випадку задоволення позовних вимог на користь Львівської міської ради сприятиме належному виконанню судового рішення.
Львівська обласна прокуратура у відзиві на апеляційну скаргу просить суд апеляційну скаргу ТзОВ «Рубін-Автоспец» залишити без задоволення, у спростування доводів цієї скарги зазначає, що у разі завершення будівництва та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна на вчинення відповідачем дій щодо забудови земельної ділянки, а отже зміни її ідентифікуючих ознак, набуття речових прав щодо земельної ділянки іншими особами з подальшою реєстрацією цих речових прав ускладнять виконання рішення суду у разі задоволення позову, а запропоновані заходи забезпечення запобігають цьому, що засвідчує адекватність та співмірність цих заходів. Тобто, у цьому випадку існує прямий зв`язок між обраними заходами забезпечення позову і предметом позовних вимог. У іншому випадку така правова ситуація не буде відповідати цілям та завданням провадження у цій справі та створить для Позивача певну правову невизначеність, за якої Відповідач, маючи чинні дозвільні документи на будівництво, вчиняє дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо об`єктів нерухомого майна, побудованих на спірній земельній ділянці, яка, зі свого боку, у разі задоволення позову, має бути повернутою територіальній громаді м. Львова внаслідок визнання недійсним договору.
ТзОВ «Рубін-Автоспец» у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити Львівській обласній прокуратурі в задоволенні апеляційної скарги, поданої на ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.01.2026 в справі № 914/3135/25 в частині відмови у задоволенні заяви першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури про забезпечення позову.
У додаткових поясненнях ТзОВ «Рубін-Автоспец» просить прийняти та долучити до матеріалів справи № 914/3135/25 додаткові письмові пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю "Рубін-Автоспец" щодо оскарження ухвали Господарського суду Львівської області від 16.01.2026. У цих поясненнях зазначає таке:
1) відсутні підстави стверджувати про можливе ускладнення чи неможливість виконання майбутнього рішення суду у разі продовження будівництва. Навпаки, завершення об`єктів нерухомості на цьому етапі є більш раціональним та юридично визначеним шляхом, оскільки дозволяє мінімізувати стан невизначеності для інвесторів, зменшити соціальну напругу та потенційні ризики майбутньої майнової відповідальності територіальної громади або органу місцевого самоврядування. Фактичне завершення будівництва не позбавляє суд можливості надати оцінку правовим підставам користування земельною ділянкою та прийняти рішення по суті спору;
2) водночас питання правової долі об`єкта незавершеного будівництва, можливого статусу самочинного будівництва, речових прав на вже створене майно та прав інвесторів у межах цієї справи не вирішуються. Зупинення будівельних робіт не усуває жодної з цих правових невизначеностей, а лише поглиблює їх, створюючи додаткові технічні, фінансові та соціальні ризики. Отже, застосування такого заходу не сприяє ефективному захисту прав чи інтересів держави, а навпаки ускладнює ситуацію та потенційно збільшує обсяг майбутніх проблем, які доведеться вирішувати вже за рахунок громади;
3) застосована судом першої інстанції заборона грубо порушує презумпцію правомірності правочину та приписи ч.11 ст.137 ГПК України, оскільки фактично призводить до дострокового вирішення спору по суті до проведення судового розгляду. Застосування такого заходу без одночасного зустрічного забезпечення є недопустимим, оскільки залишає Відповідача сам на сам із колосальними збитками у разі відмови у позові, перетворюючи забезпечення позову на інструмент економічного знищення підприємства. З огляду на це, Відповідач наголошує на необхідності скасування оскаржуваної ухвали та відмови в задоволенні заяви прокурора.
Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 26.01.2026 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін-Автоспец» на ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.01.2026 у справі №914/3135/25; встановив учасникам справи десятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження на подання відзиву на апеляційну скаргу і доказів надсилання копій відзиву учасникам справи; витребував матеріали справи; ухвалою від 02.02.2026 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Львівської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.01.2026 у справі №914/3135/25; постановив розглядати апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін-Автоспец» та Львівської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.01.2026 про забезпечення позову у справі №914/3135/25 в одному апеляційному провадженні; встановив учасникам справи десятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження на подання відзиву на апеляційну скаргу і доказів надсилання копій відзиву учасникам справи.
Розгляд справи призначено на 25.02.2026 року в режимі відеоконференції, про що повідомлено учасників справи.
