ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2026 Справа № 917/277/25

за позовною заявою Керівника Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону (Код ЄДРПОУ/Умовний код: , Полтавська область, м. Полтава, майдан Незалежності, 1-Б, 36003) в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях (адреса Полтавська область, м. Полтава, вул. Небесної Сотні, 1/23, 36000, )

До Акціонерного товариства «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» (адреса Полтавська область, м. Кременчук, вул. Київська, 85, 39631, )

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Міністерство оборони України (адреса Київська область, м. Київ, просп.Повітряних Сил, 6, 03168, )

про стягнення 11 727 416, 34 грн.

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тертична О.О.

Представники сторін: згідно протоколу

Керівник Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до Акціонерного товариства «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» про стягнення 11 727 416, 34 грн. заборгованості по договору оренди № 01/Ц-2009 від 01.06.2009, з яких заборгованість по орендній платі 9 029 150, 03 гривень та пеня в сумі 2 698 266,31 гривень.

Ухвалою від 12.02.25 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі, справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначити підготовче засідання у справі.

05.03.2025р. від відповідача надійшли відзив на позов, в якому він просив відмовити у позові повністю; заява про поновлення строку на подачу відзиву на позов, в якій він просив визнати поважними причини пропуску встановленого судом строку на подання відзиву на позовну заяву та поновити акціонерному товариство «Кременчуцьке кар`єроуправління «КВАРЦ» строки подання відзиву на позовну заяву. Суд постановив поновити відповідачу строк для подання відзиву (обгрунтування наведене в ухвалі від 11.03.25 ).

18.03.25 від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях надійшла відповідь на відзив.

Від представника відповідача 16.04.25 надійшли додаткові пояснення по справі та клопотання про долучення доказів.

Розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, суд відмовив у його задоволенні.

20.05.25 від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності.

06.05.25 від відповідача надійшла заява про поновлення процесуального строку на подання доказів.

03.07.25 від позивача надійшли пояснення щодо заяви про застосування строків позовної давності.

30.07.25 від третьої особи надійшли пояснення по справі.

01.08.25 від третьої особи надійшла заява про проведення підготовчого засідання без участі її представника.

05.08.25 суд розглянув клопотання відповідача про долучення доказів та про поновлення процесуального строку на подання доказів та постановив відмовити у їх задоволенні (ухвала від 05.08.25).

Ухвалою від 05.08.25 суд постановив закрити підготовче провадження у справі № 917/277/25, призначити справу до судового розгляду по суті в засіданні суду.

Суд відкладав розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 03.03.2026 прокурор та представник позивача пред`явлені вимоги підтримали, представник відповідача проти позову заперечив. Представники надали усні пояснення по суті позову та заперечень. Судом було з`ясовано обставини справи та досліджено докази. Суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення.

У судовому засіданні 03.03.2026 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення суду буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях (далі Регіональне відділення, Позивач, Орендодавець) та Закритим акціонерним товариством «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц», а правонаступником останнього - Акціонерне товариство «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» (далі Відповідач, Орендар) 01 червня 2009 року укладений Договір № 01/Ц-2009 оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» (далі Договір оренди), який посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу А.Г. Веселовським, та зареєстровано в реєстрі за № 4341.

Пунктом 7.1.1. Договору оренди передбачено, що відповідно до умов цього Договору вносяться зміни до Договору оренди № 01/Ц-2009 від 26.03.2009, та цей Договір є новою редакцією Договору оренди № 01/Ц-2009 від 26.03.2009, укладеного між Регіональним відділенням та Закритим акціонерним товариством «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц».

Під час дії Договору сторонами неодноразово вносились зміни до вищевказаного договору оренди, про що укладались відповідні Договори про внесення змін та Додаткові угоди.

Предметом вказаного Договору оренди є державне майно цілісного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц», а саме: будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: м. Кременчук, Полтавської області, вул. Київська, 85 (склад та опис будівель та споруд викладено в додатку №1), будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: с. Піщане, Кременчуцького району, Полтавської області, вул. Теплична,2 (склад та опис будівель та споруд викладено в додатку №2) та інше майно (склад та опис якого викладено в додатку №3) (надалі - Підприємство), склад і вартість яких визначено відповідно до акта оцінки, протоколу про результати інвентаризації, результатів переоцінки та передавального балансу підприємства, складеного станом на 30.06.2016, вартість якого становить 25 101 000, 00 гривень (двадцять п`ять мільйонів сто одна тисяча грн), у тому числі: основні фонди за залишковою вартістю 24 967 000,00 грн (двадцять чотири мільйони дев`ятсот шістдесят сім тисяч грн), за яким вираховується орендна плата (пункт 1.1 Договору із урахуванням змін, внесених Договором про внесення змін № 8 від 12.10.2016).

