ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"13" березня 2026 р. Справа № 911/596/25

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., перевіривши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОН ЛТД про ухвалення додаткового рішення

за позовом Чернівецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області

до Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОН ЛТД

про визнання недійсним пункту договору та стягнення 69 630, 00 гривень

установив:

У загальному позовному провадженні Господарського суду Київської області перебувала справа №911/596/25 за позовом Чернівецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОН ЛТД» про:

- визнання недійсним пункту 3.1 договору №427 про закупівлю від 06.10.2024, укладеного між Веренчанською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОН ЛТД» в частині включення податку на додану вартість до загальної ціни договору;

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОН ЛТД» до бюджету Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області грошових коштів у сумі 69 630,00 грн.

За результатами розгляду вказаної справи у судовому засіданні 24.02.2026 Господарський суд Київської області оголосив вступну та резолютивну частини рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовив повністю.

27.02.2026 через канцелярію Господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОН ЛТД надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, відповідно до якої відповідач зазначив про те, що із відповідною заявою, протягом п`яти днів після ухвалення рішення у цій справі, він подає документи (докази) надання адвокатом правової допомоги та оплати таких судових витрат, зокрема копії:

- укладеного між адвокатом Буній Г.Я. та ТОВ АГРОН ЛТД договору про надання правової допомоги №24-02/25 від 24.02.2025 разом додатком №1 до нього;

- підписаних протягом 2025 року та у січні-лютому 2026 року адвокатом Буній Г.Я. та ТОВ АГРОН ЛТД актів;

- виставлених адвокатом Буній Г.Я. протягом 2025 року та у січні-лютому 2026 року рахунків на оплату правової допомоги;

- платіжних інструкцій за 2025 рік, січень-лютий 2026 рік.

Посилаючись на вказані документи та на те, що у відзиві було наведено попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, ТОВ АГРОН ЛТД зазначило, що його судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом судової справи №911/596/25, складають 22 450,00 гривень.

До того ж, за доводами відповідача, судовий розгляд цієї справи тривав рік і було проведено 10 судових засідань, тоді як відповідач та його представник жодного разу не зверталися з клопотанням про перенесення розгляду та не вчиняли жодних дій, які б перешкоджали розгляду справи протягом коротшого (розумного) строку.

З огляду на вказане відповідач просить ухвалити додаткове судове рішення у справі №911/596/25 щодо розподілу судових витрат та стягнути з Чернівецької обласної прокуратури (ідентифікаційний код 02910120) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОН ЛТД» (ідентифікаційний код 20593226) судові витрати у розмірі 22 450,00 гривень.

06.03.2026 через канцелярію Господарського суду Київської області від Чернівецької окружної прокуратури надійшли заперечення на вказану вище заяву, згідно яких прокурор просив відмовити у задовленні такої заяви повністю.

Відповідно до частин 1, 3 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Приписами ч. 1 ст. 123, ч. 1 ст. 124, ч. 8 ст. 129, ч. ч. 1, 2 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи.

З огляду на вказані процесуальні приписи щодо вирішення питання про судові витрати, зокрема витрати на правову допомогу та наявність підстав для їх розподілу і ухвалення додатового рішення суд зауважує, що:

- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями статей 124, 129 Господарського процесуального кодексу України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;

- додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги;

- додаткове судове рішення може бути процесуальним засобом реалізації прав учасника справи, якщо воно ухвалюється за спеціальною заявою такого учасника, поданою з дотриманням відповідної процедури, що вбачається зі змісту наведених вище ч. 8 ст. 129, ч. ч. 1 ст. 221 ГПК України.

З огляду наведеного суд зазначає, що приписи ч. 8 статті 129 та статті 221 ГПК України вказують на те, що, при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні умови:

- докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;

- до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;

- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії, закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів.

Схожі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24.01.2023 у справі №922/4022/20.

Звідси суд звертає увагу на такі процесуальні наслідки недотримання відповідного порядку:

- неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду;

- якщо учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу.

Тобто незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.

Схожих висновків дійшли Верховний Суд у постанові від 27.06.2023 у справі №907/568/22 та Північний апеляційний господарський суд у постанові від 05.02.2024 у справі №910/10939/22.

Так, у відзиві на позов ТОВ «АГРОН ЛТД» викладено зміст ст. 123, п. 8 ч. 3 ст. 165, ч. ч. 1, 3 ст. 124 ГПК України та вказано, що відповідно до умов договору про надання правової допомоги №24-02/25 від 24.02.2025 ним понесено та буде понесено наступні витрати:

1) витрати по вчиненню дій, необхідних для розгляду справи та підготовки до її розгляду становлять: залучення спеціалістів (експертів) та проведенням експертизи від 26000,00 гривень;

2) витрати на професійну правничу допомогу орієнтовно становлять 7 000,00 гривень:

- ознайомлення з матеріалами справи від 500,00 гривень;

- підготовка та подання процесуальних та всіх інших документів у справі і пов`язаних зі нею - від 500,00 грн до 2 000,00 грн;

- участь у судовому засіданні від 2 000,00 гривень/судодень (загальна сума залежить від кількості судових засідань);

- участь у судовому засіданні, яке було відмінено/перенесено у зв`язку з повітряною тривогою - 750,00 гривень/судодень.

Однак докази, що підтверджують розмір понесених витрат на правову допомогу, до закінчення судових дебатів відповідач не подав, як і не зробив заяву про те, що такі докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду з повжаних причин.

