РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2026Справа № 910/8807/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Петрук Б.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Заступника керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області,

в інтересах держави в особі:1) Котелевської селищної ради,

2) Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області,

до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут»

2) Відділу освіти та молоді Котелевської селищної ради

про визнання договору недійсним та стягнення 344 965,40 грн,

Представники учасників справи:

прокурор: Синюк І.А.,

від позивача-1: не з`явились,

від позивача-2: не з`явились,

від відповідача-1: Коробейник А.В. (в режимі відеоконференції),

від відповідача-2: не з`явились,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В липні 2024 року заступник керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Котелевської селищної ради та Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут» та Відділу освіти та молоді Котелевської селищної ради про визнання недійсним договору про постачання електричної енергії від 27.11.2023 № 60В200-3083-23-b/463, укладеного між відповідачами та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут» на користь Відділу освіти та молоді Котелевської селищної ради 344 965,40 грн коштів, одержаних за вищевказаним правочином, а з Відділу освіти та молоді Котелевської селищної ради одержані ним за рішенням суду 344 965,40 грн - в дохід держави в особі Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2024 (суддя Павленко Є.В.) вказану позовну заяву з доданими документами повернуто заявнику.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2024 ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.07.2024 (суддя Павленко Є.В.) у справі № 910/8807/24 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

У зв`язку з перебуванням судді Павленка Є.В. у відпустці, для розгляду позовної заяви Заступника керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області у справі № 910/8807/24 визначено суддю Трофименко Т.Ю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/8807/24, призначено підготовче засідання у справі на 05.02.2025.

17.01.2025 до суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву.

21.01.2025 до суду від прокуратури надійшла відповідь на відзив.

04.02.2025 до суду від позивача-2 надійшли заява про розгляд справи без участі представника останнього та пояснення щодо позову по справі № 910/8807/24.

Також 04.02.2025 до суду від відповідача-1 надійшла заява з клопотанням про долучення документів до матеріалів справи.

05.02.2025 в підготовче засідання з`явилися прокурор та представник відповідача-1, інші представники в підготовче засідання не з`явилися, про дату, час та місце належним чином повідомлялися. Господарським судом міста Києва постановлено, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України закрити підготовче провадження та перейти до розгляду справи по суті на 03.03.2025.

12.02.2025 до суду від позивача-1 надійшли додаткові пояснення у справі.

18.02.2025 до суду від позивача-2 надійшла заява про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів. Від відповідача-2 надійшла заява про розгляд справи без участі його представника, у якій відповідач-2 зазначив про визнання ним позовних вимог у повному обсязі.

19.02.2025 ухвалою Господарського суду міста Києва заяву позивача-2 про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції задоволено.

03.03.2025 в судове засідання з розгляду справи по суті з`явилися прокурор, представник позивача-2 та представник відповідача-1, інші представники в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце належним чином повідомлялися.

Заслухавши пояснення прокурора по суті позовних вимог, представника позивача-2 та заперечення представника відповідача-1, суд постановив ухвалу без оформлення окремого документа про оголошення в судовому засіданні перерви на 24.03.2025.

17.03.2025 до суду від позивача-1 надійшла заява про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів.

17.03.2025 до суду від відповідача-2 надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

19.03.2025 ухвалою Господарського суду міста Києва заяву представника Котелевської селищної ради про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів повернуто заявнику.

Іншою ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2025 у задоволенні заяви Відділу освіти та молоді Котелевської селищної ради про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних відмовлено.

24.03.2025 в судове засідання з розгляду справи по суті з`явилися прокурор, представник позивача-2 та представник відповідача-1, інші представники в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлялися. Судом, без оформлення окремого документа, постановлено задовольнити усно заявлене клопотання представника відповідача-1 про відкладення розгляду справи. Судом оголошено перерву в судовому засіданні на 23.04.2025.

21.04.2025 до суду від позивача-1 надійшла заява про відкладення судового засідання.