У судовому засіданні прокурор та представник позивача підтримали вимоги апеляційної скарги Львівської обласної прокуратури, а представники відповідача підтримали вимоги своєї апеляційної скарги і заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Західний апеляційний господарський суд розглянув апеляційні скарги, матеріали справи, заслухав прокурора і представників сторін та вважає, що ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.01.2026 про забезпечення позову у справі №914/3135/25 необхідно змінити з таких підстав.
Обставини справи.
Отже, предметом спору є фактичне поновлення права володіння власником територіальної громадою зазначеною земельною ділянкою.
Унаслідок наведеного, судова колегія стверджує, що будь-які висновки щодо законності вжитих в цьому спорі заходів забезпечення позову має бути оцінено, виходячи з предмету останнього тобто відповідати суті права, на захист якого подано позов.
Статтею 136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Пунктами 1, 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Співмірність передбачає врахування господарським судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, забезпечити позов вжиттям заходів щодо заборони ТзОВ «Рубін-Автоспец», будь-яким іншим фізичним і юридичним особам, на час розгляду справи та до набрання законної сили рішенням суду в справі, проводити підготовчі чи будівельні роботи на спірній земельній ділянці.
Суд першої інстанції врахував правові позиції Верховного Суду в питаннях забезпечення позову, а саме: Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 зазначила, що забезпечення позову слід розуміти як сукупність процесуальних дій, спрямованих на гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Такі дії покликані запобігти реальним ризикам утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким забезпечується судовий захист прав, свобод та інтересів учасників справи. Важливим є об`єктивне існування таких ризиків і доведення необхідності застосування заходів забезпечення позову, адже без них права заявника можуть бути порушені. При цьому заявник не повинен використовувати процесуальні механізми всупереч їх призначенню чи порушувати права іншої сторони, а має діяти добросовісно, забезпечуючи умови для належного виконання майбутнього рішення суду.
Заходи забезпечення позову спрямовані на збереження status quo до моменту вирішення спору по суті, аби суд мав можливість ефективно розглянути позов у звичайному порядку. Вони мають тимчасовий характер і забезпечують підтримання стану, який є предметом спору (рішення ЄСПЛ у справі «Кюблер проти Німеччини»).
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, зобов`язана обґрунтувати необхідність застосування відповідного заходу. Достатньо обґрунтованим вважається підтвердження доказами фактичних обставин, що свідчать про потребу у вжитті певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він спрямований. Оцінюючи цю відповідність, суд бере до уваги співвідношення між правами (інтересами), захисту яких просить заявник, та можливими майновими наслідками заборони чи зобов`язання відповідача вчиняти певні дії.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд оцінює доводи заявника з урахуванням принципів розумності, обґрунтованості й адекватності заявлених вимог, забезпечення балансу інтересів усіх учасників процесу, а також необхідності запобігання порушенню прав та законних інтересів осіб, які не є учасниками даної справи.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22.07.2019 у справі № 914/120/19.
У заяві про забезпечення позову прокурор просить заборонити ТзОВ «Рубін-Автоспец» та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам), вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна на спірній земельній ділянці; заборонити ТзОВ «Рубін-Автоспец», будь-яким іншим фізичним і юридичним особам, на час розгляду справи та до набрання законної сили рішенням суду в справі, проводити підготовчі чи будівельні роботи на спірній земельній ділянці.
У цій справі предметом позову є вимога про правомірність набуття ТзОВ «Рубін-Автоспец» права оренди зазначеної земельної ділянки комунальної власності та вимога про визнання недійсним договору оренди землі і повернення земельної ділянки територіальній громаді.
Позивач мотивував позовні вимоги тим, що недотримання вимог земельного законодавства під час проведення земельного аукціону та укладення договору оренди землі призвело до незаконної передачі у користування земельної ділянки комунальної власності.
Надаючи оцінку щодо можливості застосування обраного позивачем заходу забезпечення позову, суд першої інстанції урахував, що на спірній земельній ділянці фактично здійснюються підготовчі та будівельні роботи, у тому числі із залученням інших осіб. Продовження таких робіт, на переконання суду першої інстанції могло призвести до зміни фактичного стану земельної ділянки, появи об`єктів забудови, а також залучення інвесторів та інших суб`єктів, що у разі задоволення позову може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання судового рішення про повернення земельної ділянки територіальній громаді.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що заборона вчинення підготовчих та будівельних робіт на спірній земельній ділянці є обґрунтованим, співмірним та безпосередньо пов`язаним із предметом спору заходом забезпечення позову, спрямованим на збереження земельної ділянки у стані, який дозволить забезпечити реальне виконання можливого рішення суду.
