ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.03.2026 Справа № 908/412/26

м.Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Корсуна В.Л., при секретарі судового засідання Станіщуку Д.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Запорізької міської ради про забезпечення позову, яка надійшла до суду в системі «Електронний суд» 19.02.26 та матеріали справи № 908/412/26

за позовною заявою: Запорізької міської ради, 69126, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю АВС 2013, 69063, м. Запоріжжя, вул. Гоголя, буд. 32

про стягнення 1 882 693,71 грн

У судовому засіданні приймали участь:

від позивача: Мироненко Н.О., посвідчення від 21.07.25 № 1962, виписка з ЄДР від 10.07.25

від відповідача: Саланська І.Л., ордер серія АР № 1300987 від 05.03.26

ВСТАНОВИВ:

19.02.26 до Господарського суду Запорізької області в системі «Електронний суд» надійшла позовна заява за вих. від 19.02.26 № 02/03.3-20/00501 Запорізької міської ради (далі Запорізька МР) з вимогами до товариства з обмеженою відповідальністю АВС 2013 (далі ТОВ АВС 2013) про стягнення заборгованості за договором оренди землі від 14.03.07 № 30 за період з 01.01.19 по 28.02.22 та з 01.01.23 по 31.10.25 в розмірі 1 882 693,71 грн.

Крім того, 19.02.26 до вказаного суду в системі «Електронний суд» надійшла заява Запорізької міської ради за вих. від 19.02.26 про забезпечення позову у справі, в якій представник позивача просить суд забезпечити позов, шляхом накладення арешту на нерухоме майно ТОВ «АВС 2013» в межах ціни позову: інв. № № 01006, 0200033, 0200034, 0200031, 0200032, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Металургів, 8а, що належать на праві власності ТОВ «АВС 2013» (), який набутий на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.05 № 4910, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Капшуровою Ю.В.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.26 вказану позовну заяву у справі № 908/412/26 визначено для розгляду судді Корсуну В.Л.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.02.26 заяву Запорізької міської ради про забезпечення позову у цій справі передано для розгляду судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 20.02.26 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/412/26. Підготовче судове засідання та розгляд заяви Запорізької міської ради (сформованої в системі «Електронний суд» 19.02.26) про забезпечення позову у справі № 908/412/26 призначено на 17.03.26 о/об 10 год. 30 хв.

06.03.26 до суду в системі «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог Запорізької міської ради до ТОВ «АВС 2013», залучити до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Металургів 8а» (ідентифікаційний код юридичної особи 42254570, 69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, 8а) та відмовити у задоволенні заяви Запорізької міської ради про забезпечення позову у справі № 908/412/26.

11.03.26 до суду в системі «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, разом з повідомленням про виконання вимог п. 8 резолютивної частини ухвали суду від 20.02.26.

17.03.26 до суду в системі «Електронний суд» від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, разом з повідомленням про виконання вимог п. 8 резолютивної частини ухвали суду від 20.02.26.

В засіданні 17.03.26 з`ясувавши думку присутніх представників сторін, судом прийнято до розгляду відзив відповідача (сформований в системі «Електронний суд» 06.03.26), відповідь позивача (сформовану в системі «Електронний суд» 11.03.26) на відзив та заперечення відповідача (сформовані в системі «Електронний суд» 17.03.26) на відповідь на відзив.

Крім того, в засіданні 17.03.26 представник позивача підтримала заяву (сформовану в системі «Електронний суд» 19.02.26) про забезпечення позову у справі № 908/412/26, представник відповідача заперечила проти задоволення вказаної заяви.

Розглянувши в засіданні 17.03.26 заяву про забезпечення позову у справі № 908/412/26 судом відмовлено в її задоволенні, виходячи з наступного.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, представник позивача зазначила, що (дослівно):

«…Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №461398878 від 23.01.2026 за Відповідачем зареєстровано об`єкти нерухомого майна за адресою м. Запоріжжя, пр. Металургів, 8 а.

24.12.2025р. Департамент правового забезпечення Запорізької міської ради направив до Відповідача претензію про сплату заборгованості з орендної плати за землю (лист від 24.12.2025р. №01/02-11/2267).

На день подачі позову претензія Відповідачем не виконана.

Вказані обставини свідчать про те, що Відповідач може розпорядитись своїм майном, зокрема, відчужити його на користь інших осіб.

Крім того, набувши право власності на нерухоме майно Відповідач, не виконував свій обов`язок як орендар, податкові зобов`язання по сплаті орендної плати не задекларував, не нараховував та не сплачував плату за землю (земельний податок та орендну плату за землю).

