ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10 березня 2026 року Справа № 903/1185/25

за позовом: Заступника керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Берестечківської міської ради

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Іскра-Транс-Логістик», м.Львів

про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 111 773, 74 грн

Суддя Микола Шум

Секретар с/з Юлія Сосновська

Представники сторін:

від позивача: Костюк Наталія прокурор,

Якимчук О. М. представник Берестечківської міської ради

від відповідача: н/з

встановив: в позовній заяві від 29.12.2025 Заступника керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Берестечківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Іскра-Транс-Логістик» прокурор просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Іскра-Транс-Логістик» на користь Берестечківської міської ради 111 773,74 гривень (з них: 93 825, 94 гривень безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:002:0097 площею 0,7642 га, 13 740,27 гривень інфляційних втрат та 4 207,53 гривень трьох процентів річних за користування безпідставно збереженими коштами), а також стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Іскра-Транс-Логістик» (79066, Львівська обл., м. Львів, вул. Вулецька, буд. 14, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15 м. Луцьк, 43025, ) сплачену суму судового збору в сумі 2 422,4 гривень.

Матеріали позовної заяви розприділено судді Шуму М. С. 05.01.2026.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «Іскра-Транс-Логістик» будучи власником об`єкта нерухомого майна, яке знаходиться на земельній ділянці комунальної власності (до 14.06.2023 державної) зобов`язане було сплачувати кошти за її використання до місцевого бюджету.

Ухвалою суду від 08.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.02.2026. Запропоновано відповідачу не пізніше ніж у 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати суду обґрунтований письмовий відзив на позовну заяву у порядку, передбаченому статтею 178 ГПК України, запропоновано прокурору та позивачу у п`ятиденний строк з дня отримання відзиву подати до суду відповідь на відзив із врахуванням вимог ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, запропоновано відповідачу подати суду заперечення на відповідь позивача протягом 3-х календарних днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання прокурору та позивачу.

Відповідач ухвалу суду про відкриття провадження у справі отримав 09.01.2025, строк для подачі відзиву по 26.01.2026 включно.

Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

На підставі ст.ст. 182, 185 195, 234 ГПК України, господарський суд протокольною ухвалою від 12.02.2026 закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 10.03.2026.

Ухвалою суду від 12.02.2026 розгляд справи по суті призначено на 10.03.2026 на 10:15 год.

Відповідач в судове засідання не з`явився, ухвалу суду від 12.02.2026 про розгляд справи по суті отримав у свій Електронний кабінет 14.02.2026.

В судовому засіданні прокурор та позивач позовні вимоги підтримали повністю та просили винести рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення прокурора, представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд,

в с т а н о в и в:

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (постанова Великої Палати Верховного Суду №912/2385/18 від 26.05.2020).

На даний час звернення до суду з вказаною позовною заявою викликано необхідністю вжиття невідкладних заходів до захисту інтересів держави, оскільки не звернення міською радою з таким позовом може призвести до неможливості в подальшому стягнення значної суми коштів до бюджету міста, враховуючи той факт, що відповідач користувався земельною ділянкою без будь-яких документів та не сплачував коштів за її користування.

Використання земельної ділянки Відповідачем без правовстановлюючих документів призвело до ненадходження до місцевого бюджету коштів.

Несплата Відповідачем орендної плати за користування комунальним майном є порушенням інтересів держави щодо забезпечення фінансової підтримки місцевого самоврядування, своєчасного і в повному обсязі надходження доходів до бюджетів усіх рівнів з метою їх подальшого використання для забезпечення завдань і функцій держави й місцевого самоврядування

В даних спірних правовідносинах, з огляду на те, що власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0097 площею 0,7642 га є Берестечківська міська рада, вона наділена правом вимоги плати за належну їй землю.

Згідно інформації Берестечківської міської ради від 08.10.2025 №835, наданій на запит Луцької окружної прокуратури від 02.10.2025 №53/1-625 вих-25, останній відомо про набуття у власність ТОВ «Іскра-Транс-Логістик» об`єктів нерухомого майна, що розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :01:002:0097, у зв`язку з чим вживались заходи щодо укладення договору оренди з користувачем земельної ділянки.

Поряд з цим, заходи щодо стягнення безпідставно збережених коштів за користування зазначеною земельною ділянкою Берестечківською міською радою не вжито. У зазначеному листі Берестечківська міська рада не спростувала твердження прокурора щодо виявлених порушень законодавства та не висловила не заперечення проти подання прокуратурою відповідного позову в її інтересах, посилаючись на обмеженість в коштах на сплату судових витрат.

