ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 922/4053/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго»

на ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.11.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.01.2026 у справі

за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго»

до Комунального підприємства «Харківводоканал» в особі комісії з реорганізації

про стягнення 4 882 792 033,33 грн,

1. Короткий зміст судових рішень

1.1. Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (далі - ДПЗД «Укрінтеренерго») звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Комунального підприємства «Харківводоканал» (далі - КП «Харківводоканал») в особі комісії з реорганізації, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 4 882 792 033,33 грн., з яких: 3 739 083 737,82 грн. - заборгованість за спожиту електричну енергію за період постачання з 13.12.2022 по 30.09.2025, 426 190 481,50 грн. - інфляційні, 717 517 814,01 грн. - 15% річних. Також позивач просить покласти на відповідача судові витрати.

1.2. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.11.2025 у справі №922/4053/25, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 09.01.2026, повернуто позовну заяву та додані до неї документи ДПЗД «Укрінтеренерго».

Судові рішення аргументовано тим, що предметом спору в межах справи №922/4053/25 є стягнення заборгованості за дванадцятьма окремими договорами постачання електричної енергії. На виконання кожного з перелічених договорів постачання сторонами складено акти купівлі-продажу електроенергії за відповідні періоди, подано інші докази окремо за кожним договором.

Позов подано з визначенням окремих сум боргу за кожним договором постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» окремо. На обґрунтування сум, заявлених до стягнення, позивачем подано договори із додатковими угодами до них, акти купівлі-продажу електроенергії до кожного договору окремо. окремі розрахунки заборгованості за кожним договором, сформовані з урахуванням різних обсягів споживання електричної енергії відповідачем (згідно з даними про обсяги споживання електричної енергії, наданими операторами системи розподілу - АТ «Харківобленерго» та АТ «Укрзалізниця») за кожним договором окремо.

Кожна з означених вимог (за кожним договором) є самостійною вимогою. Вимоги не пов`язані між собою ні підставами виникнення, ні поданими доказами та не є основними і похідними одна від одної, оскільки від задоволення одних не залежить задоволення інших. Тобто, заявлені ДПЗД «Укрінтеренерго» вимоги не відповідають правилам об`єднання, визначеним частиною першою статті 173 ГПК України.

Сама лише обставина застосування сторонами типової форми договору не свідчить про те, що заявлені ДПЗД «Укрінтеренерго» позовні вимоги пов`язані між собою підставою виникнення, оскільки зобов`язання зі сплати вартості спожитої електричної енергії виникають не з типового договору, а з окремих договорів, на підставі фактичного споживання електричної енергії у відповідні періоди.

Сумісний розгляд декількох вимог, навіть тісно пов`язаних і однорідних, розширює предмет доказування у справі, ускладнює розгляд та вирішення справи. Об`єднання позовів є правом, а не обов`язком суду. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №911/2836/22, від 17.02.2022 у справі №915/1429/21, від 08.10.2019 у справі №910/7680/19.

З матеріалів позовної заяви ДПЗД «Укрінтеренерго» вбачається, що кількість додатків до позовної заяви (договорів, рахунків, актів тощо) складає 247 документів на майже 700 аркушах.

Сумісний розгляд заявлених позивачем у даній справі позовних вимог перешкоджатиме з`ясуванню взаємних прав і обов`язків сторін та суттєво ускладнить вирішення спору, з огляду на те, що під час розгляду справи суд повинен буде встановити обґрунтованість заявлених до стягнення з відповідача сум за кожним з дванадцяти договорів, обґрунтованість періодів, за які позивач здійснює нарахування заявлених до стягнення сум за кожним договором та надати їм правову оцінку.

У разі порушення правил об`єднання позовних вимог, суд з метою виконання завдання господарського судочинства може не повертати позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою самостійно роз`єднати позовні вимоги за правилами частини шостої статті.173 ГПК України та розглянути кожну із заявлених вимог окремо. Проте вчинення відповідної процесуальної дії є дискрецією господарського суду, яка застосовується (або не застосовується) ним з урахуванням конкретних обставин справи та за власним переконанням, а тому незастосування місцевим судом своїх повноважень по роз`єднанню позовних вимог не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали. Подібні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 17.12.2022 у справі № 915/1429/21.

