РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.03.2026Справа № 910/13611/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Білошицької А.В. розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тривіта" до Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" про стягнення 316 716,32 грн,

за участю представників:

позивача: не з`явились;

відповідача: не з`явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Тривіта" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" (далі - Завод) 316 716,32 грн, з яких: 304 716,53 грн - основна заборгованість, 725,04 грн - інфляційні втрати, 9 446,42 грн - пеня, 1 828,33 грн - три проценти річних. Позивач також просив суд проводити розгляд даної справи без участі його представника.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем покладених на нього зобов`язань за договором поставки від 18 листопада 2024 року № 18/11 у частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 5 листопада 2025 року відкрито провадження в справі № 910/13611/25, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 4 грудня 2025 року.

20 листопада 2025 року через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив від 19 листопада 2025 року, у якому останній не заперечував факт поставки товару за видатковими накладними, доданими до позову. Проте, на думку відповідача, позивачем невірно здійснено розрахунок пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, оскільки період прострочення грошового зобов`язання Заводу слід обраховувати саме з дати реєстрації податкових накладних на спірні господарські операції в Єдиному державному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН).

25 листопада 2025 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив від 24 листопада 2025 року, у якій останній навів свої аргументи на спростування доводів Заводу.

У призначене підготовче засідання сторони явку своїх уповноважених представників не забезпечили, будь-яких додаткових заяв чи клопотань до суду не направили.

У зв`язку з цим ухвалою Господарського суду міста Києва від 4 грудня 2025 року було продовжено строк підготовчого провадження у справі № 910/13611/25 на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 29 січня 2026 року.

28 січня 2026 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання від цієї ж дати про розгляд справи без участі його представника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29 січня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 12 лютого 2026 року.

12 лютого 2026 року (до початку призначеного засідання) через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання від цієї ж дати про відкладення засідання.

У судовому засіданні цього ж дня суд постановив протокольну ухвалу про відкладення засідання на 12 березня 2026 року.

Сторони про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, проте явку своїх уповноважених представників у призначене судове засідання не забезпечили.

Суд звертає увагу на те, що за умовами частин 4, 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Зважаючи на наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів, суд дійшов висновку про розгляд даного спору по суті за відсутності представників сторін.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, суд

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2024 року між Заводом і Товариством було укладено договір поставки № 18/11, за умовами якого останнє зобов`язалось передати у власність відповідачу пластикові відра, а Завод - прийняти такий товар й оплатити його на умовах зазначеного правочину.

Цей договір підписаний повноважними представниками його сторін та скріплений їх печатками.

Відповідно до пунктів 3.1., 3.10. вказаного правочину поставка товару здійснюється на умовах DDP Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" (у редакції 2010 року), за адресою: місто Київ, проспект Науки, будинок 3, - якщо інше не вказано в замовленнях і специфікаціях. Датою переходу ризиків випадкового знищення та пошкодження товару, а також права власності на товар є дата підписання видаткової накладної. Дійсність видаткової накладної підтверджується підписами уповноважених представників сторін.

За умовами пунктів 4.1., 4.2. договору ціна, асортимент та інші характеристики товару, що постачається, відображаються у видатковій накладній на відповідну партію товару, дані якої мають відповідати погодженій сторонами специфікації. Якщо асортимент чи кількість поставленого товару не відповідають умовам специфікації, покупець має право не примати товар або прийняти ту частину, що відповідає специфікації. У цьому випадку зобов`язання постачальника щодо поставки такої партії товару вважаються виконаними в частині, яка стосується узгодженого товару. Зобов`язання по оплаті неузгодженого товару в покупця не виникають. Загальна ціна договору складається з вартості всіх поставок товару, здійснених відповідно до цього правочину, та розраховується шляхом складання сум, зазначених у підписаних видаткових накладних на всі поставки товару протягом строку дії цього договору.