Отже, пред`явлення Запорізькою міською радою до суду позову про стягнення про стягнення заборгованості за договором оренди землі, без попереднього його забезпечення, дозволить Відповідачу вчиняти дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна, що в подальшому унеможливить або суттєво ускладнить виконання судових рішень.

З огляду на всі зазначені обставини, накладення арешту на нерухоме майно, що належить Відповідачу є вкрай необхідним, оскільки його заборгованість перед місцевим бюджетом територіальної громади міста Запоріжжя є значною, Відповідач в добровільному порядку, після направлення претензії, не сплачує, податкові зобов`язання не декларує.

Тому, забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, буде справедливим та співмірним заявленим вимогам, сприятиме відновленню порушених прав позивача та недопущення їх порушень в подальшому, а також відповідатиме принципам процесуальної доцільності.

В свою чергу, накладення арешту на грошові кошти Відповідача у розмірі позовних вимог здатне суттєво погіршити його майновий стан, у той час як накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, мінімально впливатиме на повсякденну роботу відповідача, не ускладнюючи його господарську діяльність.

Отже, обраний вид забезпечення позову накладення арешту на майно, що належить відповідачу на праві власності, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам.

Подібні за своїм змістом висновки щодо застосування, зокрема, ст. 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 15.10.2020р. у справі №915/373/20 та від 03.12.2021р. у справі №910/4777/21, а також від 08.10.2020р. у справі №465/4985/18 і від 15.06.2021р. у справі №757/48375/20 (щодо аналогічних за змістом положень Цивільного процесуального кодексу України).

Накладення арешту на все нерухоме майно Відповідача, що розташовано за адресою: м. Запоріжжя, пр. Металургів, 8 а, зумовлене тими обставинами, що у Позивача відсутні відомості, які саме об`єкти нерухомості розташовані на земельних ділянках, за якими стягується заборгованість, а також, враховуючи види діяльності Відповідача, не відомо, чи є ці об`єкти нерухомості в наявності, або розібрані, як брухт та устаткування і реалізовані на користь третіх осіб.

Враховуючи зазначене, доцільним та справедливим буде забезпечити позов, шляхом накладення арешту на майно, а також заборонити Відповідачу вчиняти дії, спрямовані на знищення будівель, споруд та устаткування для подальшої її реалізації. …»

В якості додатків до заяви про забезпечення позову у справі № 908/412/26 заявником (позивачем) додано копії:

- договору оренди землі від 03.03.2007;

- додаткової угоди 00617 від 23.12.16 про внесення змін до договору оренди землі від 03.03.2007;

- розрахунку розміру орендної плати за земельну ділянку, грошова оцінка якої проведена на 01.01.2007;

- плану земельної ділянки, яка передається в оренду планшети № 166, 196;

- акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ЗАТ «АВС» для розташування житлового комплексу з торговельними офісами приміщеннями по пр.. Металургів, 8а;

- інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23.01.26 № 461398878, стосовно відомостей про право власності «АВС» закритого акціонерного товариства, ;

- витягу з YouControl щодо ТОВ «АВС 2013».

В запереченнях проти задоволення заяви позивача про забезпечення позову, які викладені у відзиві на позовну заяву, представник відповідача зазначила, що (дослівно):

«…Позивач просить забезпечити позов, шляхом накладення арешту на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «АВС 2013» в межах ціни позову: інв. №01006, 0200033, 0200034, 0200031, 0200032, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Металургів, 8 а, що належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «АВС 2013» (), який набутий на підставі: договору купівлі-продажу №4910 від 25.11.2005р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Капшуровою Ю.В.

Натомість матеріалами справи підтверджується, що об`єкти нерухомості інв. №01006, 0200033, 0200034, 0200031, 0200032 за адресою: м. Запоріжжя, пр. Металургів, 8 а, були демонтовані. Матеріалами справи підтверджується, що дані об`єкти нерухомості були внесені ТОВ «АВС 2013» у якості вкладу у спільну діяльність та демонтовані у процесі будівництва житлового комплексу з торговими офісними приміщеннями, інвентарна справа на них погашена ОП «ЗМБТІ» 28.05.2008. Отже Відповідач не має у володінні майна, на яке Позивач просить накласти арешт з метою забезпечення позову.