Відповідно до пункту 1.5 Договору майно передано в оренду з метою здійснення господарської діяльності з видобування незмінених та порушених вивітрюванням мігматитів та гранітів Піщанського родовища в якості сировини для виробництва щебеню будівельного та каменю бутового.

Згідно пункту 2.1 Договору Орендар вступає у строкове платне користування Підприємством у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання-передачі Підприємства.

За умовами пункту 7.1. Договору (з урахуванням змін, які внесено Договором про внесення змін №2 до Договору від 18.08.2010) Договір укладено строком на 26 (двадцять шість) років з дати нотаріального посвідчення та державної реєстрації даного договору.

Факт передачі Підприємства у строкове платне користування Відповідачу за Договором підтверджується Актом приймання - передачі в оренду від 30.04.2009, підписаним сторонами без жодних зауважень та скріплений печатками Орендодавця та Орендаря.

Пунктом 3.2 Договору оренди встановлено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Орендна плата перераховується повністю до державного бюджету, щомісяця не пізніше 15 числа, наступного за звітним (пункт 3.3 Договору оренди).

Згідно з пунктом 4.3.3. Договору оренди Орендар зобов`язується своєчасно та у повному обсязі вносити орендні платежі, здійснювати обов`язкові платежі до бюджетів всіх рівнів.

З урахуванням ухвали господарського суду Полтавської області від 08.10.2015 у справі № 917/2002/15, відповідно до Договору про внесення змін від 27.10.2015 № 7 розділ 3 «Орендна плата» Договору оренди доповнено пунктом 3.4 наступного змісту: « 3.4. На основі розміру місячної орендної плати розраховується добова орендна плата. Кількість днів (діб) фактичного користування майном підтверджується розпорядчим документом Орендаря щомісяця до 15 числа місяця, що настає за звітним. Наявність незалежних від діяльності Орендаря обставин, які унеможливили використання у повному обсязі орендованого майна та обумовили його роботу в режимі неповного робочого часу, підтверджується незалежним висновком не рідше ніж раз на півроку».

Як визначено пунктом 6.2. Договору оренди, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до пункту 3.5 Договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Прокурор вказує, що АТ «ККУ «Кварц» безпідставно не виконує свого обов`язку щодо своєчасного перерахування орендної плати, внаслідок чого за Договором оренди утворився борг у розмірі 9 029 150, 03 гривень за період з листопада 2022 року по жовтень 2024 року.

Крім того, Регіональним управлінням, із врахуванням виникнення боргу у певний період, а також здійснених Відповідачем сплат, та враховуючи черговість їх зарахування, було здійснено нарахування пені, яка згідно з доданим до позовної заяви Розрахунком за період з листопада 2022 року по жовтень 2024 становить 2 698 266,31 гривні.

Вимоги про стягнення вказаної заборгованості по договору оренди № 01/Ц-2009 від 01.06.2009 прокурор просить стягнути у межах даної справи.

В обгрунтування позову прокурор вказує на таке:

- з листа Регіонального відділення від 02.12.2024 №10-125-04970 вбачається, що Відповідач у частині своєчасного внесення орендних платежів умови Договору оренди від 01.06.2009 № 01/Ц-2009 своє зобов`язання не виконує з листопада 2022 року (заборгованість за період з вересня 2022 року по жовтень 2022 року стягнуто в межах справи №917/1381/24).

- Регіональним відділенням на адресу Відповідача надсилалися претензія від 29.07.2022 № 11-121-02484 та претензія від 22.08.2022 №11-121-02795 щодо необхідності погашення заборгованості по орендній платі та пені, яка останнім залишена без задоволення.

- свою правову позицію АТ «Кременчуцьке кар`єроуправління «КВАРЦ» обґрунтовує застосуванням до орендних відносин пункту 3.4 Договору оренди, а саме: визначення розміру орендної плати з урахуванням кількості днів фактичного користування майном. При цьому наявність незалежних від діяльності Орендаря обставин, які унеможливили використання у повному обсязі орендованого майна та обумовили його роботу в режимі неповного робочого часу, АТ «ККУ «КВАРЦ» підтверджує: наказами про встановлення працівникам неповного робочого тижня від 18.07.2023 № 40; від 17.01.2024 № 10; експертним висновком від 09 вересня 2024 року №309/Ю-82 Кременчуцького відділення Полтавської Торгово-Промислової палати (додаток до листа від 02.10.2024 № 10/477) за період березень 2022 року липень 2024 року; експертним висновком від 11 серпня 2023 року № 285/Ю-102 Кременчуцького відділення Полтавської Торгово-Промислової палати (додаток до листа від 15.09.2023 № 10/466) за період березень 2022 року червень 2023 року; експертним висновком від 23 лютого 2024 року №79/Ю-34 Кременчуцького відділення Полтавської Торгово-Промислової палати (додаток до листа від 14.03.2024 № 10/97) за період березень 2022 року грудень 2023 року.

