УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

м. Київ

12.03.2026Справа № 910/380/26

За позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО»

До Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним рішення

Суддя Бондаренко-Легких Г.П.

Секретар судового засідання (помічник судді): Конон В. В.

За участі представників сторін:

Представник позивача: Яковченко Р.Г. адвокат, довіреність №25/11-3 від 25.11.2025;

Представник відповідача: Пащенко М. В. самопредставництво, витяг з ЄДРПОУ.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва у складі судді Бондаренко-Легких Г. П. перебуває справа №910/380/26 за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України №954-р від 11.12.2025 у справі №128-26.13/161-23.

Ухвалою суду від 21.01.2026 у справі було відкрито провадження та підготовче судове засідання призначено на 12.03.2026.

Разом з тим, 09.03.2026 до суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій останній просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Антимонопольного комітету України від 11.12.2025 №954-р.

Розглянувши заяву про забезпечення позову у судовому засіданні із з`ясуванням думки присутніх учасників справи, суд вирішив відмовити у задоволенні заяви на підставі нижчевикладеного.

Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову (частина 1 статті 136 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України - забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може:

а) істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду

б) істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Оскільки позов у даній справі носить немайновий характер, і у разі задоволення позову не передбачається виконання рішення суду в примусовому порядку, то суд має оцінити чи невжиття заходів може призвести до неможливості ефективного захисту прав та інтересів позивача, та встановити чи є достатньо обґрунтованим припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Як вказує Верховний суд у своїх сталих позиціях щодо вжиття заходів до забезпечення позову, у немайнових спорах необхідно досліджувати, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. (Подібна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 09.12.2020 у справі №910/9400/20, від 21.12.2020 у справі №910/9627/20, від 19.05.2021 у справі №910/19775/20, від 08.06.2021 у справі №910/18400/20, від 12.03.2021 у праві №910/16796/20).

Позивач зазначає, що відсутність зупинення дії рішення Антимонопольного комітету України від 11.12.2025 №954-р може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення прав та інтересів позивача. Негативним наслідком при цьому, на думку позивача, є те, що після ухвалення будь-якого рішення суду у даній справі та до набрання ним законної сили, , в той час, коли справа буде знаходитись не на розгляду суду першої, апеляційної чи касаційної інстанції відповідач в ці періоди зможе нараховувати пеню за період несплати штрафу. Тобто на думку позивача, рішення АМКУ підлягатиме виконанню, а також буде нарахована пеня (незважаючи навіть на можливе апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції).

Отже, під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18 та від 10.11.2020 у справі №910/1200/20).

Разом з тим, нормами ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (частина 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, які можуть вчинятися на майбутнє чи вчинення яких зумовить необхідність звернення до суду з новим позовом для ефективного захисту прав та інтересів позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд, насамперед, повинен з`ясувати зміст позовних вимог, а також правові підстави позову, оскільки суд, який не вирішує спір по суті, у будь-якому випадку, не може застосувати такий захід забезпечення позову, який за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог (див. ухвалу Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №906/824/17 та постанову від 21.01.2019 у справі №902/483/18).

Відповідно до частини 4 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого:

згідно з частиною першою статті 48 цього Закону, частиною першою статті 30 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції";

за результатами перевірки відповідно до частини п`ятої статті 57 цього Закону;

за результатами перегляду відповідно до частини третьої статті 58 цього Закону,

а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення (постанови) господарського суду зупиняє виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, якщо органом Антимонопольного комітету України відповідно до частини третьої статті 48 цього Закону чи господарським судом не визначено інше.

Частиною 5 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що незалежно від положень частини четвертої цієї статті, у разі наявності достатніх підстав, господарський суд може зупинити дію рішення органу Антимонопольного комітету України.

У постанові від 11.11.2021 у справі №910/269/20 Верховний Суд зазначав, що:

- частина п`ята статті 60 Закону є спеціальною нормою, яка застосовується до правовідносин, що регулюються цим Законом і згідно з якою дія рішення органу АМК України може бути зупинена господарським судом лише за наявності достатніх підстав. Право суду зупинити дію оскаржуваного рішення органу АМК України за заявою, поданою суду відповідно до зазначеної норми Закону, не може розглядатися як самостійна та єдина підстава для забезпечення позову;

- водночас забезпечення позову у такий спосіб призводить до продовження діяльності позивача/заявника на противагу рішенню, згідно з яким така діяльність визнана протиправною, а за своїми наслідками таке забезпечення позову є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог, що не допускається положеннями частини одинадцятої статті 137 ГПК України.

Вказані вище правові висновки є сталими та неодноразово і послідовно висловлювалися Верховним Судом (постанови Верховного Суду від 22.08.2019 у справі №916/492/19, від 14.11.2019 у справі №914/938/19, від 15.06.2020 у справі №910/13158/19, від 18.03.2021 у справі №910/13451/20, від 04.09.2024 у справі №904/5133/23, від 29.11.2024 у справі №922/2921/24, від 22.09.2025 у справі №922/1327/25).

На переконання суду, зупинення виконання оскаржуваного рішення в силу вимог ч. 4 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" є достатньою гарантією забезпечення не порушення прав позивача щодо виконання оскаржуваного рішення під час розгляду справи судом.

За таких обставин, наявність негативних наслідків для позивача, якими обґрунтована заява про забезпечення позову, не знайшли свого підтвердження.

Позивач також зазначає, що за час розгляду справи №910/380/26 положення частини 5 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» можуть бути визнані неконституційними, з огляду на розгляд Конституційним Судом України конституційної скарги ТОВ «Євро Смарт Пауер» щодо перевірки на відповідність частині першій статті 8, частині четвертій статті 41, частині другій статті 55, статті 61 Конституції України такі приписи частини п`ятої статті 56 Закону України „Про захист економічної конкуренції: 1) перше речення абзацу першого, згідно з яким: „За кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу; 2) абзаци третій, четвертий, п`ятий, згідно з якими: „Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Втім, суд зазначає, що в межах даної справи оскаржується рішення АМКУ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та про накладення штрафу на позивача, натомість, обставини розгляду вище зазначеної конституційної скарги КСУ, мають значення лише у випадку звернення органів АМКУ до позивача з позовом про стягнення пені, що не є предметом та підставами позову у межах даної справи.

Отже, в даному випадку, позивачем не доведено, що існує достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду в межах справи №910/380/26.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу (частина 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76, 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» про забезпечення позову - відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку, встановленому статтями 255-257 ГПК України.

Повний текст ухвали складено та підписано 13.03.2026.

Суддя Г.П. Бондаренко -Легких