Зокрема ані відзив, ані решта поданих відповідачем під час розгляду цієї справи заяв не містять клопотання (пояснення/повідомлення) про подання доказів понесення витрат на правову допомогу після прийняття рішення у цій справі у зв`язку з наявністю поважних причин, які унеможливлюють подання цих доказів до закінчення судових дебатів, у порядку ч. 8 статті 129 та статті 221 ГПК України.

Вказаної заяви не зробила і представниця відповідача усно в судових засіданнях під час розгляду цієї справи, відтак, звертаючись із заявою про ухвалення додаткового рішення після ухвалення рішення у цій справі, відповідач не просив поновити пропущений процесуальний строк для подання заяви та доказів на підтвердження розміру судових витрат.

У розрізі вказаного судом враховано, що якщо сторона до закінчення судових дебатів заявляє про намір подати докази щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, то така заява може бути подана в усній формі, що підтверджується технічним записом судового засідання.

Тобто відсутність у процесуальному законі конкретних вимог щодо змісту та форми передбаченої ч. 8 ст. 129 ГПК України не звільняє особу зробити таку заяву у явно зрозумілій словесній формі на будь-якій стадії судового процесу, попри те тільки до закінчення судових дебатів.

Заява сторони про подання доказів у порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України по своїй суті не є тотожною попередньому (орієнтовному) визначенню учасником справи суми судових витрат на професійну правничу допомогу, а також заяві про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат.

Схожий висновок щодо заяв надано у постанові Верховного Суду від 30.05.2024 у справі №910/5316/21.

Тобто, навівши у відзиві лише попередній орієнтовний розмір витрат та не вказавши коли докази на підтвердження цих витрат будуть подані з метою їх розподілу, відповідач не дотримався передбаченого вказаними вище процесуальними нормами, зокрема ч. 8 ст. 129 та ст. 221 ГПК України алгоритму дій.

Заява ж сторони про розподіл судових витрат фактично є дією, спрямованою на реалізацію лише права на подання доказів стосовно таких витрат, які вже понесені стороною, попри те перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом лише у разі дотримання особою вказаного вище порядку (етапів).

У розрізі вказаного суд також звертає увагу і на те, що необхідність вчинення усно чи письмово заяви про відшкодування витрат у межах визначеного ГПК України строку до закінчення судових дебатів, не ставиться в залежність від статусу учасника (відповідач, позивач) та/або результату вирішення спору (на чию користь ухвалено рішення).

Усі учасники процесу є рівними перед вказаними процесуальними вимогами заявити до закінчення судових дебатів про намір відшкодувати судові витрати та вказати поважність причин подання відповідних доказів після ухвалення рішення по суті.

З огляду на усе зазначене вище суд підсумовує та вказує, що:

- відповідного клопотання/повідомлення про намір відшкодувати судові витрати та причини подання відповідних доказів після ухвалення рішення по суті ані відзив з наведеним у ньому попереднім орієнтовним розрахунком, ані решта поданих відповідачем заяв не містять;

- ч. 8 ст. 129 ГПК України вказує на обов`язок сторони до судових дебатів подати докази понесення судових витрат або заявити про неможливість вчинення такої дії і таку заяву не слід ототожнювати із попереднім орієнтовним розрахунком витрат;

- обов`язок наведення стороною попереднього розрахунку суми судових витрат передбачено ч. 1 ст. 124 ГПК України і такий обов`язок не є заявою щодо необхідності їх розподілу, подання якої, як окремої заяви, до закінчення судових дебатів у разі наявності поважних причин, що перешкоджають доказовому доведенню судових витрат, передбачено іншими процесуальними нормами - ч. 8 ст. 129 ГПК України та ч. 1 ст. 221 ГПК України.

Окрім того суд звертає увагу на те, що що підстави для розподілу витрат на професійну правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута з ухваленням відповідного судового рішення, і з цим пов`язується ухвалення додаткового судового рішення в цій частині.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, а метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Унормована процесуальними приписами процедура розподілу судових витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, вимагає від сторони належної процесуальної поведінки та дисципліни, а не наявність самого лише суб`єктивного переконання та довільного тлумачення особою приписів процесуального права.

Отже, діючи через свого представника адвоката, відповідач вважається обізнаним з процесуальними вимогами, що презюмує наявність у такого учасника відповідних можливостей на реалізацію та використання процесуальних прав в межах та порядку, визначених законом, а тому саме лише зазначення відповідачем про те, що його витрати на правову допомогу орієнтовно складають певну суму коштів, не є ані заявою про неможливість подання доказів цих судових витрат до закінчення судових дебатів, ані клопотанням про намір відповідача подати такі докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Суд звертає увагу, що усі процесуальні дії мають бути чітким виявом волі учасника без можливості подвійного тлумачення, що у зворотному порушувало б передбачені процесом принципи і стадійність відшкодування судових витрат і, відповідно, рівність учасників у вказаному питанні.

Передбачена ч. 3 ст. 2 ГПК України одна із основних засад (принципів) господарського судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, не є безумовною підставою для розподілу витрат сторони, позаяк дотримання принципів судочинства здійснюється в межах відповідного правового порядку.

Ураховуючи наведене та порушення відповідачем порядку заявлення про намір подати докази щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для вирішення питання про судові витрати відповідача у сумі 22 450,00 грн, а тому і про відомову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОН ЛТД про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст. ст. 123, 124, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОН ЛТД про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Ухвала складена та підписана 13.03.2026, набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена у апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду у строки та порядку, передбачені ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.А. Ярема