ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2026 р. Справа№ 910/863/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Ткаченка Б.О.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2025, повний текст якої складений 27.10.2025,

у справі № 910/863/25 (суддя Бондаренко-Легких Г.П.)

за позовом ОСОБА_1

до 1) Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес»,

2) Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес»,

3) Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в особі Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації,

про визнання трудових відносин припиненими

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2025 року ОСОБА_1 (далі-позивачка) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» (далі-відповідач-1, ДП «Центр компетенції»), Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» (далі-відповідач-2, Консорціум), Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в особі Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (далі-відповідач-3), в якому просила:

- припинити трудові відносини між ОСОБА_1 та Дочірнім підприємством «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес», у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 із займаної посади директора Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» на підставі частини 1 статті 38 Кодексу законів про працю України - розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника;

- зобов`язати державного реєстратора Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис « ОСОБА_2 - керівник» та інші відомості про керівника Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням з посади директора Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес.

14.02.2025 до суду від позивача надійшла заява про зміну предмета позову, в якій позивачка просила розглядати позовну заяву з наступними позовними вимогами:

- припинити трудові відносини між ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) та Дочірнім підприємством «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» ();

- зобов`язати державного реєстраторі Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис « ОСОБА_2 - керівник» та інші відомості про керівника Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» () ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади директора Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» ().

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 у справі № 910/863/25 позовні вимоги задоволено частково.

Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції дійшов до висновку, що станом на дату винесення рішення у даній справі питання щодо звільнення ОСОБА_1 з посади директора ДП «Центр компетенції» Генеральним директором Консорціуму так і не вирішено. Отже, повноваження позивача, як органу управління ДП «Центр компетенції» повинні бути припинені за рішенням суду, що є ефективним та належним способом захисту порушеного права, за таких обставини, суд задовольнив позовні вимоги позивача в цій частині до відповідачів-1,2.

Також суд відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання вчинити дії, зазначив, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", у тому числі щодо зобов`язання вчинення реєстраційних дій (пункт 2 частина 1 стаття 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").

Таким чином, суд зазначив, що саме це рішення є таким, що зобов`язує реєстратора вчинити реєстраційну дію на підставі п. 2 ч. 1 статті 25 "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" про виключення запису про керівника відповідача-1.

Суд також послався на на те, що рішення суду про визнання трудових відносин припиненими і є підставою для внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.01.2024 у справі № 333/3177/22 та у постанові від 04.03.2025 у справі № 922/2226/24).

Отже, на момент звернення з позовом до суду (20.01.2025) рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення повноважень позивачки, як керівника ДП «Центр компетенції», не існувало, суд дійшов висновку, що відповідно і відповідач-3 не міг порушити права позивача шляхом вчинення чи не вчинення дії щодо виключення відомостей про позивача як керівника (уповноважену особу) ДП «Центр компетенції», тому відмовив позивачці у цій частині позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 в частині відмови у позовній заяви про зобов`язання вчинити дії та ухвалити в цій частині нове рішення, яким: зобов`язати державного реєстратора Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис « ОСОБА_2 - керівник» та інші відомості про керівника Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» () ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади директора Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» ().

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Апелянтка погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач-3 не порушив права позивача. Проте скаржниця вказує, що у п.2 ч.1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» не зазначено судових рішень, яке ухвалив суд першої інстанції у даній справі, на підставі яких здійснюється державна реєстрація та інші реєстраційні дії. Тому реєстратор має право відмовити позиваці у виключенні інформації про неї з відомостей у Реєстрі.

Також апелянта зазначає, що заявником при зверненні до реєстратора за внесенням змін у дані Реєстру може бути лише та особа, що має судове рішення, яке має наслідком зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі або про заборону вчинення реєстраційних дій в єдиному державному реєстрі. Отже скаржниця зазначає, що вона не може бути заявником у розуміні п.8 ч.1 ст.1 Закону у відносинах з реєстратором.

Крім того, апелянтка зауважує, що суд першої інстанції посилається на практику Верховного Суду щодо якої рішення суду про визнання трудових відносин припиненими є підставою для внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, яка не приводить до ефективного захисту права позивачки. Скаржниця вважає, що саме по собі рішення про припинення трудових відносин без зобов`язання реєстратора вчинити дії не в повній мірі захищає її права. Тому, у зв`язку із ухваленим судом рішення щодо визнання припиненими трудових відносин, суд для ефективного захисту права позивачки мав зобов`язати державного реєстратора внести запис про виключення з Реєстру інформації про позивачку, як керівника (директора) та представника відповідача-1.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відповідач-1, відповідач-2, відповідач-3 своїм правом згідно з ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзиви на апеляційну скаргу не надали, що відповідно до ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 у справі № 910/863/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 у справі № 910/863/25 залишено без руху.

13.11.2025 від ОСОБА_1 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків з доказами надсилання копії апеляційної скарги з доданими до неї документами відповідачу-1 та відповідачу-2.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 у справі № 910/863/25 та призначено її розгляд 12.01.2026.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 продовжено строк розгляду справи відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та через несправність системи технічної фіксації, що унеможливило подальше проведення судового засідання відкладено розгляд справи на 16.02.2026.