Вищевказаними експертними висновками досліджувались у т.ч.: копії наказів про встановлення працівникам неповного робочого тижня; копії статистичних звітів із праці № 1-ПВ (місячні/квартальні); копії балансу (звітів про фінансовий стан); копія звіту про фінансові результати; Укази Президента України про введення воєнного стану в Україні та подальше продовження строку його дії.

- всі експертні висновки, на які посилається відповідач, складені Кременчуцьким відділенням Полтавської ТПП поза межами законодавчо визначених повноважень, останні застосуванню не підлягають.

- АТ «ККУ «Кварц» сертифікат торгово-промислової палати про засвідчення форс- мажорних обставин (обставини непереборної сили) не надавався; усі інші обставини (встановлення неповного робочого тижня, зниження попиту на продукцію, зменшення обсягів виробництва продукції, погіршення фінансового стану тощо), на які посилається Відповідач, не відносяться до обставин, які звільняли б останнього від виконання господарських зобов`язань за Договором оренди у повному обсязі, а також від відповідальності за неналежне виконання таких зобов`язань.

- листами Регіонального відділення від 18.07.2022 № 11-121-02339, від 28.11.2022 № 11-121-04195, від 02.12.2022 № 11-121-04276 Відповідачу роз`яснено про відсутність підстав для здійснення перерахунку орендної плати за час фактичного користування майном.

- пункт 3.4 Договору оренди у редакції договору про внесення змін від 27.10.2015 № 7 до розділу 3 «Орендна плата» є нікчемним.

У будь-якому випадку положення пункту 3.4 Договору оренди мають декларативний характер, оскільки застосування останнього не тільки прямо суперечить законодавству України, а його взагалі фактично не можливо застосувати, що обґрунтовується нижчевикладеним.

- Закон № 2269 та Методика № 786, на дату внесення вищевказаних змін до Договору оренди не передбачали механізму перерахунку орендної плати у залежності від кількості днів фактичного користування об`єктом оренди.

- що стосується випадків, встановлених законодавчими актами України, то підпунктом 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 «Деякі питання оренди державного та комунального майна у період дії воєнного стану» (далі Постанова № 634) визначено, що на період дії воєнного стану і протягом трьох місяців після його припинення чи скасування орендарям єдиних майнових комплексів орендна плата нараховується у розмірі 75 відсотків розміру орендної плати, встановленої договором оренди (з урахуванням її індексації).

На сьогодні, відповідно до норм Постанови № 634, Регіональним відділенням проводиться нарахування орендної плати у розмірі 75 відсотків розміру орендної плати, встановленої договором оренди (з урахуванням її індексації).

На думку прокурора, наведене вказує на те, що АТ «ККУ «Кварц» безпідставно не виконує свого обов`язку щодо своєчасного перерахування орендної плати, внаслідок чого за Договором оренди утворилася заборгованість: основний борг у розмірі 9 029 150, 03 грн за період з листопада 2022 року по жовтень 2024 року, а також пеня, яка за період з листопада 2022 року по жовтень 2024 становить 2 698 266,31 грн.

Відповідач у відзиві повідомляє, що не заперечує проти взятих на себе зобов`язань за Договором №01/Ц-2009 від 26.03.2009 в частині сплати орендної плати на умовах визначених в Договорі, натомість заперечує проти розміру нарахованої орендної плати позивачем та висунутих позовних вимог. Заперечення ґрунтується на наступному:

- в цьому позові висунуто повторно вимогу щодо стягнення боргу з приводу якого існує судове рішення, що набрало законної сили.

Так, різне формулювання позивачем позовних вимог у справах №917/1522/22 та №917/1381/24 не змінює того факту, що ці вимоги виникли із одних тих же підстав (правове обґрунтування досліджено судами та надана оцінка) та стосуються одного і того ж предмета позову (стягнення заборгованості по договору), що зумовлює необхідність повторного дослідження судом ідентичних обставини і норм права.

- у провадженні Господарського суду Полтавської області знаходиться справа №917/1497/24 за позовом АТ «Кременчуцьке кар`єроуправління «КВАРЦ» до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях про зобов`язання провести перерахунок нарахованої суми орендної плати за період з лютого 2022 року по квітень 2023 року включно по договору оренди від 26.03.2009 року №01/Ц-2009, шляхом зняття нарахованої РВ ФДМУ по Полтавській та Сумській областях орендної плати до Державного бюджету по договору оренди від 26.03.2009 року №01/Ц-2009 за вказаний період, і включення розміру орендної плати до Державного бюджету по договору оренди від 26.03.2009 року №01/Ц-2009 за вказаний період, нарахованого АТ «Кременчуцьке кар`єроуправління «КВАРЦ» у відповідності до пункту 3.4., в редакції Договору про внесення змін №7 від 27.10.2015 до договору оренди від 26.03.2009 року №1/Ц-2009; та про зобов`язання провести перерахунок нарахованої суми орендної плати за період з травня 2023 року по липень 2024 року включно по договору оренди від 26.03.2009 року №01/Ц-2009, шляхом зняття нарахованої РВ ФДМУ по Полтавській та Сумській областях орендної плати до Державного бюджету по договору оренди від 26.03.2009 року №01/Ц-2009 за вказаний період, і включення розміру орендної плати до Державного бюджету по договору оренди від 26.03.2009 року №01/Ц-2009 за вказаний період, нарахованого акціонерним товариством «Кременчуцьке кар`єроуправління «КВАРЦ» у відповідності до пункту 3.4., в редакції Договору про внесення змін №7 від 27.10.2015 до договору оренди від 26.03.2009 року №1/Ц-2009.