Оплата здійснюється покупцем залежно від виконання постачальником своїх зобов`язань у такому порядку: при наданні постачальником протягом 5-ти календарних днів з дати поставки товару податкової накладної, яка пройшла реєстрацію в ЄРПН та отримала статус документа "Зареєстрована в ЄРПН", покупець оплачує вартість поставленого товару на умовах відтермінування платежу протягом 14-ти днів з дати, зазначеної у підписаній сторонами видатковій (товарній) накладній. При наданні постачальником у строк понад 5 календарних днів з дати поставки товару податкової накладної, яка пройшла реєстрацію в ЄРПН та отримала статус документа "Зареєстрована в ЄРПН", покупець оплачує поставлений товар на умовах відтермінування платежу протягом 14-ти днів з дати реєстрації податкової накладної в ЄРПН. Оплата проводиться покупцем у національної валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (пункти 5.1., 5.2. вказаного правочину).

Відповідно до пунктів 10.1., 10.2. договору останній вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками (за наявності) й діє до 31 грудня 2025 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору жодна із сторін не виявить бажання розірвати його, дія цього правочину автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік на тих же умовах.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами під час розгляду справи, на виконання умов вказаного правочину позивач поставив, а відповідач - без жодних заперечень і зауважень прийняв обумовлений товар на загальну суму 425 136,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: підписаних сторонами у визначеному договором порядку видаткових накладних: від 7 березня 2025 року № 115 на суму 125 040,00 грн, від 15 липня 2025 року № 404 на суму 150 048,00 грн, від 24 липня 2025 року № 425 на суму 150 048,00 грн; товарно-транспортних накладних, підписаних повноважними представниками вантажовідправника та вантажоодержувача, а також скріплених їх печатками: від 7 березня 2025 року № 115, від 15 липня 2025 року № 404, від 24 липня 2025 року № 425. Копії вказаних документів містяться в матеріалах справи.

Судом також встановлено, що позивач на виконання умов зазначеного договору та вимог податкового законодавства склав і зареєстрував у визначеному законом порядку податкові накладні на спірні господарські операції: від 7 березня 2025 року № 12, від 15 липня 2025 року № 41, від 24 липня 2025 року № 60. Копії цих накладних наявні в матеріалах справи. Зі змісту вказаних податкових накладних вбачається, що останні були зареєстровані контролюючим органом в ЄРПН, а також прийняті відповідачем.

Як зазначав позивач у своєму позові, згідно даних з автоматизованої системи "Єдине вікно подання електронної звітності" Державної податкової служби України вказані податкові накладні були зареєстровані контролюючим органом в ЄРПН відповідно: 25 березня 2025 року, 28 липня 20205 року та 11 серпня 2025 року.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за наведеним договором свідчить відсутність з боку Заводу претензій і повідомлень про порушення позивачем умов цього правочину.

Однак, відповідач покладені на нього зобов`язання за договором належним чином не виконав, оплатив товар лише частково на суму 120 419,47 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції від 9 квітня 2025 року № 36662.

У зв`язку з цим позивач 1 жовтня 2025 року звернувся до відповідача з вимогою від вказаної дати, у якій просив Завод погасити спірну заборгованість. Належні докази направлення відповідачу вказаної вимоги у визначеному договором порядку наявні в матеріалах справи. Однак ця вимога була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача за договором, яка складає 304 716,53 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і Завод на момент прийняття рішення не надав документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача до відповідача про стягнення спірної суми основного боргу. Отже, позов у цій частині підлягає задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого товару, позивач також просив суд стягнути з відповідача 725,04 грн інфляційних втрат та 1 828,33 грн трьох процентів річних, з яких: 77,09 грн - три проценти річних та 125,75 грн - інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за видатковою накладною від 7 березня 2025 року № 115 у розмірі 4 620,53 грн за період з 9 квітня 2025 року по 28 жовтня 2025 року; 961,95 грн - три проценти річних та 149,15 грн - інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за видатковою накладною від 15 липня 2025 року № 404 у розмірі 150 048,00 грн за період з 12 серпня 2025 року по 28 жовтня 2025 року; 789,29 грн - три проценти річних та 450,14 грн - інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за видатковою накладною від 24 липня 2025 року № 425 у розмірі 150 048,00 грн за період з 26 серпня 2025 року по 28 жовтня 2025 року.

За частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заперечуючи проти позову в цій частині, відповідач зазначав, що вказані компенсаційні виплати підлягають обрахунку з дати реєстрації відповідних податкових накладних в ЄРПН. Однак, належних доказів їх реєстрації у зазначені позивачем дати до суду подано не було.

Як вбачається з розрахунку позивача, останнім було здійснено нарахування вказаних компенсаційних виплат відповідно до умов підпункту 5.1.2. договору, на який і посилався відповідач у своєму відзиві.

При цьому, з наявних у матеріалах справи копій податкових накладних вбачається, що останні були прийняті контролюючим органом, зареєстровані в ЄРПН, а також прийняті відповідачем.

Відповідно до абзацу 6 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), з метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в ЄРПН, покупець надсилає в електронному вигляді запит до ЄРПН, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в ЄРПН та отриманими покупцем.

В електронному кабінеті платника податків, розміщеному на офіційному веб-порталі Державної податкової служби України (доступ за посиланням: https://cabinet.tax.gov.ua/) кожен платник податків має змогу відслідковувати в режимі реального часу всі зареєстровані на його користь податкові накладні.

Позивачем реєстрація податкових накладних на відвантажений товар була здійснена за фактом відвантаження такого товару, що підтверджується копіями відповідних податкових накладних.

Відтак, з моменту реєстрації позивачем спірних податкових накладних відповідач мав змогу їх відслідковувати та встановлювати факт реєстрації зазначених документів з метою належного виконання своїх зобов`язань з оплати поставленого товару, а також формування податкового кредиту з ПДВ, як це передбачено чинним податковим законодавством. ПК України не визначає іншого порядку обміну інформацією стосовно зареєстрованих податкових накладних, окрім як через засоби ЄРПН.

У той же час відповідач не спростував належними доказами зазначених позивачем дат реєстрації податкових накладних в ЄРПН на спірні господарські операції.

Оскільки заявлені позивачем до стягнення розміри інфляційних втрат і трьох процентів річних є арифметично вірними, відповідають вимогам чинного законодавства та положенням договору, не перевищують розраховані судом суми вказаних компенсаційних виплат, позовна вимога про стягнення з відповідача вказаних сум також підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просив стягнути штрафні санкції за порушення відповідачем строку розрахунків за поставлений товар, зокрема, 9 446,42 грн пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що нарахована на відповідні суми заборгованості відповідача за кожною видатковою накладною окремо за загальний період прострочення з 9 квітня 2025 року по 28 жовтня 2025 року згідно наданого позивачем розрахунку.

Частиною 1 статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частин 1, 2 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Умовами пункту 8.2. договору визначено, що у випадку несвоєчасного виконання покупцем грошових зобов`язань за цим правочином, покупець сплачує на вимогу постачальника пеню у розмірі облікової ставки НБУ від несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Оскільки заявлений Товариством до стягнення розмір пені є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, не перевищує визначений законом граничний розмір їх нарахування, позов у частині стягнення з Заводу вказаної штрафної санкції також підлягає задоволенню.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані й такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, позов Товариства підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" (03039, місто Київ, проспект Науки, будинок 3; ідентифікаційний код 00333581) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тривіта" (03124, місто Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 4; ідентифікаційний код 33494831) 304 716 (триста чотири тисячі сімсот шістнадцять) грн 53 коп. основної заборгованості, 725 (сімсот двадцять п`ять) грн 04 коп. інфляційних втрат, 9 446 (дев`ять тисяч чотириста сорок шість) грн 42 коп. пені, 1 828 (одну тисячу вісімсот двадцять вісім) грн 33 коп. трьох процентів річних та 3 800 (три тисячі вісімсот) грн 60 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту рішення 18 березня 2026 року.

Суддя Є.В. Павленко