22.04.2025 до суду від відповідача-1 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку справи № 922/3456/23 та проведення судового засідання 23.04.2025 без участі представника відповідача-1.

За результатами судового засідання 23.04.2025 судом постановлено ухвалу про зупинення провадження у справі № 910/8807/24 до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/3456/23.

24.04.2025 до суду від відповідача-2 надійшла заява про відкладення судового засідання, призначеного на 23.04.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2026 поновлено провадження у справі № 910/8807/24, судове засідання призначено на 16.02.2026. Запропоновано учасникам справи подати до суду письмові пояснення по суті спору з урахуванням результатів розгляду справи № 922/3456/23.

06.02.2026 до суду від представника відповідача-1 надійшла заява про участь у судовому засіданні 16.02.2026 та у наступних судових засіданнях у даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів, яку ухвалою суду від 09.02.2026 задоволено.

09.02.2026 до суду від відповідача-1 надійшли письмові пояснення.

В судове засідання 16.02.2026 з`явилися прокурор та представник відповідача-1 в режимі відеоконференції. Інші учасники справи своїх представників в судове засідання не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Водночас, 23.01.2026 до суду від позивача-2, а 10.02.2026 від відповідача-2 надійшли заяви про розгляд справи без участі їх представників у судовому засіданні. При цьому, у своїй заяві відповідач-2 вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Зважаючи на те, що неявка представників позивачів 1, 2 та відповідача-2 не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні за відсутності вказаних учасників справи.

Так, в судовому засіданні 16.02.2026 прокурор підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити, представник відповідача-1 просив у задоволенні позову відмовити.

В порядку ч. 1 ст. 233, ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 16.02.2026 після закінчення судового розгляду справи ухвалено рішення по суті позовних вимог та проголошено його скорочений текст (вступну та резолютивну частини).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються первісний та зустрічний позови, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Відділом освіти та молоді Котелевської селищної ради, як замовником, у системі публічних закупівель «Prozorro» було проведено відкриті торги № UA-2023-11-08-007545-a на закупівлю товару - ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія.

Згідно з протоколом розкриття тендерних пропозицій від 17.11.2023 ТОВ «Твій Газзбут» визначено переможцем та прийнято рішення про намір укласти з останнім договір.

27.11.2023 за результатами проведення закупівлі Відділ освіти та молоді Котелевської селищної ради, як споживач, та Товариство з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут», як постачальник, уклали Договір № 60В200-3083-23-b/463 про постачання електричної енергії споживачу (надалі - Договір).

Пунктом 2.1. Договору визначено, що за цим Договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а останній оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору.

Загальна ціна (сума) цього Договору становить 450 735,04 грн, в т.ч. ПДВ - 75 122,51 грн (п. 5.1. Договору).

Додатковою угодою № 1 від 22.12.2023 сторони Договору дійшли згоди щодо зменшення загальної суми Договору на 2023 рік на 105 769,64 грн, у зв`язку з чим загальна сума Договору визначена у розмірі 344 965,40 грн, включно з ПДВ - 57 494,23 грн.

Звітом про виконання договору про закупівлю підтверджується виконання Договору його сторонами, сума оплати за договором про закупівлю склала 344 965,40 грн (у т.ч. ПДВ - 57 494,23 грн).

Звертаючись із даним позовом до суду, прокурор зазначив, що Відділом освіти та молоді Котелевської селищної ради, як замовником закупівлі, в порушення підпункту 1 п. 44 та підпункту 11 п. 47 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 (надалі - Особливості № 1178), не відхилено тендерну пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут», у якій зазначено недостовірну інформацію, що є суттєвою для визначення результатів відкритих торгів, а визначено його переможцем тендеру.

З урахуванням зазначеного, прокурор просить визнати укладений між відповідачами Договір недійсним, як такий, що суперечить інтересам держави і суспільства, на підставі ч. 3 ст. 228 ЦК України, та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут» на користь Відділу освіти та молоді Котелевської селищної ради 344 965,40 грн, а з останнього одержані ним за рішенням суду кошти в сумі 344 965,40 грн стягнути в дохід держави в особі Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області.