- в противагу твердженню позивача та керівника спеціалізованої прокуратури про нікчемність положень чинної редакції пункту 3.4. Договору оренди №01/Ц-2009 від 26.03.2009, колегією господарського суду при винесенні ухвали про затвердження мирової угоди по справі №917/2002/15 перевірено положення, запропонованої редакції пункту 3.4. Договору, вимогам чинного законодавства.

- заперечення РВ ФДМУ по Полтавській та Сумській областях, щодо визначення розміру орендної плати згідно пункт 3.4., є прямим порушенням з боку останнього умов Договору.

- питання законності та правозастосування експертного висновку Кременчуцького відділення Полтавської Торгово-промислової палати до правовідносин за договором оренди №01/Ц-2009 від 26.03.2009 досліджено господарським судом під час провадження по справі №917/1522/22.

- посилання позивача на недоведеність форс-мажорних обставин відповідачем, не відповідає дійсності, оскільки АТ «Кременчуцьке кар`єроуправління «КВАРЦ» застосовує правову конструкцію «наявність незалежних від діяльності орендаря обставин, які унеможливили використання у повному обсязі орендованого майна», яка узгоджена сторонами Договору оренди від 26.03.2009 року №01/Ц-2009. Способи підтвердження таких обставин також узгоджені сторонами Договору.

- Акціонерним товариством «Кременчуцьке кар`єроуправління «КВАРЦ» починаючи з квітня 2022 року застосовано положення пункту 3.4. Договору в редакції договору про внесення змін №7 від 27.10.2015 до Договору оренди від 26.03.2009 року №01/Ц-2009. Судами встановлено факт відсутності заборгованості відповідача перед позивачем по сплаті орендної плати за Договору оренди від 26.03.2009 року №01/Ц-2009.

У наданих відповіді на відзив, запереченнях та поясненнях по суті учасники справи навели додаткові обгрунтування своїх позицій.

У інших заявах по суті, сторони наводять додаткові обгрунтування своїх правових позицій.

При прийнятті рішення зі спору суд враховує наступне.

Підстави представництва прокурором інтересів держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частинами 3. 4 ст.53 ГПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно з положеннями ст.23 Закону України Про прокуратуру представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та Інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У п. п. 3, 4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 №3-рп/ 99 зазначається, що в основі інтересів держави є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, Інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі, як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання, тощо.

З урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, наведені вище норми законів та Рішення Конституційного Суду України, надають прокуророві право звертатися до суду з позовами про захист інтересів держави, обґрунтовуючи при цьому, в чому саме полягає таке порушення.

Цілісний майновий комплекс Державного підприємства Міністерства оборони України «Кременчуцьке кар`єроуправління «КВАРЦ» належить Державі в особі Міністерства оборони України в повному господарському віданні Державного підприємства Міністерства оборони України - Кременчуцьке кар`єроуправління «КВАРЦ» на праві загальнодержавної власності.

Згідно вимог ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та Постанови Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 частина коштів від оренди державного майна повинна відраховуватись до Міністерства оборони України, та у подальшому, згідно статей 1, 8 Закону України «Про господарську діяльність в Збройних Силах України», кошти підлягають направленню в державний бюджет України та використанню для потреб національної оборони, згідно кошторису Міністерства оборони України.

В даному випадку суд погоджується із правомірністю звернення прокурора з цим позовом, оскільки порушення інтересів держави полягає в ухиленні Акціонерним товариством «Кременчуцьке кар`єроуправління «КВАРЦ» від сплати орендної плати за користування цілісним майновим комплексом, що значно зменшує відрахування коштів до державного бюджету та порушує економічні та оборонні інтереси держави, виражається у невиконанні дохідної частини державного бюджету та зниження боєздатності Збройних Сил України.

Крім того судом взято до уваги, що обґрунтованість підстав для звернення Полтавською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Центрального регіону до суду з даною позовною заявою полягає в тому, що відповідно до інформації, наданої Регіональним відділенням у Відповідача наявна заборгованість по орендній платі за Договором в розмірі 9 029 150, 03 гривень та пеня в сумі 2 698 266, 31 гривень. Заходи досудового врегулювання спору позитивних результатів не принесли.