Вищенаведене стало підставою для повернення позовної заяви на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 174 ГПК України.

2. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

2.1. ДПЗД «Укрінтеренерго» звернулося із касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення та направити справу для відкриття провадження.

Скаржник зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування положень частин третьої, п`ятої статті 112 ЦК України, статей 2, 6, 13, 173, 174 ГПК України, Європейської конвенції з прав людини в частині об`єднання всіх кредиторських вимог при поданні одного позову до ліквідаційної комісії, так і в частині питання прощення боргу, що порушує основне завдання та засади (принципи) судочинства в частині забезпечення судом ефективного захисту порушених прав та інтересів суб`єктів господарювання.

На думку скаржника, суди необґрунтовано обмежили право позивача на справедливий суд та ефективний засіб правового захисту шляхом подання одного позову до ліквідаційної комісії, що фактично унеможливлює в подальшому захист права.

Договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», до якого відповідач приєднався 13.12.2022 був продовжений в частині постачання на підставі Положення № 148, і відсутні інші окремі договори, про що помилково зазначають суди. Така правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 910/12754/23 та від 12 вересня 2024 року у справі № 910/12587/23.

Отже, постачання електричної енергії Відповідачу з 13.12.2022 здійснювалося на одній правовій підставі - публічному договорі про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» який діє протягом воєнного стану на підставі пункту 7 Положення №148.

Судами не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 03.07.2019 у справі № 910/8472/18, від 22.01.2020 у справі № 922/2163/19, від 15.09.2021 у справі № 910/12632/20, від 23.10.2019 у справі № 902/434/19, № 905/451/22 від 30.08.2024, від 17.10.2018 у справі № 910/16136/17 щодо особливостей об`єднання вимог та недопустимості формального застосування процесуальних норм.

2.2. У відзиві на касаційну скаргу КП «Харківводоканал» вказує на безпідставність доводів скаржника та вважає помилковими посилання на приписи статті 112 ЦК України і зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо повернення позовної заяви.

3. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду

3.1. За змістом статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

3.2. Здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, дослідивши наведені у ній доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

3.3. Підставами касаційного оскарження у справі № 922/4053/25 є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 173 ГПК України визначено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога позивача, як заінтересованої особи та зміст порушеного права і характер правопорушення, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Таким чином, позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. При цьому однорідними можуть вважатися позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

При цьому об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин.

У цьому висновку Суд звертається до сталої правової позиції Верховного Суду, неодноразово викладеної в постановах від 24.04.2023 у справі № 916/1522/22, від 04.04.2023 у справі № 911/1757/21, від 30.03.2023 у справі № 910/4501/22, від 19.12.2022 у справі № 921/318/22 та в інших, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 911/414/18.

За змістом частини першої статті 173 ГПК України порушення правил об`єднання позовних вимог має місце у випадках, якщо заявлені в одній позовній заяві вимоги; (1) не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними); (2) не співвідносяться між собою як основна та похідна.

Крім цього, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які можуть і відповідати критеріям, наведеним у частині першій статті 173 ГПК України, проте підпадають під заборони, прямо визначені в частинах четвертій, п`ятій вказаної статті (об`єднанні вимоги підлягають розгляду в порядку різного судочинства, щодо об`єднаних вимог законом визначена виключна підсудність різним судам).

За спеціальним правилом, викладеним у пункті 2 частини п`ятої статті 174 ГПК України, суддя повертає заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу)

У той же час аналіз пункту 2 частини п`ятої статті 174 ГПК України у системному співвідношенні з приписами частини шостої статті 173 цього Кодексу свідчить про те, що у разі порушення правил об`єднання позовних вимог суд з метою виконання завдання господарського судочинства може не повертати позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою самостійно роз`єднати позовні вимоги за правилами частини шостої статті 173 ГПК України та розглянути кожну з заявлених вимог окремо.