Однак Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про умисне ухилення Відповідача від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, тощо). Із заяви про забезпечення позову не вбачається також, що майно, на яке Позивач просить накласти арешт, може зникнути, зменшитися в кількості, або може погіршитися його якість на момент виконання рішення в результаті об`єктивних чи суб`єктивних причин. Доказом таких обставин могло би бути, зокрема, вчинення активних дій, спрямованих на приховування або відчуження майна; дій, спрямованих на уникнення відповідальності або перешкоджання законному стягненню; відсутність грошових коштів для виконання зобов`язання за спірними правочинами; незадовільний фінансовий стан; наявність відкритих виконавчих проваджень тощо.

Посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення Відповідних дій та настання в майбутньому певних негативних наслідків, без надання відповідного обґрунтування, в тому числі доказів вчинення на даний час певних реальних дій, не є достатньою підставою для забезпечення позову обраним заявником способом. Крім того, заявником не обґрунтовано та не доведено, що невжиття запропонованих ним заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі у разі задоволення позовних вимог.

Отже, фактично підставою для забезпечення позову є лише припущення Позивача про можливе невиконання рішення суду Відповідачем з огляду на наявність у останнього перед Позивачем значної заборгованості в сумі 1 882 693,71 грн. Однак наявність спірної заборгованості не є єдиною та достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки вказана заборгованість на час подання позову є предметом спору та підлягає доведенню Позивачем на загальних підставах під час розгляду справи по суті. Саме лише посилання Позивача на тривале невиконання Відповідачем свого обов`язку зі сплати орендних платежів за користування земельною ділянкою не є достатньою підставою для вжиття запропонованих Позивачем заходів забезпечення позову.

З огляду на викладене, не можуть бути підставою для забезпечення позову доводи Позивача про ухилення Відповідача від виконання зобов`язань з оплати орендних платежів за користування земельною ділянкою, оскільки на час звернення із заявою про забезпечення позову ці доводи не є достовірно встановленими фактами, потребують дослідження, перевірки та оцінки судом під час розгляду самої позовної заяви, а наявні матеріали справи таких доказів не містять.

Отже, заявником не надано належних, допустимих та достовірних доказів наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування вказаних ним заходів забезпечення позову. Посилання в заяві на потенційну можливість ухилення Відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. …».

В якості додатків до відзиву відповідача на позовну заяву, в частині заперечення проти заяви про забезпечення позову та у запереченні за вих від 17.03.26 на відповідь на відзив, відповідачем надано, зокрема:

- інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна від 04.03.26 № 466632906, стосовно відомостей про право власності, інших речових прав, іпотеки обтяжень нерухомого майна за адресою: м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 8а (на 23 аркушах);

- лист ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» за вих. від 13.03.26 № 434 «Про надання інформації».

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному ст. ст. 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

Положеннями ст.ст. 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч. 2 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, за приписами чинного законодавства, основною метою здійснення правосуддя є захист та відновлення порушеного права особи, яка звернулась до суду з позовною заявою.

В той же час, захист порушеного права або охоронюваного законом інтересу здійснюється судом із дотримання основних засад судочинства, за наявності достатніх правових підстав та відповідних належних доказів, які підтверджують ту чи іншу обставину.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ГПК України).

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 42 ГПК України, учасники справи мають право, зокрема, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 73 та ч. 1 ст. 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З наведеного вище в тексті цієї ухвали вбачається, що питання задоволення заяви сторони (учасника) у справі про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Саме лише посилання в заяві на утруднення або неможливість виконання рішення без наведення відповідного обґрунтування та надання належних доказів не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Велика Палата Верховного Суду вже виснувала про те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20).

Статтею 136 ГПК України унормовано, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову (ч. 1). Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч. 2).

Позов забезпечується (ч. 1 ст. 137 ГПК України) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і заходяться в нього чи в ін. осіб (п. 1), забороною відповідачу вчиняти певні дії (п. 2), …

Відповідно до ч. 1 ст. 139 ГПК України, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Частинами 5 та 6 ст. 140 ГПК України визначено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України).

Розглядаючи заяву позивача про забезпечення позову у справі № 908/412/26 суд виходить з того, що, зокрема, під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (вказане відповідає правовій позиції викладеній у постановах Верховного Суду від 17.12.18 у справі № 914/970/18, від 10.11.20 у справі № 910/1200/20).