Так, Листом від 02.12.2024 за №10-125-04970 Регіональне відділення повідомило Полтавську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Центрального регіону про наявність вказаної заборгованості за оренду цілісного майнового комплексу. Крім того, Регіональним відділенням зазначено, що Полтавською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Центрального регіону вже здійснювалося представництво інтересів держави про стягнення заборгованості з Акціонерного товариства «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» (справа №917/1381/24), тому Регіональне відділення просило розглянути можливість звернення до суду із відповідним позовом в інтересах держави в особі Регіонального відділення.

Полтавською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Центрального регіону в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» направлено запит від 24.12.2024 за вих. №43-5078вих-24 з метою встановлення які заходи вживаються Регіональним відділенням, за-для стягнення вказаної заборгованості.

Листом від 16.01.2025 №10-134-00189 Регіональне управління надіслало відповідь на адресу Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в якій зазначено, що на адресу АТ «ККУ «Кварц» направлялися претензії від 29.07.2022 №11-121-02484, від 06.06.2022 №11-121-01833 та від 22.08.2022 №11-121- 02795 щодо необхідності погашення заборгованості по орендній платі за договором оренди від 26.03.2009 №01/Ц-2009, які залишені підприємством без належного реагування. Разом з цим, Регіональне відділення повідомило, що у зв`язку із неналежним фінансуванням, не мають можливості сплатити судовий збір за подання вказаної позовної заяви.

На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Полтавською спеціалізованою прокуратурою направлено на адресу Регіонального відділення лист з повідомленням про подання цієї позовної заяви.

За таких обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку про доведення з боку прокурора бездіяльності Регіонального відділення Фонду державного майна України, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави та про наявність підстав для звернення прокурора з цим позовом до суду.

Нормативно-правове обґрунтування, оцінка доказів та висновки суду.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно норм статей 626, 628, 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому, ч.1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.2 ст. 638 ЦК України).

За приписами статей 526 Цивільного кодексу України та 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин 1, 2, 6 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Положеннями ст. 284 Господарського кодексу України визначені істотні умови договору оренди. Так, істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу (ч. 1 ст. 284 ГК України).

Згідно ч.ч. 1, 3, 4, 5 ст. 17 Закону України від 03.10.2019 № 157-IX «Про оренду державного та комунального майна» орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендна плата підлягає коригуванню на індекс інфляції згідно з Методикою розрахунку орендної плати. Якщо орендар отримав майно в оренду без проведення аукціону, відповідне коригування орендної плати на індекс інфляції здійснюється щомісячно. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності. Порядок розподілу орендної плати для об`єктів, що перебувають у державній власності, між державним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначається Порядком передачі майна в оренду.

Частиною 4 статті 16 Закону України від 03.10.2019 № 157-IX «Про оренду державного та комунального майна» (далі - Закон № 157) передбачено, що Порядком передачі майна в оренду встановлюються особливості внесення змін до умов договорів оренди та підстав для внесення таких змін.

Внесення змін до договору оренди здійснюється з урахуванням установлених цією статтею та Порядком передачі майна в оренду обмежень за згодою сторін до закінчення строку його дії, з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач.

Не допускається внесення змін до договору оренди в частині зменшення суми орендної плати протягом строку його дії, крім випадків, визначених законодавством, з урахуванням вимог, передбачених Порядком передачі майна в оренду (частина 5 статті 16 Закону № 157).

Згідно пункту 122 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 2020 р. № 483, внесення змін до договору оренди здійснюється з урахуванням обмежень, установлених статтею 16 Закону № 157 та цим Порядком, за згодою сторін до закінчення строку його дії.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2019 у справі № 914/2649/17 зазначила:

« 8.26. За статтею 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (у редакції, чинній на час звернення до суду) орендна плата є платежем, який вносить орендар орендодавцеві незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об`єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об`єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об`єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об`єктів, що перебувають у державній власності.

8.27.Розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин Істотно змінився стан об`єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України (стаття 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у чинній редакції).

8.28.За положеннями, наведеними у частинах першій та другій статті 284 ГК України, об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахування її індексації), орендна плата з урахуванням її індексації є істотними умовами договору оренди. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (частина перша статті 286 ГК України).

Відповідно до Договору про внесення змін від 27.10о2015 № 7 розділ 3 «Орендна плата» Договору оренди доповнено пунктом 3.4 наступного змісту: "На основі розміру місячної орендної плати розраховується добова орендна плата. Кількість днів (діб) фактичного користування майном підтверджується розпорядчим документом Орендаря щомісяця до 15 числа місяця, що настає за звітним. Наявність незалежних від діяльності Орендаря обставин, які унеможливили використання у повному обсязі орендованого майна та обумовили його роботу в режимі неповного робочого часу, підтверджується незалежним висновком не рідше ніж раз на півроку".