З урахуванням дії на території України воєнного стану, наповнення державного та місцевих бюджетів є надважливим. Кошти, які надходять до бюджетів громад, не тільки працюють на їх розвиток, але й від наповнення місцевих бюджетів напряму залежить допомога армії, підтримка населення, тощо.

Судом встановлено, що рішенням Берестечківської міської ради від 14.02.2025 №41-39/2025 «Про надання в оренду земельної ділянки ТОВ «Іскра-Транс-Логістик» для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на вул. Дрини Володі, 4, м.Берестечко» ТОВ «Іскра-Транс-Логістик» надано в оренду строком на 7 років земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0097 площею 0,7642 га, яка знаходиться у м. Берестечко, по вул. Дрини Володі, 4, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі із встановленням орендної плати у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки, що становить 18 527 грн на рік.

Рішенням Берестечківської міської ради від 04.04.2025 №43-32/2025 «Про внесення змін до рішення міської ради від 14.02.2025 №41-39/2025» внесено зміни до вказаного рішення в частині цільового призначення земельної ділянки, а саме: в оренду ТОВ «Іскра-Транс-Логістик» надано земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (код КЦВЗП 03.07), яка знаходиться у м. Берестечко, по вул. Дрини Володі, 4, площею 0,7642 га, кадастровий номер :01:002:0097, терміном на 7 років. В іншій частині рішення від 14.02.2025 №41-39/2025 залишено без змін.

На підставі вказаних рішень 08.04.2025 між Берестечківською міською радою (Орендодавець) та ТОВ «Іскра-Транс-Логістик» (Орендар) укладено договір оренди землі №6, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0097 для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги, яка знаходиться у м. Берестечко, по вул. Дрини Володі, 4, площею 0,7642 га.

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0097 зареєстровано за ТОВ «Іскра-Транс-Логістик» 06.06.2025 на підставі договору оренди землі від 08.04.2025 №6.

Разом з тим, встановлено, що ТОВ «Іскра-Транс-Логістик» є власником нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: м. Берестечко, по вул. Дрини Володі, 4, з 24.03.2023.

Так, згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ТОВ «Іскра-Транс-Логістик» на праві власності належать наступні об`єкти нерухомості, які знаходяться у м. Берестечко, по вул. Дрини Володі, 4: будинок ветлікарні /А-1/ площею 188,4 кв.м (номер запису про право власності 49690750), гараж цегляний на 2 місця /Г-1/ площею 58 кв.м (номер запису про право власності 49690921), льох /Б/ площею 14,8 кв.м (номер запису про право власності 49691016), стаціонарний дерев`яний будинок /В-1/ площею 60,1 кв.м (номер запису про право власності 49690832). Право власності зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.2023 №812, укладеного між ТОВ «Іскра-Транс-Логісти» та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях.

Згідно п. 1.3 Договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації окремого майна групи інвентарних об`єктів у складі будинка ветлікарні /А-1/ площею 188,4 кв.м, стаціонарного дерев`яного будинка /В-1/ площею 60,1 кв.м, гаража цегляного на 2 місця /Г-1/ площею 58 кв.м, льоха /Б/ площею 14,8 кв.м, колодязя, які знаходяться за адресою: Волинська обл, Луцький р-н, м.Берестечко, вул. Дрини Володі, 4, за результатами електронного аукціону без умов від 24.03.2023 №812, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (Продавець) та ТОВ «Іскра-Транс-Логістик» (Покупець), земельна ділянка, на якій розташований об`єкт приватизації, не є предметом купівлі-продажу за цим договором, тому питання землекористування Покупець вирішує самостійно в установленому чинним законодавством порядку, після переходу до Покупця права власності на об`єкт приватизації.

З інформаційного повідомлення, розміщеного на порталі «Prozorro.Продажі» (ID:JAS001-UA-950), об`єкт приватизації знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:002:0097 площею 0,7642 га за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, м. Берестечко, вул. Дрини Володі, 4, цільове призначення - для обслуговування дільничої ветлікарні з підсобними приміщеннями.

Земельна ділянка належить на праві постійного користування Горохівській районній державній лікарні ветеринарної медицини.

Розпорядженням голови Луцької районної державної (військової) адміністрації від 12.04.2023 №44 «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою» припинено Горохівській районній державній лікарні ветеринарної медицини () право постійного користування земельною ділянкою державної форми власності загальною площею 0,7642 га (кадастровий номер :01:002:0097) для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (КВЦПЗ 03.03), що розташована за адресою: вул. Дрини Володі, 4, м. Берестечко Луцького району Волинської області.