Судове засідання 16.02.2026 не відбулось у зв`язку з перебування головуючого судді Майданевича А.Г. у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 у справі № 910/863/25 призначено на 09.03.2026.

Явка сторін у судове засідання

Позивачка, її представник та представники відповідачів 1,2,3 у судове засідання 02.03.2025 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставлення електронного документу до електронного кабінету сторін, наявними в матеріалах справи.

Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка учасників судового процесу обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивачки, її представника та представників відповідачів 1,2,3.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Рішеннями загальних зборів учасників Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес», що оформлені протоколом №6 від 26.04.2019:

- створено Дочірнє підприємство «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» із відповідними видами економічної діяльності (третє питання порядку денного);

- затверджено Статут Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» (шосте питання порядку денного);

- погоджено та призначено кандидатуру ОСОБА_1 на посаду директора Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес»; доручено Генеральному директору Консорціуму Каргаполову Ю.В. видати наказ про призначення ОСОБА_1 директором новоствореного дочірнього підприємства (сьоме питання порядку денного);

Згідно з п. 8.1., 8.2. Статуту ДП «Центр компетенції» оперативне управління фінансово-господарською діяльністю підприємства здійснюється керівником - директором. Директор підприємства призначається на посаду та звільняється з посади Генеральним директором консорціуму. Кандидатури директора підприємства та його заступників попередньо погоджуються загальними зборами учасників Консорціуму.

На виконання рішення загальних зборів учасників Консорціуму, оформленого протоколом №6 від 26.04.2019 було зареєстровано ДП «Центр компетенції», про що 07.05.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (надалі - ЄДР) внесено відповідний запис.

Наказом Консорціуму від 07.05.2019 №2-к ОСОБА_1 з 08.05.2019 призначено на посаду директора ДП «Центр компетенції».

Згідно із Наказом ДП «Центр компетенції» від 08.05.2019 №1-к ОСОБА_1 приступила до роботи на посаді директора ДП «Центр компетенції».

ОСОБА_1 відповідними заявами від 18.11.2024, від 29.11.2024, від 27.12.2024, адресованими як на адресу Консорціуму, так і на адресу Генерального директора, просила звільнити її із займаної посади директора ДП «Центр компетенції».

Втім, на адресу ОСОБА_1 надійшов лист Генерального директора Консорціуму від 31.12.2024 №1-12/24 з питаннями щодо діяльності ДП «Центр компетенції», у відповідь на який ОСОБА_1 надіслала лист від 09.01.2025 №3 в якому повторно просила видати наказ про її звільнення з 13.01.2025, а також повідомила про те, що 13.01.2025 в офісі за адресою ДП «Центр компетенції» буде готова передати справи, ввірене майно, матеріальні цінності та документи підприємства новому керівнику, або безпосередньо Генеральному директору Консорціуму.

ОСОБА_1 стверджує про те, що 13.01.2025 в офісі ДП «Центр компетенції» Генеральний директор Консорціуму чи інша уповноважена особа для прийняття справ, документів та матеріальних цінностей підприємства не з`явилися.

Натомість, 18.01.2025 засобами поштового зв`язку позивачка отримала Наказ Генерального директора Консорціуму від 13.01.2025, зі змісту якого вбачається, що звільнення позивача ставиться в залежність від виконання нею певної роботи.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 власним Наказом №2-к від 13.01.2025 вирішила припинити виконання повноважень директора ДП «Центр компетенції» з 13.01.2025, що є останнім робочим днем.

Отже, ОСОБА_1 стверджує, що у зв`язку з протиправною діяльністю Генерального директора Консорціума припинення трудових відносин (повноважень) директора ДП «Центр компетенції» не вирішено, у зв`язку з чим позивачка звертається до суду з метою вирішення такого питання у судовому порядку.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги частково в частині припинення трудових відносин між ОСОБА_1 та Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес». В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови позовних вимог про зобов`язання вчинити дії, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Отже, суд апеляційної інстанції переглядає справу №920/391/25 у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а саме в частині відмови у позовній вимозі про зобов`язання вчинити дії.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.02.2020 у справі №914/393/19 зроблено висновок, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (пункт 8.5 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі №910/6642/18).

В Єдиному державному реєстрі, зокрема, містяться відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо (пункт 13 частина 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань")

Суд першої інстанції зазначив, що саме це рішення є таким, що зобов`язує реєстратора вчинити реєстраційну дію на підставі п. 2 ч. 1 статті 25 "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" про виключення запису про керівника відповідача-1.