Позивач-1 (Котелевська селищна рада) у поданих до суду письмових поясненнях підтримав позовні вимоги прокурора та вказав, що відповідач-1, маючи намір щодо отримання незаконного права на укладення договору з метою одержання прибутку, порушуючи інтереси держави та суспільства, усвідомлюючи протиправність таких дій, у своїй пропозиції до Тендерної документації вказав недостовірну інформацію щодо відсутності підстав для відмови в участі у процедурі закупівлі, взяв участь у проведенні конкурентної процедури закупівлі та отримав бюджетні кошти у розмірі 344 965,40 грн.

Позивач-2 (Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області) у поданих до суду поясненнях щодо позову погодився із заявленими прокурором позовними вимогами, однак заперечив щодо вимоги про стягнення коштів в дохід держави саме в особі Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області, зазначаючи, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 № 106 «Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету», Держаудитслужба є органом, який здійснює контроль за правильністю та своєчасністю надходження до бюджету відповідних коштів, а не органом, на користь якого такі кошти мають надходити.

Відповідач-1 (Товариство з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут») заперечив щодо задоволення позову, вказуючи, що Законом України «Про публічні закупівлі» та Тендерною документацією замовника не встановлено обов`язку учасника процедури закупівлі подавати інформацію стосовно того, чи були накладені санкції на кінцевого бенефіціарного власника такого учасника, у зв`язку з чим доводи прокурора про зазначення відповідачем-1 у тендерній пропозиції недостовірної інформації є необґрунтованими. При цьому, відповідач-1 зазначив, що він не є юридичною особою, на яку накладено санкцію у вигляді заборони на здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг.

Відповідач-2 (Відділ освіти та молоді Котелевської селищної ради) у поданих до суду заявах зазначав про визнання ним позовних вимог прокурора та просив позов задовольнити. Водночас, у своїй заяві про розгляд справи без участі відповідача-2 від 04.02.2026 (яка надійшла до суду 10.02.2026) останній повідомив, що з 01.01.2026 Відділ освіти та молоді Котелевської селищної ради перейменовано на Відділ освіти Котелевської селищної ради.

Так, судом встановлено, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що юридична особа із ідентифікаційним кодом 43976032, що належить відповідачу-2, має найменування «Відділ освіти Котелевської селищної ради».

Відповідно до приписів ст. 90 Цивільного кодексу України юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву. Найменування юридичної особи вказується в її установчих документах і вноситься до єдиного державного реєстру.

З аналізу норм Цивільного кодексу України вбачається, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, зокрема, перетворення, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма такої особи. Водночас, зміна найменування тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Тобто відповідач-2 внаслідок зміни назви не позбувся законодавчо визначених функцій, відтак вказана дія не є підставою для процесуального правонаступництва.

Враховуючи викладене, суд при підготовці повного тексту рішення враховує вищезазначені дані щодо перейменування відповідача-2.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Щодо підстав звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі позивачів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави у суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частинами 3, 4 ст. 53 ГПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Частина 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи, інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді (ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 923/129/17, від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 02.10.2018 у справі № 4/166"б", від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18, від 30.01.2019 у справі №47/66-08, у справі № 923/35/19 від 31.10.2019, у справі № 925/383/18 від 23.07.2020.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Пред`явлення позову прокурором у даному випадку, за твердженням останнього, зумовлено порушенням інтересів держави, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут» вчинено порушення законодавства про санкції та здійснено, попри заборону, участь у публічних закупівлях та отримано бюджетні кошти.

Своє звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Котелевської селищної ради та Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області Заступник керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області обґрунтовував наступним.