Таке право посвідчувалось Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою від 16.12.2010 серії ЯЯ №037843, виданого на підставі рішення Берестечківської міської ради від 15.10.2010 №31/4.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.09.2025 №445765757 припинення права постійного користування Горохівської районної державної лікарні ветеринарної медицини земельною ділянкою з кадастровим номером :01:002:0097 зареєстровано 24.04.2023.

Разом з тим, відповідач фактично користується земельною ділянкою з кадастровим номером :01:002:0097 з моменту набуття права власності на нерухоме майно, що на ній розташоване.

Відповідно до абз. 1 ч. 13 ст. 120 Земельного кодексу України, в редакції чинній на час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна (від 24.03.2023), у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, єдиний майновий комплекс), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні, особами, які не можуть набувати земельну ділянку на такому праві, вони набувають таку земельну ділянку із земель державної або комунальної власності у власність або оренду. Набувач права власності на такий об`єкт зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або оренду земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що право постійного користування Горохівської районної державної лікарні ветеринарної медицини на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0097 площею 0,7642 га припинено з часу відчуження нерухомого майна.

Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

Перехід права на будівлю і споруду є однією із законних підстав виникнення прав на землю в набувача об`єкта нерухомості, то можливість реалізації ним таких прав не може залежати від того, чи додержав попередній землекористувач процедур й порядку припинення землекористування, подавши заяву про відмову від права постійного користування, позаяк юридичними підставами для такого переходу виступають закон, договір, рішення суду, інші обставини, що мають юридичне значення. Відповідна правова позиція сформована Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16.

Як зазначається Верховним Судом у постанові від 23.11.2023 у справі № 916/3030/22 положення ч. 5 ст. 116 та ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України (щодо переходу права на земельну ділянку, яка перебувала на праві постійного користування, у зв`язку з набуттям іншою особою права власності на нерухоме майно, розташоване на частині цієї земельної ділянки) необхідно застосовувати таким чином: «У разі набуття права власності на нерухомість, яка розташована на частині земельної ділянки, наданій іншій особі на праві постійного користування, право на оформлення землекористування для обслуговування такої нерухомості виникає автоматично в силу принципу єдності долі нерухомості і земельної ділянки та не вимагає отримання згоди постійного землекористувача».

У постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного господарського суду від 20.10.2020 року у справі № 927/57/19 та від 03.11.2022 року у справі №908/671/18 (908/2269/21) сформульовано правові висновки, в яких зазначено, що особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості, розташованого на ній. Розмір цієї частини земельної ділянки має визначатися на основі державних будівельних норм та санітарних норм і правил. І ніхто інший, окрім власника цього об`єкта, не може претендувати на таку земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. У наведеному випадку припинення права користування частиною земельної ділянки відбувається автоматично, в силу прямої норми закону (статті 120, пункту "е" частини першої статті 141 ЗК України) і не потребує прийняття судового рішення.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 положення глави 15, статей 120, 125 ЗК України, статті 1212 ЦК України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

Враховуючи наведене, ТОВ «Іскра-Транс-Логістик» використовувало земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0097 площею 0,7642 га, що розташована за адресою: м. Берестечко, вул. Дрини Володі, 4, без правовстановлюючих документів та сплати орендної плати з моменту набуття права власності на об`єкти нерухомого майна, що на ній розташовані (з 24.03.2023), до укладення договору оренди земельної ділянки (08.04.2025).

Відповідно до інформації ГУ ДПС у Волинській області від 29.09.2025 № 9608/5/03-20- 04-01-05, від 01.10.2025 №9714/5/03-20-04-01-05 за даними ІКС «Податковий блок» станом на 01.10.2025 ТОВ «Іскра-Транс-Логістик» податкову звітність з плати земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0097 площею 0,7642 га за 2023-2025 роки до ГУ ДПС у Волинській області не подавало, земельну ділянку не декларувало.

Товариству 23.09.2025 надіслано лист №17699/6/03-20-04-06-06 щодо необхідності подання податкової звітності з плати за землю на 2025 рік та сплати задекларованих сум платежу.

Відповідно, у період з 24.03.2023 по 08.04.2025 ТОВ "Іскра-Транс-Логістик" використовувало земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0097 площею 0,7642 га без правовстановлюючих документів та сплати орендної плати, у зв`язку з чим місцевий бюджет недоотримав кошти від використання земельної ділянки.