Суд першої інстанції урахував, що заходи забезпечення позову є тимчасовими на період вирішення спору по суті з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які можуть мати відповідні негативні наслідки та можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав позивача, що може бути встановлено лише за результатами розгляду спору по суті.
В іншій частині заяви прокурора про забезпечення позову щодо заборони ТзОВ «Рубін-Автоспец» та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам), вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна на спірній земельній ділянці, суд першої інстанції дійшов висновку відмовити.
Суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.01.2026 про забезпечення позову у справі № 914/3135/25 у межах доводів і вимог апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін-Автоспец» та Львівської обласної прокуратури.
За приписами частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та статті 11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на ефективний засіб юридичного захисту, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі N1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову. (Такі висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 29.07.2019 у справі № 905/491/19).
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду; забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
У відповідності до ч.4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Адекватність (співмірність) заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.
Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, та доказами, які наведені на їх підтвердження, а також положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, подаючи позов. Верховний Суд у постанові від 22.07.2019 у справі №914/120/19 зазначив, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Як зазначено вище, предметом позову у цій справі є вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку, а тому в цьому випадку має досліджуватись така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18, у постанові Верховного Суду від 13.05.2019 року у справі № 911/1551/18.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Судова колегія повторює, що позовні вимоги у цій справі спрямовані на захист порушених прав територіальної громади як власника земельної ділянки.
У разі забудови цієї земельної ділянки, відповідні дії відповідача або залучених ним осіб призведуть до значного ускладнення реального поновлення інтересів власника земельної ділянки, повернення земельної ділянки буде суттєво ускладнене розташуванням на ній об`єкту (-ів) нерухомості, будівельних матеріалів, засобів будівництва, змонтованого технічного устаткування, огорож тощо.
Колегія суддів констатує, що факт проведення дій, спрямованих на підготовку та проведення будівництва на спірній земельній ділянці, сторони не заперечують.
Відповідно до ч.1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
При цьому відповідачем також не спростовується факт наявності в нього наміру будівельні роботи на спірній земельній ділянці продовжувати.
Отже, на думку колегії суддів, наведені вище фактичні обставини та поведінка сторін свідчить про те, що забезпечення позову в цій справі шляхом заборони здійснення підготовчих чи будівельних дій на спірній земельній ділянці повністю відповідає предмету спору, випливає з обґрунтованих побоювань позивача щодо реальної можливості забудови земельної ділянки до вирішення спору щодо законності користування нею по суті, а також враховує, що у разі невжиття саме цих заходів виконання рішення суду буде суттєво ускладнене у зазначений вище спосіб.
Судова колегія зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен зіставляти негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
Необхідність застосування заходів забезпечення обумовлюється фактичними обставинами справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Суд також врахував співставлення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та наслідків застосування запропонованих прокурором заходів забезпечення позову.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що здійснення будівництва вказаного об`єкту у випадку задоволення позову нівелює мету звернення з позовом, адже з метою належного відновлення порушених прав, на захист яких подано цей позов, зумовить необхідність ініціювати інший позов, про знесення збудованого об`єкту, що потребуватиме значних фінансових витрат, покладання яких на позивача буде непомірним тягарем.
Водночас, суд першої інстанції задоволив частково заяву прокурора про забезпечення позову і забезпечив позов у справі № 914/3135/25 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки і зобов`язання повернути земельну ділянку забороною Товариству з обмеженою відповідальністю «Рубін-Автоспец» та будь-яким іншим фізичним і юридичним особам, на час розгляду справи та до набрання законної сили рішення суду в справі, проводити підготовчі чи будівельні роботи на спірній земельній ділянці.
При цьому, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не врахував таке.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Отже, з матеріалів справи видно, що коло осіб, яких відповідачем залучено до здійснення будівельних робіт на земельній ділянці не є необмеженим, також з матеріалів справи можливо всатновити орієнтовне коло фізичних осіб чиїх інтересів стосуються пропоновані прокурором заходи забезпечення позову, тому вимога заявника у заяві про забезпечення позову щодо заборони здійснення дій будь-яким іншим фізичним і юридичним особам не відповідає критеріям обґрунтованості і співмірності із предметом спору. Адже не можуть порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу (іншим особам) здійснювати певні дії (постанови Верховного Суду від 17.08.2021 у справі № 914/649/20, від 16.05.2023 у справі № 910/2281/22).
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.