Однак, за приписами частини четвертої статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

Наведене свідчить, що положення Договору оренди про внесення орендної плати в залежності від наслідків здійснення орендарем своєї діяльності прямо суперечить вимогам законодавства як на момент вчинення такого правочину, так і на теперішній час.

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України).

Суд погоджується із прокурором, що враховуючи те, що положення частини четвертої статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачають внесення орендної плати орендарем незалежно від наслідків його господарської діяльності, приписи частини першої та другої статті 215 ЦК України, пункт 3.4 Договору оренди у редакції договору про внесення змін від 27.10.2015 № 7 до розділу 3 «Орендна плата» є нікчемним.

Суд зазначає, що посилання відповідача на судове рішення у справі №917/1522/22 вищенаведених висновків не спростовують, оскільки, як вбачається зі змісту відповідного рішення, предметом розгляду у вказаних справах були інші аспекти правовідносин між сторонами, зокрема, щодо внесення змін до договору, на яких наполягав орендодавець, розірвання договору, стягнення орендної плати без посилань на нікчемність (та дослідження судом нікчемності) пункту 3.4 Договору оренди у редакції договору про внесення змін від 27.10.2015 № 7 до розділу 3 «Орендна плата».

Так, Східний апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення Господарського суду Полтавської області від 07.11.2023 у справі №917/1522/22, у постанові від 27 лютого 2024 року у справі № 917/1522/22 зазначив, що "... В своїй апеляційній скарзі позивач посилається на норми статей 203, 215 Цивільного кодексу України в частині нікчемності правочину у відношенні до чинної редакції пункту 3.4. Договору оренди в редакції Договору про внесення змін №7 від 27.10.2015 до Договору оренди від 26.03.2009 №01/Ц-2009.

Проте, в ході розгляду цієї справи в суді першої інстанції, апелянтом не заявлялося про нікчемність редакції пункту 3.4. Договору оренди, а відтак, заявлення апелянтом такої вимоги є зміною підстави та предмету позову, що на стадії апеляційного провадження не допускається.".

За вказаного, суд дійшов висновку, що відповідачем не обґрунтовано наявності преюдиційних обставин, встановлених у справі № 917/1522/22 (з огляду на наведене вище), що мали б значення для вирішення спору в даній справі №917/277/25. Суд також зазначає, що преюдиційне значення мають лише встановлені судом обставини, тобто факти, а не правова їх оцінка (аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 911/1402/23).

Крім того, у підтвердження позиції щодо відсутності підстав для врахування положень пункту 3.4.Договору оренди від 26.03.2009 №01/Ц-2009 при обчисленні розміру орендної плати за заявлений період суд враховує, що Акціонерне товариство "Кременчуцьке кар`єроуправління "КВАРЦ" зверталось до Господарського суду Полтавської області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, в якому просило суд:

1. Зобов`язати Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях провести перерахунок нарахованої суми орендної плати за період з лютого 2022 року по квітень 2023 року включно по договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України Кременчуцьке кар`єроуправління КВАРЦ між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області та Закритим акціонерним товариством Кременчуцьке кар`єроуправління КВАРЦ від 26.03.2009 №01/Ц-2009, шляхом зняття нарахованої Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях орендної плати до Державного бюджету по договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України Кременчуцьке кар`єроуправління КВАРЦ від 26.03.2009 №01/Ц-2009 за вказаний період, і включення розміру орендної плати до Державного бюджету по договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України Кременчуцьке кар`єроуправління КВАРЦ від 26.03.2009 №01/Ц-2009 за вказаний період, нарахованого акціонерним товариством Кременчуцьке кар`єроуправління КВАРЦ у відповідності до пункту 3.4., в редакції Договору про внесення змін №7 від 27.10.2015 до договору оренди від 26.03.2009 №1/Ц-2009 цілісного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України Кременчуцьке кар`єроуправління КВАРЦ, посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського округу Веселовським А.Г. 01.06.2009 за №4341;

2. Зобов`язати Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях провести перерахунок нарахованої суми орендної плати за період з травня 2023 року по липень 2024 року включно по договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України Кременчуцьке кар`єроуправління КВАРЦ між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області та Закритим акціонерним товариством Кременчуцьке кар`єроуправління КВАРЦ від 26.03.2009 №01/Ц-2009, шляхом зняття нарахованої Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях орендної плати до Державного бюджету по договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України Кременчуцьке кар`єроуправління КВАРЦ від 26.03.2009 №01/Ц-2009 за вказаний період, і включення розміру орендної плати до Державного бюджету по договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України Кременчуцьке кар`єроуправління КВАРЦ від 26.03.2009 №01/Ц-2009 за вказаний період, нарахованого акціонерним товариством Кременчуцьке кар`єроуправління КВАРЦ у відповідності до пункту 3.4., в редакції Договору про внесення змін №7 від 27.10.2015 до договору оренди від 26.03.2009 №1/Ц-2009 цілісного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України Кременчуцьке кар`єроуправління КВАРЦ, посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського округу Веселовським А.Г. 01.06.2009 за №4341 (справа № 917/1497/24).