Статтею 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно зі ст. 64 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» видатки, які здійснюються органами місцевого самоврядування на потреби територіальних громад, їх розмір і цільове спрямування визначаються відповідними рішеннями про місцевий бюджет.

Бюджетним кодексом України визначаються правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства.

Відповідно до п. 47 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів - це бюджетні установи в особі їх керівників, уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків з бюджету.

При цьому для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (ч. 1 ст. 22 Бюджетного кодексу України).

Головний розпорядник бюджетних коштів здійснює контроль за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів (ч. 9 п. 5 ст. 22 Бюджетного кодексу України).

Джерелом фінансування оскаржуваної закупівлі є кошти місцевого бюджету.

З урахуванням наведеного, використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - мешканців відповідної області. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування суб`єктами незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси відповідної територіальної громади.

Орган місцевого самоврядування зобов`язаний контролювати виконання бюджету, зокрема законність та ефективність використання коштів цього бюджету за договорами про закупівлю товарів, вказаний орган місцевого самоврядування є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів обласного бюджету.

Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, від 26.10.2022 у справі № 904/5558/20 (підпункти 5.50, 5.51) та від 21.12.2022 у справі № 904/8332/21 (пункт 33).

Таким чином, Котелевська селищна рада є розпорядником бюджетних коштів та уповноваженим органом на захист державних інтересів у спірних правовідносинах у будь-який спосіб, передбачений ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України.

В свою чергу, контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України «Про публічні закупівлі», проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування.

Моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи (далі - органи державного фінансового контролю). Моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та його дії (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про публічні закупівлі»).

Відповідно до п. 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43, Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Основними завданнями Держаудитслужби є реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів (пп. 1, 3 п. 3 зазначеного Положення).

Згідно з пп. 20 п. 6 зазначеного Положення Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушеннями законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Відповідно до п. 7 зазначеного Положення Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Отже, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2018 у справі №826/9672/17).

Таким чином, Держаудитслужба може бути позивачем у даній справі, оскільки є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівлі.

На підтвердження вжиття заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, до позовної заяви подано листи від 30.04.2024 № 51/2-2420ВИХ-2451/2-66-4607-24 та від 19.04.2024 № 51/2-2238ВИХ-51/2-66-4599-24, якими прокуратура повідомляла Котелевську селищну раду та Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області про виявлені порушення та необхідність вжиття заходів реагування задля їх поновлення.

Так, Котелевська селищна рада надала відповідь листом від 09.05.2024 № 02.1-25/1434, у якому повідомила, що нею не будуть вживатися заходи щодо усунення виявлених порушень у судовому порядку, з огляду на відсутність у бюджеті селищної ради коштів для сплати судового збору, просила прокуратуру вжити заходів щодо захисту прав та законних інтересів Котелевської селищної ради.

Водночас, Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області листом від 30.04.2024 № 20125-17/1256-2024 повідомило прокуратуру про відсутність підстав та повноважень для звернення до суду.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що Заступник керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави в особі Котелевської селищної ради та Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області, належним чином обґрунтував наявність підстав для представництва інтересів держави у суді, вказав, у чому полягає порушення інтересів держави, правильно визначив органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Щодо встановлених судом фактичних обставин справи та законодавства, що підлягає застосуванню.

Спір у справі виник внаслідок того, що відповідач-2, на думку прокуратури, повинен був відхилити тендерну пропозицію відповідача-1, оскільки до кінцевого бенефіціарного власника останнього було застосовані санкції, у зв`язку з чим укладений між відповідачами за результатами закупівлі Договір підлягає визнанню недійсним.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлює Закон України «Про публічні закупівлі» (надалі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі», закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що замовник відхиляє тендерну пропозицію із зазначенням аргументації в електронній системі закупівель у разі, якщо учасник процедури закупівлі не відповідає кваліфікаційним (кваліфікаційному) критеріям, установленим статтею 16 цього Закону та/або наявні підстави, встановлені частиною першою статті 17 цього Закону.