Суд констатує, що застосування такого заходу забезпечення позову як заборона здійснювати підготовчі або будівельні роботи необмеженому колу осіб, може мати наслідком неправомірне втручання у господарську діяльність невизначеного кола інших осіб, що за умови недоведеності наявності порушення прав заявника діями цих осіб, порушуватиме збалансованість інтересів сторін справи.
Ураховуючи співставлення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок їх невжиття, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом заборони здійснювати підготовчі або будівельні роботи будь-яким особам.
За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу (така правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 05.08.2019 у справі № 922/599/19).
Суд першої інстанції належної оцінки цим обставинам не надав.
В цій частині (тобто в частині кола осіб, щодо яких встановлюється заборона на вчинення дій) колегія суддів частково погоджується з відповідними доводами апеляційної скарги ТзОВ «Рубін-Автоспец». Водночас інші доводи цієї скарги підлягають відхиленню з огляду на наведені вище міркування.
Заявляючи вимогу про заборону вчинення реєстраційних дій, прокурор посилається на те, що такі дії можуть бути вчинені у будь-який час та у майбутньому ускладнити виконання рішення суду.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи прокурора та позивача про те, що реєстраційні дії можуть бути вчинені у будь-який час, самі по собі не спростовують установлених судом обставин та не підтверджують наявність такого ризику саме на момент вирішення питання про забезпечення позову, тому заявлена прокурором вимога про заборону реєстраційних дій є передчасною та не відповідає критеріям обґрунтованості і співмірності, визначеним ст. ст. 136-137 ГПК України, у зв`язку з чим у цій частині у задоволенні заяви суд відмовив.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, водночас констатує, що суд першої інстанції, дійшовши правомірного висновку, не врахував, що прокурор просив заборонити ТзОВ «Рубін-Автоспец» та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам), вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна на земельній ділянці.
Натомість, колегія суддів повторює, що предметом позову в цій справі є визнання недійсним договору оренди земельної ділянки і зобов`язання повернути земельну ділянку.
З аналізу змісту ч. 1 ст. 137 ГПК України витікає, що на відміну від правового врегулювання застосованого законодавцем в п. 2 цієї норми, відповідно до пункту четвертого, іншим особам (тобто третім особам або особам, не залученим до участі у справі у жодному статусі) заборонено вчиняти дії може бути тільки щодо предмету спору.
Разом з тим, предметом спору в цій справі не є ті чи інші правовідносини, пов`язані із нерухомим майном. Матеріали справи не містять доказів наявності на спірній земельній ділянці прийнятих в експлуатацію об`єктів нерухомого майна. Отже, об`єктом заходу забезпечення позову в цій частині може бути тільки спірна земельна ділянка, тому заходи забезпечення позову щодо нерухомого майна на земельній ділянці в цьому спорі не можуть бути вжиті в силу положень процесуального Закону.
Так, заява прокурора про забезпечення позову в цій частині є необґрунтованою та такою, що не відповідає положенням процесуального закону.
Ураховуючи наведене, в цій частині ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.01.2026 у справі №914/3135/25 слід залишити без змін.
Допущена судом першої інстанції помилка у мотивах не вплинула на правильність прийнятого рішення.
Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про неправомірність оскаржуваної ухвали, у зв`язку з відсутністю висновків суду щодо зустрічного забезпечення, колегія суддів встановила, що вони не відповідають дійсності.
Так, мотивувальна частина оскаржуваної ухвали такі висновки містить. Зокрема, суд першої інстанції встановив, що відповідач не подав до суду жодних письмових пояснень, розрахунків чи доказів, які б підтверджували реальність, розмір та причинний зв`язок можливих збитків саме з вжиттям заходів забезпечення позову як це передбачено вимогами ст.140 ГПК України. На думку колегії суддів, останні відповідають як встановленим судом обставинам відсутності наведених доказів, так і положенням процесуального закону, застосованих судом першої інстанції.
Колегія суддів зазначає, що згідно з приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
ЄСПЛ у своєму рішенні у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ) зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У цій справі суд дійшов висновку, що скаржникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному розумінні.
Відповідно до п. 1, 4 ч. 1, п. 4 ч.3, ч.4 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Ураховуючи наведене, апеляційний суд, вважає, що оскаржену ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.01.2026 у справі №914/3135/25 належить змінити в частині та у спосіб, наведений вище в цій постанові. У решті ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.01.2026 у справі №914/3135/25 суд апеляційної інстанції залишає без змін.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд
Апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін-Автоспец» задовольнити частково.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено і підписано 05.03.2026 року.

Головуючий суддя В.О. Ржепецький

Суддя О.В. Зварич

Суддя Р.В. Міліціанов