Судом зазначається, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватись відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.20 у справі № 381/4019/18 зазначила, що під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу щодо забезпечення позову, який застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи щодо забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Саме на оцінці цих обставинах неодноразово акцентував Верховний Суд, переглядаючи рішення судів попередніх інстанцій, пов`язаних із забезпеченням позовів у корпоративних спорах (правові висновки, наведені в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.03.20 у справі № 910/7338/19, від 24.06.20 у справі № 902/1051/19, від 11.08.20 у справі № 911/3136/19, від 26.08.20 у справі № 907/73/19, від 19.10.20 у справі № 915/373/20).

Розглянувши вказану вище заяву про забезпечення позову, судом встановлено, що:

- відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна від 04.03.26 № 466632906, стосовно відомостей про право власності, інших речових прав, іпотеки обтяжень нерухомого майна за адресою: м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 8а (на 23 аркушах), «АВС» закритому акціонерному товариству () налетить 1/20 частка приватної власності на майно інв. № 01006, № 0200033, № 02 00034, № 0200031, № 0200032, дата внесення запису 10.12.12;

- згідно із листом ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» за вих. від 13.03.26 № 434 «Про надання інформації», в якому останній повідомляє (інформує) адвоката Ілону Саланську, що (дослівно): «… що 28.05.2008р, під час проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна за адресою: м. Запоріжжя, пр. Металургів, 8а фахівцями Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації було встановлено факт знесення всіх раніше існуючих будівель, а саме: нежитлової будівлі літ. А-2 (інв. № 02006), павільйону літ. Ж (інв. № 0200032), павільйону літ. З (інв. № 0200031), павільйону літ. Е (інв. № 0200033), павільйону літ. Д (інв. № 0200034) та збудований на їх місці фундамент житлового будинку літ. К. Інвентарна справа на об`єкти нерухомого майна: нежитлову будівлю літ. А-2 (інв. № 01006), павільйон літ. Ж (інв. № 0200032), павільйон літ. З (інв. № 0200031), павільйон літ. Е (інв. № 0200033), павільйон літ. Д (інв. № 0200034) за адресою: м. Запоріжжя, пр. Металургів, 8а, зареєстровані за ЗАТ «АВС», була погашена у зв`язку із знесенням даних будівель.

Інформація щодо анулювання реєстрації права власності на вищезазначені (знесені) об`єкти нерухомого майна за адресою: м. Запоріжжя, пр. Металургів, 8а в матеріалах інвентаризаційної справи не міститься.

Крім того повідомляємо, що також до ЗМБТІ у подальшому було подано документи, а саме: Договору оренди землі від 14.03.2007, Договору про спільну діяльність (простого товариства) від 11.09.2007, Додаткової угоди № 1 від 18.06.2008 до договору про спільну діяльність (простого товариства) від 11.09.2007р., що підтверджують право власності на об`єкт незавершеного будівництва фундамент під житловий будинок літ. К ЗАТ «АВС» (1/20) та ТОВ «Мега Девелопмент» (19/20).».

Таким чином, суд приходить до висновку, що нежитлова будівля літ. А-2 (інв. № 02006), павільйон літ. Ж (інв. № 0200032), павільйон літ. З (інв. № 0200031), павільйон літ. Е (інв. № 0200033), павільйон літ. Д (інв. № 0200034), на які просить позивача накласти арешт були знесені та збудований на їх місці фундамент житлового будинку літ. К, який не належить та не зареєстрований за позивачем ТОВ «АВС 2013».

Принцип справедливості судового розгляду (ст. 6 Конвенції) в рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що: стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію стосовно того, що одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі.

Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (див., mutatismutandis, рішення у справі Шенк проти Швейцарії (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 р., серія A № 140, с. 29, п. 46).

Відповідно до п. 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 3 липня 2014 р., остаточне 17.11.2014: "Більше того, принцип справедливості, закріплений у ст. 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).

З урахуванням викладеного вище в тексті цієї ухвали у справі № 908/412/26, суд дійшов висновку про відсутність (станом на час постановлення цієї ухвали суду) правових підстав для задоволення (у наданому вигляді) вказаної заяви Запорізької міської ради про забезпечення позову у цій справі.

А тому, як наслідок, у задоволенні наведеної вище заяви відмовлено.

Керуючись ст. ст. 13, 20, 24, 42, 46, 73, 74, 76, 78, 86, 136-140, 234, 235, 236 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Запорізької міської ради (сформованої в системі «Електронний суд» 19.02.26) про забезпечення позову у справі № 908/412/26 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення суддею 17.03.26.

Відповідно до ч. 8 ст. 140 ГПК України, ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Згідно з вимогами ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 10 днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 10 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 цього Кодексу.

Суддя В.Л. Корсун