Відповідно до підпункту 11 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про публічні закупівлі», замовник приймає рішення про відмову учаснику в участі у процедурі закупівлі та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника або відмовити в участі у переговорній процедурі закупівлі (крім випадків, зазначених у пунктах 2, 4, 5 частини 2 статті 40 цього Закону) в разі, якщо учасник процедури закупівлі є особою, до якої застосовано санкцію у виді заборони на здійснення у неї публічних закупівель товарів, робіт і послуг згідно з Законом України «Про санкції».

Водночас, у підпункті 1 п. 44 Особливостей № 1178 визначено обов`язок замовника відхилити тендерну пропозицію із зазначенням аргументації в електронній системі закупівель у разі, коли учасник процедури закупівлі, зокрема, зазначив у тендерній пропозиції недостовірну інформацію, що є суттєвою для визначення результатів відкритих торгів, яку замовником виявлено згідно з абзацом першим пункту 42 цих особливостей.

Так, прокурор вказував, що відповідачем-1 у тендерній пропозиції було зазначено недостовірну інформацію, а саме: вказано, що ні Товариство з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут», ні його кінцевий бенефіціарний власник - ОСОБА_1 , не підпадають під санкцію у вигляді заборони на здійснення у неї публічних закупівель товарів, робіт і послуг згідно із Законом України «Про санкції», що свідчить про наявність умислу та усвідомлення протиправності укладеного договору про постачання електричної енергії від 27.11.2023 між Відділом освіти та молоді Котелевської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут».

Як визначено у підпункті 11 п. 47 Особливостей № 1178, замовник приймає рішення про відмову учаснику процедури закупівлі в участі у відкритих торгах та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника процедури закупівлі в разі, коли учасник процедури закупівлі або кінцевий бенефіціарний власник, член або учасник (акціонер) юридичної особи - учасника процедури закупівлі є особою, до якої застосовано санкцію у вигляді заборони на здійснення у неї публічних закупівель товарів, робіт і послуг згідно із Законом України «Про санкції», крім випадку, коли активи такої особи в установленому законодавством порядку передані в управління АРМА.

Також у вказаному пункті Особливостей № 1178 зазначено, що учасник процедури закупівлі підтверджує відсутність підстав, зазначених в цьому пункті (крім підпунктів 1 і 7, абзацу чотирнадцятого цього пункту), шляхом самостійного декларування відсутності таких підстав в електронній системі закупівель під час подання тендерної пропозиції.

Замовник не вимагає від учасника процедури закупівлі під час подання тендерної пропозиції в електронній системі закупівель будь-яких документів, що підтверджують відсутність підстав, визначених у цьому пункті (крім абзацу чотирнадцятого цього пункту), крім самостійного декларування відсутності таких підстав учасником процедури закупівлі відповідно до абзацу шістнадцятого цього пункту.

Отже, чинними на момент проведення процедури закупівлі та укладення Договору положеннями Закону України «Про публічні закупівлі» та Особливостей № 1178 визначено, що підставою для відхилення тендерної пропозиції учасника та відмови учаснику в участі у процедурі закупівлі є встановлення тієї обставини, що учасник процедури закупівлі є особою, до якої застосовано санкцію у виді заборони на здійснення у неї публічних закупівель товарів, робіт і послуг згідно із Законом України «Про санкції» або учасником зазначено у тендерній пропозиції будь-яку недостовірну інформацію.

З матеріалів справи вбачається, що учасник закупівлі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут» у складі тендерної пропозиції надав інформацію (від 14.11.2023 № 200-Сл-12780/39-1123), у якій повідомив, що ні Товариство з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут» (учасник процедури закупівлі), ні кінцевий бенефіціарний власник - ОСОБА_1 , який є громадянином України, не підпадають під санкцію у вигляді заборони на здійснення у неї публічних закупівель товарів, робіт і послуг згідно із Законом України «Про санкції».

З метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про санкції»).