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 14.05.2025, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.08.2025, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий господарський суд (справа № 917/1497/24), з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що положення договору оренди про внесення орендної плати в залежності від наслідків здійснення орендарем своєї діяльності прямо суперечить вимогам законодавства як на момент вчинення такого правочину, так і на теперішній час. При цьому суд не вважав експертні висновки Кременчуцького відділення Полтавської ТПП належними та допустимими доказами у справі, оскільки юрисконсульт Кременчуцького відділення Полтавської Торгово-промислової палати Дорофєєва О.В. не є особою, наділеною відповідно до законодавства України повноваженнями на проведення експертизи, також у експертних висновках відсутні посилання на фаховість та правомочності вищевказаної особи щодо проведення експертиз, не зазначено про попередження (обізнаність) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Суд апеляційної інстанції в свою чергу зазначив, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів, що свідчили б про наявність підстав для застосування п. 3.4 договору оренди від 26.03.2009 №01/Ц-2009 саме при вирішенні даного спору. Також у прохальній частині позову зазначено лише періоди, за які позивач просить перерахувати орендну плату, але не вказано конкретний розмір такого перерахунку, і колегія суддів вважала неможливим задоволення вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок, яка не має здатності до арифметичної (математичної) перевірки, з посиланням на висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 29.11.2022 у справі № 910/791/22 (п. 27 постанови). Крім цього, судом зазначено, що як вбачається з наданих позивачем експертних висновків лише висновок від 11.08.2023 складено не пізніше, ніж через півроку від попереднього висновку, решта висновків не відповідають вищевказаній умові, визначеній у п.3.4 договору оренди. Відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки не узгоджуються зі змістом норм чинного законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, а також з умовами укладеного між сторонами договору. Також суд апеляційної інстанції відхилив посилання позивача на судові рішення у справах №917/2002/15, №917/1548/20, №917/1522/22, №917/1381/24, оскільки предметом розгляду у вказаних справах були інші аспекти правовідносин між сторонами, зокрема, щодо внесення змін до договору, на яких наполягав орендодавець, розірвання договору, стягнення орендної плати тощо, а позивачем не обґрунтовано наявності будь-яких преюдиційних обставин, встановлених у вказаних справах, що мали б значення для вирішення спору в даній справі № 917/1497/24. Колегія суддів також зазначила, що преюдиційне значення мають лише встановлені судом обставини, тобто факти, а не правова їх оцінка (аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 911/1402/23).

Переглянувши в касаційному порядку постанову апеляційного та рішення місцевого господарських судів, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ухвалила касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Кременчуцьке кар`єроуправління "КВАРЦ" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.08.2025 та рішення Господарського суду Полтавської області від 14.05.2025 у справі № 917/1497/24 закрити (ухвала від 24 лютого 2026 року).

Відповідно до ст. 124, п. 2, 3, 4 частини другої ст. 129 Конституції України, ст.ст. 2, 7, 13 ГПК України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а, отже, і подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Відповідно до частини першої статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Подані докази свідчать, що відповідач взяті на себе зобов`язання виконував неналежним чином, допустивши наявність боргу по орендній платі в сумі 9 029 150, 03 гривень за період з листопада 2022 року по жовтень 2024 року (розрахунок в мат. справи).

Наведена обставина відповідачем не спростована. Доказів сплати суми боргу по орендній платі в сумі 9 029 150, 03 гривень за період з листопада 2022 року по жовтень 2024 року відповідач суду не надав, на наявність таких доказів не посилався.

Додані до позову листи відповідача на адресу позивача, накази про встановлення неповного робочого тижня не спростовують нікчемності п. 3.4 Договору оренди у редакції договору про внесення змін від 27.10.2015 № 7 до розділу 3 «Орендна плата» та не є підставою для звільнення відповідача від сплати орендної плати за спірний період.

Крім того, суд враховує, що відповідач у відзиві зазначає, що не заперечує проти взятих на себе зобов`язань за Договором №01/Ц-2009 від 26.03.2009 в частині сплати орендної плати на умовах визначених в Договорі.

Разом з тим, відповідач при розгляді справи не надав контрозрахунку розміру орендної плати за період з листопада 2022 року по жовтень 2024 року, який на його думку має бути сплачений, обмежившись посиланням, що Товариство заперечує проти розміру нарахованої орендної плати позивачем та висунутих позовних вимог.

Як зазначено судом вище, відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що свідчили б про наявність підстав для застосування п. 3.4 Договору оренди у редакції договору про внесення змін від 27.10.2015 № 7 до розділу 3 «Орендна плата» саме при вирішенні даного спору.

Докази сплати боргу по орендній платі в сумі 9 029 150, 03 гривень за період з листопада 2022 року по жовтень 2024 року відповідачем не подано.

Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості по орендній платі в сумі 9 029 150, 03 гривень за період з листопада 2022 року по жовтень 2024 року є обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи, відповідачем не спростована, а відтак підлягає задоволенню.

Щодо посилання відповідача на наявність підстав для закриття провадження у справі (оскільки у позові по даній справі висунуто повторну вимогу щодо стягнення боргу з приводу якого існує судове рішення по справі № 917/1522/22, яке набрало законної сили), суд погоджується з правомірністю твердження позивача, що дане твердження позивача повністю суперечить обставинам справи, оскільки у постанові Східного апеляційного господарського суду від 27.02.2024 № 917/1522/22 виснував та встановив, що посилання Регіонального відділення на нікчемність пункту 3.4 Договору оренду є зміною підстав та предмету позову.

Суд зауважує, що чинні процесуальні норми ГПК України не позбавляють заявника права на розгляд спору про той же предмет, у разі зазначення ним інших підстав позову та надання інших доказів, якими він обґрунтовує ці підстави.

Отже, ураховуючи те, що у справі, що розглядається, предметом спору є застосування наслідків нікчемного правочину (статті 203, 215, 228 ЦК України), що не тотожне предмету та підставам спору у справі № 917/1522/22 (це - частина перша статті 612, 762 ЦК України, стаття 188 ГК України), підстави для закриття провадження у справі відсутні.

Крім суми основного боргу позивач також просив суд стягнути з відповідача пеню в сумі 2 698 266,31 гривень (Розрахунок пені залучено до матеріалів справи, арк. справи 72, т.1).

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором (частина перша ст. 612 ЦК України).

Частиною першою ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 3.5 Договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як зазначено у позові та підтверджено наданим розрахунком, пеня нарахована за зобов"язаннями з листопада 2022 року по жовтень 2024 та становить 2 698 266,31 гривні.

Відповідач контрозрахунку пені суду не надав.

Судом перевірено правильність розрахунку позивача, помилок не виявлено.

При перевірці розрахунку суд врахував, що пункт 3.5 Договору оренди містить інший строк, відмінний від встановленого частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, який є більшим шести місяців, із вказівкою на подію, що має неминуче настати («до дати фактичного виконання»).

За вказаного, суд дійшов висновку обґрунтованості наданого розрахунку пені, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 2 698 266,31 грн. пені підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо строку позовної даності, про застосування якої заявив відповідач, суд зазначає наступне.

Так, відповідач заявляє про сплив позовної давності за заявленим позовом в рамках судового провадження по справі №917/277/25, стверджуючи, що підстави, що покладені в обґрунтування позовних вимог, є вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину.

При цьому, відповідач вказує, що у 2016 році протягом січня травня місяців відбувся факт виконання чинної редакції пункту 3.4. Договору оренди, а перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання (ч.3 ст.261 ЦК України).

Статтею 256 Цивільного кодексу України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 Цивільного кодексу України).

За змістом наведеного законодавчого положення для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Таким чином, протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом, а для визначення моменту виникнення права на позов важливою є також і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав (такий правовий висновок наведений у постановах Верховного Суду від 31.05.2023 у справі № 908/3168/21, від 14.03.2023 у справі № 922/3013/19, від 12.07.2022 у справі № 1.380.2019.002610, 17.02.2021 у справі № 926/2260/19, від 24.04.2018 у справі № 902/538/14).

Відповідно до статей 256, 257, 260 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (статті 251 - 254 ЦК України).

Суд зауважує, що у межах даної справи розглядаються вимоги про стягнення орендної плати у розмірі 9 029 150, 03 гривень за період з листопада 2022 року по жовтень 2024 року, а також пені, що нарахована за несплату вказаної орендної плати.

Ураховуючи вищевикладене, посилання відповідача на сплив позовної давності у спірних правовідносинах є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки останні виникли і продовжували тривати з листопада 2022 року по жовтень 2024 року, при цьому позов до суду поданий у лютому 2025 року, тобто в межах строку позовної давності, визначеного Цивільним кодексом України.

Суд зазначає, що статтею 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 вказаного кодексу.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 1-4 стаття 13 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позову у цій справі повністю.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позову, на відповідача покладаються судові витрати по сплаті судового збору в сумі 140729,01 грн.

Керуючись статтями 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» (адреса Полтавська область, м. Кременчук, вул. Київська, 85, 39631, ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях (адреса Полтавська область, м. Полтава, вул. Небесної Сотні, 1/23, 36000, ЄДРПОУ 42769,03 грн. заборгованості та 2698266,31 грн. пені.

3.Стягнути з Акціонерного товариства «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» (адреса Полтавська область, м. Кременчук, вул. Київська, 85, 39631, ) на користь спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону (Код ЄДРПОУ/Умовний код: , Полтавська область, м. Полтава, майдан Незалежності, 1-Б, 36003) 140729,01 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 13.03.2026

Суддя Киричук О.А.