За таких обставин відповідач як фактичний користувач землі зобов`язаний відповідно до ст. 1212 ЦК України повернути безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою за період її використання без правовстановлюючих документів.

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0097 площею 0,7642 га з 22.12.2018 перебувала у власності держави в особі Луцької районної державної адміністрації (право власності зареєстровано на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» №5245 від 06.09.2012).

Право комунальної власності Берестечківської міської ради на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0097 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.06.2023 з одночасним припиненням права власності держави в особі Луцької районної державної адміністрації.

Таким чином, земельна ділянка, яка знаходиться у м. Берестечко Луцького району Волинської області, по вул. Дрини Володі, 4, з кадастровим номером :01:002:0097 площею 0,7642 га у період до 14.06.2023 перебувала у власності держави в особі Луцької районної державної адміністрації та з 14.06.2023 до сьогодні є комунальною власністю Берестечківської міської ради. У зв`язку з наведеним, зважаючи на вимоги ст. ст. 123, 124 Земельного кодексу України, зазначена земельна ділянка може використовуватись лише на умовах договору оренди.

Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі" від 06.10.1998 №161-XIV (з наступними змінами та доповненнями) орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідач у період з 24.03.2023 по 07.04.2025 не був власником або постійним користувачем зазначеної земельної ділянки, а тому не був суб`єктом плати за землю у формі земельного податку (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України). Таким чином, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача у вказаний період, є орендна плата.

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст. ст. 14.1.125, 14.1.136, 288.5).

Відповідно до пп.14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Крім цього з урахуванням ст.ст. 269, 270 ПК України платниками земельного податку є, зокрема, власники земельних ділянок та землекористувачі, а об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до вимог ПК України усі доходи від сплати як земельного податку, так і орендної плати, незалежно від того, якою є форма власності на землю (державна чи комунальна), зараховуються до місцевого бюджету.

Таким чином, орендна плата за використання земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0097 як у період перебування її у державній власності (до 14.06.2023), так і після переходу її у власність Берестечківської міської територіальної громади в особі міської ради, повинна зараховуватися до місцевого бюджету Берестечківської міської ради, відтак, саме Берестечківську міську раду визначено позивачем у цій справі.

Відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0097 внесено до Державного земельного кадастру 16.02.2017.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі, тобто з 16.02.2017.

Згідно з абзацом 3 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» від 11.12.2003 за №1378-IV (з наступними змінами та доповненнями) нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки.

Крім цього, згідно ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Частиною 2 ст. 20 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 06.08.2025 нормативно-грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0097 у 2025 році становить 617 550,87 гривень.

Разом з тим, вищевказана нормативна грошова оцінка земельної ділянки уведена в дію з 01.01.2025 рішенням Берестечківської міської ради від 11.09.2024 №36-22/2024 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок частини території Берестечківської територіальної громади м. Берестечко Луцького району Волинської області».

Так, згідно інформації ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 17.09.2025 №10-3-0.334-3754/2-25 та відповідно до витягу №НВ-023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, сформованого через автоматизовану систему Державного земельного кадастру, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0097 у 2023 році становила 337 729,02 грн.

Так, попередня технічна документація з нормативної грошової оцінки земель м.Берестечко затверджена рішенням Берестечківської міської ради від 03.10.2011 №10-1/2011 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м.Берестечко».

Сума безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою, заявлена до стягнення з відповідача, обчислена, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки за відповідний рік, із застосуванням коефіцієнта індексації та враховуючи площу земельної ділянки.

Відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про індексацію нормативної грошової оцінки земель за 2024 рік, що розміщений у вільному доступі на офіційному веб-сайті Держгеокадастру значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2023 рік становить - 1,051.

Отже, з урахуванням коефіцієнту індексації, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0097 у 2024 році становила 337 729,02 грн х 1,051= 354 953,20 грн.

Рішенням Берестечківської міської ради від 24.06.2022 №19-3/2022 «Про встановлення місцевих податків і зборів на території Берестечківської міської ради», зокрема, затверджено Положення про встановлення плати за землю та території Берестечківської міської територіальної громади, пунктом 8.4 якого встановлено розміри відсотків від грошової оцінки землі, що застосовуються для обчислення орендної плати за користування земельними ділянками на території Берестечківської міської територіальної громади.

Так, відповідно до п. 8.4 цього Положення для обчислення розміру орендної плати за користування земельними ділянками усіх видів функціонального використання встановлено ставку орендної плати на рівні 12 відсотків від нормативної грошової оцінки землі (окрім земель, наданих для гаражного будівництва гаражним, автогаражним та гаражно-будівельним кооперативам (згідно КВЦПЗ присвоєно коди 02.06, 12.04 та 12.08), для яких ставка орендної плати становить 5%).