Правову основу застосування санкцій становлять Конституція України, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закони України, нормативні акти Президента України, Кабінету Міністрів України, рішення РНБО, відповідні принципи та норми міжнародного права (ст. 2 Закону України «Про санкції»).

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про санкції» видами санкцій згідно з цим Законом є:

1) блокування активів - тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними;

1-1) стягнення в дохід держави активів, що належать фізичній або юридичній особі, а також активів, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними;

2) обмеження торговельних операцій;

3) обмеження, часткове чи повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України;

4) запобігання виведенню капіталів за межі України;

5) зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань;

6) анулювання або зупинення ліцензій та інших дозволів, одержання (наявність) яких є умовою для здійснення певного виду діяльності, зокрема, анулювання чи зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами;

7) заборона участі у приватизації, оренді державного майна резидентами іноземної держави та особами, які прямо чи опосередковано контролюються резидентами іноземної держави або діють в їх інтересах;

8) заборона користування радіочастотним ресурсом України;

9) обмеження або припинення надання електронних комунікаційних послуг і використання електронних комунікаційних мереж;

10) заборона здійснення публічних та оборонних закупівель товарів, робіт і послуг у юридичних осіб-резидентів іноземної держави державної форми власності та юридичних осіб, частка статутного капіталу яких знаходиться у власності іноземної держави, а також публічних та оборонних закупівель у інших суб`єктів господарювання, що здійснюють продаж товарів, робіт, послуг походженням з іноземної держави, до якої застосовано санкції згідно з цим Законом;

11) заборона або обмеження заходження іноземних невійськових суден та військових кораблів до територіального моря України, її внутрішніх вод, портів та повітряних суден до повітряного простору України або здійснення посадки на території України;

12) повна або часткова заборона вчинення правочинів щодо цінних паперів, емітентами яких є особи, до яких застосовано санкції згідно з цим Законом;

13) заборона видачі дозволів, ліцензій Національного банку України на здійснення інвестицій в іноземну державу, розміщення валютних цінностей на рахунках і вкладах на території іноземної держави;

14) припинення видачі дозволів, ліцензій на ввезення в Україну з іноземної держави чи вивезення з України валютних цінностей та обмеження видачі готівки за платіжними картками, емітованими резидентами іноземної держави;

15) заборона здійснення Національним банком України реєстрації учасника міжнародної платіжної системи, платіжною організацією якої є резидент іноземної держави;

16) заборона збільшення розміру статутного капіталу господарських товариств, підприємств, у яких резидент іноземної держави, іноземна держава, юридична особа, учасником якої є нерезидент або іноземна держава, володіє 10 і більше відсотками статутного капіталу або має вплив на управління юридичною особою чи її діяльність;

17) запровадження додаткових заходів у сфері екологічного, санітарного, фітосанітарного та ветеринарного контролю;

18) припинення дії торговельних угод, спільних проектів та промислових програм у певних сферах, зокрема у сфері безпеки та оборони;

19) заборона передання технологій, прав на об`єкти права інтелектуальної власності;

20) припинення культурних обмінів, наукового співробітництва, освітніх та спортивних контактів, розважальних програм з іноземними державами та іноземними юридичними особами;

21) відмова в наданні та скасування віз резидентам іноземних держав, застосування інших заборон в`їзду на територію України;

22) припинення дії міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

23) анулювання офіційних візитів, засідань, переговорів з питань укладення договорів чи угод;

24) позбавлення державних нагород України, інших форм відзначення;

24-1) заборона на набуття у власність земельних ділянок;

25) інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом.

Так, за даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, кінцевим бенефіціарним власником Товариства з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут», якому належить 100% статутного капіталу або права голосу в юридичній особі, є ОСОБА_1 .

Указом Президента України № 266/2021 від 24.06.2021 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18.06.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» до фізичних осіб згідно з додатком 1 та юридичних осіб згідно з додатком 2.