Проте колегія суддів вважає, що суд допустив неправильне застосування норми ч. 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (далі-Закон), з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону, державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі: 1) документів, що подаються заявником для державної реєстрації; 2) судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо:

- визнання повністю або частково недійсними рішень засновників (учасників)

юридичної особи або уповноваженого ними органу;

- визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів

юридичної особи;

- заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій;

- накладення/зняття арешту корпоративних прав;

- зобов`язання вчинення реєстраційних дій;

- скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі;

- виділу юридичної особи;

- провадження у справах про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, прийнятих відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»;

- припинення юридичної особи, що не пов`язано з банкрутством юридичної особи;

- відміни державної реєстрації припинення юридичної особи;

- припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, що не

пов`язано з банкрутством юридичної особи;

- відміни державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця;

- відміни в порядку апеляційного/касаційного оскарження судового рішення, на підставі якого вчинено реєстраційну дію.

Жодне із перерахованих у п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону судових рішень не є таким, яке ухвалив суд у цій справі. Внесення зміни у дані Реєстру на підставі інших рішень Закон не передбачає. Тому реєстратор має право відмовити позивачці у виключенні інформації про неї з відомостей про Дочірнє підприємство «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» у Реєстрі.

Також, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону передбачено, що заявником може бути позивач або уповноважена ним особа - у разі подання судового рішення, що набрало законної сили та має наслідком зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі або про заборону вчинення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі.

Отже, заявником може бути не будь-яка особа, та не особа, яка отримала судове рішення. Заявником може бути лише та особа, що має судове рішення, яке має наслідком зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі або про заборону вчинення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі». Прийняте у цій справі рішення таким не являється.

Отже позивачка чи її представник не можуть бути заявниками у розумінні Закону у відносинах з реєстратором. Таким чином існує дві перешкоди (відсутність рішенні і відсутність статусу) для виключення інформації про позивачку з Реєстру.

Також суд першої інстанції мотивував своє рішення з посиланнями на практику Верховного Суду у постановах від 17.01.2024 у справі № 333/3177/22 та від 04.03.2025 у справі № 922/2226/24, згідно з якою рішення суду про визнання трудових відносин припиненими і є підставою для внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до п.4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Колегія суддів, проаналізувавши зазначену судову практику, зазначає, що виконання рішення у зазначених вище справах в частині зобов`язання вчинити дії так і не відбулось. Отже, колегія суддів вважає, що така судова практика і її наслідки не приводять до ефективного захисту права позивача.

Так, наведені практичні випадки ілюструють, що саме по собі рішення про припинення трудових відносин без зобов`язання реєстратора вчинити дії не в повній мірі захищає права позивача. Реєстратор керується насамперед нормами ст. 19 Конституції України, яка дозволяє йому робити те, що визначено законами. Якщо не зобов`язати реєстратора рішенням суду внести зміни у Реєстр, він не зобов`язаний цього робити. Тому, за таких обставин залишається сподіватися, що реєстратор буде думати так, як Верховний Суд у справах № 333/3177/22 та № 922/2226/24, або позивачка буде вимушена ініціювати новий процес з оскарження рішення реєстратора про відмову у прийнятті заяви позивача чи вчинення реєстраційних дій.

Ситуація, в якій позивач після судового провадження не буде мати гарантованого вирішення своє проблеми і не отримає захист своїх прав, неприпустима. Це свідчитиме про неефективність захисту права судом.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 в справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права тахарактеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 910/7164/19.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.02.2020 у справі №914/393/19 зроблено висновок, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (пункт 8.5 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18).

У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі №758/1861/18 зроблено в тому числі висновок про те, що наявність повноважень директора як посадової особи законодавець пов`язує із моментом внесення відповідного запису до ЄДРПОУ.

Отже, виходячи із вище викладеного, можна дійти висновку, що процедура звільнення директора із займаної посади внаслідок припинення трудових відносин з роботодавцем має супроводжуватись виключенням директора з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Враховуючи наведене, у зв`язку із прийняттям судом рішення щодо визнання припиненими трудових відносин, суд для ефективного захисту права позивачки мав зобов`язати державного реєстратора внести запис про виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформації про позивачку як керівника (директора) та представника відповідача-1.

Наявність у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у розділі Відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо, запису про те, що Разиграєва Наталя Олександрівна є директором Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» порушує її права, оскільки дана інформація є у вільному доступі та використовується користувачами реєстру.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанціх в частині відмови у задоволенні вимог про зобов`язання вчинити дії підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті вимоги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивачки підлягають задоволенню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Таким чином, на переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення підлягає скасуванню в частині відмови у задоволення позовних вимог щодо зобов`язання вчинити дії з ухваленням нового рішення в цій частині.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 у справі №910/863/25 задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 у справі №910/863/25 скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про зобов`язання вчинити дії.

Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції розподіляється в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 у справі №910/863/25 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 у справі №910/863/25 скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким:

«Позовної вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Зобов`язати державного реєстратора Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис « ОСОБА_2 - керівник» та інші відомості про керівника Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» () ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади директора Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» ().

Стягнути з Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» (01025, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 10; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп».

3. Стягнути з Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» (01025, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 10; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) судовий збір за розгляд апеляційної скарги у суді апеляційної інстанції у розмірі 4 623 (чотири тисячі шістсот двадцять три) грн 76 коп.

В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 у справі №910/863/25 залишити без змін.

4. Матеріали справи №910/863/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 13.03.2026.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

Б.О. Ткаченко