Відповідно, ставка орендної плати, яка застосовується для розрахунку безпідставно збережених відповідачем коштів за використання земельної ділянки 12% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

Сума коштів, яку Відповідач безпідставно без достатньої правової підстави зберіг у себе за рахунок власника цієї ділянки і які мав би заплатити за користування нею становить 93 825,94 гривень з 24.03.2023 (включно) по 07.04.2025 (розрахунок долучено до позовної заяви).

Відсутність укладеного договору оренди земельної ділянки до 08.04.2025 мало фактичним наслідком набуття відповідачем володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті відбулося збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати.

Згідно ст. 206 ЗК України, п.п.14.1.136 п.14.1. ст.14 ПК України власником майна фактично збереженого відповідачем (коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою) є територіальна громада міста в особі позивача Берестечківської міської ради, адже кошти за користування такою ділянкою повинні надходити до місцевого бюджету Берестечківської міської ради.

Таким чином, збереження (заощадження) відповідачем коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою призвело до збільшення (накопичення) цих коштів у відповідача за рахунок їх неодержання позивачем.

Норми ст. ст. 1212-1214 ЦК України регламентують кондикційне зобов`язання, яке виникає з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Тобто, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Такий висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією Великої палати Верховного суду, викладеною у постанові Великої палати Верховного суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17.

Крім того, Велика палата ВС у вказаній постанові зазначила, що фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Отже, ТОВ «Іскра-Транс-Логістик» (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшило вартість власного майна, а Берестечківська міська рада (потерпілий) втратила належне їй майно (кошти від орендної плати за користування таким майном), тобто, має місце факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок позивача.

Беручи до уваги, що до 08.04.2025 (моменту укладення договору оренди №6) відповідач користувався вказаною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, відповідно до положень статей 1212-1214 Цивільного кодексу України та правової позиції Верховного Суду, ТОВ «Іскра-ТрансЛогістик» зобов`язане повернути Берестечківській міській раді кошти, які воно зберегло у вигляді несплаченої орендної плати.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

14 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №924/532/19 досліджував питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних, де визначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року в справі №910/22034/15 зроблений висновок, що ст.625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07 лютого 2024 року у справі №910/3831/22, зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала.

Із цього моменту виникає передбачений частиною 2 статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Отже, передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного збереження відповідачем грошових коштів позивача.

З огляду на зазначене, оскільки відповідачем порушене позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст.1212 ЦК України, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ч.2 ст.625 ЦК України.

Враховуючи викладене, Відповідач, який безпідставно зберіг у себе кошти у розмірі орендної плати, зобов`язаний також сплатити інфляційні втрати та три проценти річних.

Інфляційні втрати та 3 відсотки річних розраховано за кожен період (помісячно) виникнення зобов`язання зі сплати коштів в розмірі орендної плати за використання земельної ділянки, починаючи з 01.05.2023 (з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений перший платіж) по 16.12.2025 (день, який передує зверненню прокурора до суду із позовом).

Судом перевірено методику розрахунку, який міститься у додатках до позову.

Загальний розмір інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 01.05.2023 по 16.12.2025 включно становить 17 947,8 грн, з яких 13 740,27 грн інфляційні втрати, 4 207,53 грн - три проценти річних.

Відтак, загальна сума коштів які підлягають стягненню із Відповідача становить 111 773,74 гривень (93 825, 94 грн - основна сума боргу + 13 740,27 грн інфляційних втрат та 4 207,53 грн - три проценти річних).

Відповідач позовні вимоги не оспорив, контррозрахунку нарахованого боргу до уду не подав.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван 7де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України слід віднести на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 76-80, 86, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Іскра-Транс-Логістик» (79066, Львівська обл., м. Львів, вул. Вулецька, буд. 14, ) на користь Берестечківської міської ради (45765, Волинська обл., Луцький р-н, м. Берестечко, вул. Шевченка, 2, ) 111 773, 74 грн з них: 93 825, 94 грн безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:002:0097 площею 0,7642 га, 13 740, 27 грн інфляційних втрат та 4 207, 53 грн трьох процентів річних.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Іскра-Транс-Логістик» (79066, Львівська обл., м. Львів, вул. Вулецька, буд. 14, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15 м. Луцьк, 43025, ) сплачену суму судового збору в сумі 2 422, 40 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 16.03.2026.

Суддя Микола ШУМ