У додатку 1 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18.06.2021 до переліку фізичних осіб, до яких застосовуються обмежувальні заходи (санкції), включений ОСОБА_1 . До нього застосовані такі санкції: 1) блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном; 2) обмеження торговельних операцій; 3) обмеження, часткове чи повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України (повне припинення); 4) запобігання виведенню капіталів за межі України; 5) зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; 6) анулювання або зупинення ліцензій та інших дозволів, одержання (наявність) яких є умовою для здійснення певного виду діяльності, зокрема, анулювання чи зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами; 7) заборона участі у приватизації, оренді державного майна резидентами іноземної держави та особами, які прямо чи опосередковано контролюються резидентами іноземної держави або діють в їх інтересах; 8) повна заборона заходження іноземних невійськових суден та військових кораблів до територіального моря України, її внутрішніх вод, портів; 9) заборона видачі дозволів, ліцензій Національного банку України на здійснення інвестицій в іноземну державу, розміщення валютних цінностей на рахунках і вкладах на території іноземної держави; 10) припинення видачі дозволів, ліцензій на ввезення в Україну з іноземної держави чи вивезення з України валютних цінностей та обмеження видачі готівки за платіжними картками, емітованими резидентами іноземної держави; 11) заборона передання технологій, прав на об`єкти права інтелектуальної власності; 12) позбавлення державних нагород України, інших форм відзначення; 13) інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим Законом України «Про санкції'».

При цьому, санкція у вигляді заборони на здійснення у Фірташа Дмитра Васильовича публічних закупівель товарів, робіт і послуг, згідно із Законом «Про санкції», рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 18.06.2021 не була застосована.

Крім того, у додатку 2 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18.06.2021, в якому наведений перелік юридичних осіб, до яких застосовуються обмежувальні заходи (санкції), Товариство з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут» не зазначене. Тобто, відповідач-1 не включений до переліку юридичних осіб, щодо яких застосовуються персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції).

Отже, прокуратурою не доведено належними засобами доказування, що відповідач-1 є особою, до якої застосовано санкції. Більш того, прокурор під час розгляду справи не заперечував ту обставину, що відповідач-1 відсутній у переліку юридичних осіб, до яких застосовано санкції.

Суд зазначає, що відповідно до частин 1, 3 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

За змістом ст. 3 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» товариство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями всім належним йому майном та не відповідає за зобов`язаннями своїх учасників.

З огляду на це та враховуючи, що згідно з додатком 2 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18.06.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут» не включене до переліку юридичних осіб, щодо яких застосовуються персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), зважаючи на те, що Указ Президента України про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) є актом індивідуальної дії, Верховний Суд під час розгляду подібної справи № 922/9275/23 (постанова від 12.12.2024) зазначив, що застосування персонально санкції до фізичної особи - ОСОБА_1 не означає те, що такі санкції є такими, що застосовані до Товариства з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут», кінцевим бенефіціарним власником якого є ОСОБА_1 .

Таким чином, відповідач-1, зазначивши у свій тендерній пропозиції про відсутність підстав для відмови в участі у процедурі закупівлі, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 17 Закону України «Про публічні закупівлі», надав достовірну інформацію щодо учасника процедури публічної закупівлі.

Отже, укладений між відповідачами спірний договір відповідає вимогам Закону України «Про публічні закупівлі», з урахуванням Особливостей № 1178, та Закону України «Про санкції».

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою, третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За змістом ч. 3 ст. 228 ЦК України, на яку посилається прокурор, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Так, суд враховує під час розгляду даної справи висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23, яка щодо правової природи наслідків недійсності правочину, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК України зазначила, що стягнення всього отриманого за недійсним правочином у дохід держави є конфіскацією, яка за своєю правовою природою не є цивільно-правовим інститутом.

Супроводжувальним правовим наслідком недійсності правочину є можливість відшкодування винною стороною правочину збитків та моральної шкоди, завданої другій стороні правочину. Такий правовий наслідок спрямований на те, аби досягти компенсації понесених такою стороною втрат, тобто є проявом дії компенсаційних засад цивільного права.