Отже, наявність підстав для роз`єднання позовних вимог за правилами частини шостої статті 173 ГПК України та розгляду кожної з вимог окремо унеможливлює повернення судом позовної заяви незалежно від того, чи суд застосував надані йому повноваження.

Подібні висновки викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.08.2023 у справі №910/21280/21.

Зазначене не було враховано судом першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, оскільки повертаючи позовну заяву та додані до неї документи на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 174 ГПК України, не встановили наявності підстав, визначених у частинах четвертій та п`ятій статті 173 ГПК України.

3.4. Підставою для повернення позовної заяви з посиланням на пункт 2 частини п`ятої статті 174 ГПК України є встановлення господарським судом обставин, які свідчать про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, наведених саме в частинах четвертій, п`ятій статті 173 ГПК України.

Тобто, коли заявлені в одному позові вимоги є однорідними або співвідносяться як основна та похідна та не підпадають під заборони, визначені у частинах четвертій, п`ятій статті 173 ГПК України, у суду відсутні підстави для повернення позовної заяви, незалежно від того, чи заявлено позивачем клопотання про об`єднання позовних вимог. У цьому разі суд має керуватися змістом самої позовної заяви, обставинами та доказами, якими обґрунтовано позов.

Подібні висновки містять постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 902/434/19 та від 02.12.2020 у справі № 908/420/20.

3.5. Колегія суддів також вважає помилковими посилання судів на те, що кількість додатків до позовної заяви (договорів, рахунків, актів тощо) складає 247 документів на майже 700 аркушах і сумісний розгляд заявлених позивачем у цій справі позовних вимог перешкоджатиме з`ясуванню взаємних прав і обов`язків сторін та суттєво ускладнить вирішення спору.

Статтею 174 чинного ГПК України не передбачено повернення позовної заяви з таких мотивів, що об`єднання позовних вимог перешкоджає з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднює вирішення спору.

Крім цього обсяг доданих до позовної заяви доказів на підтвердження позовних вимог та підстав їх виникнення не є свідченням порушення/дотримання правил об`єднання/роз`єднання позовних вимог, а тому не має вирішального значення у застосуванні положень частин першої, шостої статті 173 та пункту 2 частини п`ятої статті 174 ГПК України. А тому великий обсяг доданих до позовної заяви доказів на підтвердження позовних вимог та підстав їх виникнення не є свідченням порушення правил об`єднання позовних вимог.

Наведена правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.08.2023 у справі №910/21280/21.

3.6. У свою чергу аргументи судів про те, що вимоги не пов`язані між собою ні підставами виникнення, ні поданими доказами та не є основними і похідними одна від одної, оскільки від задоволення одних не залежить задоволення інших, Верховний Суд відхиляє.

Предметом позову є стягнення заборгованості за поставлену електричну енергію за різні періоди, однак між тими ж самими сторонами, фактично у межах одних правовідносин. Посилання на різні договори про постачання електричної енергії не спростовує доводи позивача про однорідність вимог, які врегульовані законодавством щодо надання споживачу послуги з постачання електричної енергії, зокрема Законом України «Про ринок електричної енергії» та Правилами роздрібного ринку електричної енергії.

Фактично права та обов`язки останніх виникли з однорідних підстав, а предметом спору в цьому випадку є однакові права і обов`язки, тобто спільний матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник спір.

У свою чергу, доводи відзиву на касаційну скаргу не спростовують обставин неврахування судами зазначених висновків і не можуть бути підставою для залишення без змін оскаржених рішень.

3.7. Вищенаведене свідчить про те, що суд першої інстанції безпідставно, без урахування висновків, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.08.2023 у справі №910/21280/21, повернув позовну заяву на підставі пункту 2 частини першої статті 174 ГПК України, що є підставою для скасування відповідної ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного суду, якою останній залишив без змін вказану ухвалу

4. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та норми права, якими керувався суд

4.1. Статтею 300 ГПК визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

4.2. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 304 ГПК касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанції, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд суду першої або апеляційної інстанції.

4.3. Згідно з частиною шостою статті 310 ГПК підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.11.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.01.2026 у справі № 922/4053/25 скасувати, а справу передати на розгляд до Господарського суду Харківської області зі стадії відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