Оскільки відшкодування збитків та моральної шкоди є видом цивільно-правової відповідальності, їх стягнення відбувається на користь приватної особи, в її інтересах і саме задля неї.

У ч. 3 ст. 228 ЦК України передбачаються зовсім інші правові наслідки:

- які спрямовані не на позначене вище, а на реакцію з боку держави на правопорушення сторони/сторін правочину;

- ініціатором цих правових наслідків є держава, а не сторона правочину;

- ці правові наслідки встановлені в публічних інтересах (як їх розуміє держава), а не в приватноправових;

- наслідки полягають не у відновленні становища, що існувало до вчинення правочину, а на вилучення майна;

- ці правові наслідки не можна розцінювати як відшкодування збитків.

Такі правові наслідки не можна віднести до компенсаційних, адже вони є сутнісно іншими і являють собою різновид конфіскації майна державою.

Як зазначила Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23, незважаючи на тривалу публічну критику, ч.3 ст.228 ЦК так і не була виключена з ЦК, хоча її аналог у ГК (ст.208) втратив чинність у зв`язку з втратою чинності цим Кодексом в цілому у 2025 році. Крім того, питання щодо існування цієї норми наразі знаходиться на вирішенні законодавця (проєкт рекодифікації ЦК) - за таких умов втручання суду у вирішення цього питання не може вважатися доцільним. При визначенні підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо). Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.

Водночас, прокурор, посилаючись на норми ч. 3 ст. 228 ЦК України, не доводив, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості. За цих умов відсутні підстави для кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання укладеного між відповідачами договору про постачання електричної енергії від 27.11.2023 № 60В200-3083-23-b/463 недійсним.

Як наслідок, вимоги прокурора про стягнення коштів з Товариства з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут» на користь Відділу освіти та молоді Котелевської селищної а з Відділу освіти та молоді Котелевської селищної ради одержаних ним за рішенням суду 344 965,40 грн в дохід держави в особі Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області, також задоволенню не підлягають.

До того ж, суд вважає за необхідне зауважити, що вимоги прокурора в частині наслідків недійсного правочину (в частині стягнення) сформульовані неналежно, оскільки зі змістом ч. 3 ст. 228 ЦК України при наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. Тобто винна сторона повинна повернути добросовісній стороні одержане від останньої, а те, що отримала добросовісна сторона від винної сторони за правочином стягується в дохід держави.

Іншими словами, якщо за сторонами укладений договір поставки товару, який виконаний обома сторонами, то в разі наявності умислу лише у постачальника на укладення такого договору, постачальник має повернути кошти отримувачу товару, а отриманий товар не повертається постачальнику, а стягується у дохід держави.

З урахуванням викладеного, у даній справі в разі визнання Договору недійсним з підстав, на які вказує прокурор, наслідки недійсного правочину мають бути такими: у відповідача-1 виникає обов`язок повернути на користь відповідача-2 - 344 965,40 грн, а одержану останнім за правочином електричну енергію та послуги з її постачання мають бути стягнуті (передані) в дохід держави.

Крім того, суд визнає необґрунтованим формулювання прокурором вимоги про стягнення коштів в дохід держави саме в особі Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області, оскільки Держаудитслужба є органом, який здійснює контроль за правильністю та своєчасністю надходження до бюджету відповідних коштів, а не органом, на користь якого такі кошти мають надходити.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на встановлені в ході розгляду даної справи обставини, суд дійшов висновку, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами наявності підстав для визнання недійсним договору про постачання електричної енергії від 27.11.2023 № 60В200-3083-23-b/463, укладеного між відповідачами та підстав для застосування наслідків недійсності цього договору відповідно до ч. 3 ст. 228 ЦК України.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на прокурора.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного рішення: 10.03.2026.

Суддя Т. Ю. Трофименко