ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

18.03.2026м. Дніпро№ 904/1276/26

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Дичко В.О., розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Комсіті" (51206, Дніпропетровська область, Самарівський район, м. Самар, вул. Олексія Цокура, буд. 1, )

до боржника: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про видачу судового наказу про стягнення 637,56 гривень

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області 13.03.2026 надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Комсіті" про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором № 1344/ТПВ від 01.08.2025 з індивідуальним споживачем про надання послуг з управління побутовими відходами за період з 01.10.2025 до 31.10.2025 у сумі 637,56 грн та витрат зі сплати судового збору в сумі 266,24 гривень.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд указує таке.

Підстави та порядок видачі судового наказу врегульовані положеннями розділу ІІ "Наказне провадження" Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 155 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

При розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник.

Відповідно до ч. 3 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Отже, фізична особа, навіть після втрати статусу фізичної особи - підприємця, враховуючи зміст спірних правовідносин, може бути стороною у справі позовного провадження.

Згідно з ч. 9 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Як установлено судом, Данилюк Інна Григорівна припинила підприємницьку діяльність 12.11.2025, що підтверджується записом про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця № 002804404 (відповідь № 2458596 від 13.03.2026 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Згідно з нормами Господарського процесуального кодексу України процедура наказного провадження застосовується виключно до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Наказне провадження має чіткі, формальні межі, а припинення особою підприємницької діяльності унеможливлює застосування до таких правовідносин процедури наказного провадження.

Під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених вимог по суті, а процесуальний механізм наказного провадження не передбачає встановлення обставин щодо правонаступництва та обсягу відповідальності фізичної особи, що виникає у зв`язку зі втратою нею статусу фізичної особи - підприємця.

У зв`язку з вищевикладеним, оскільки станом на дату звернення та розгляду заяви про видачу судового наказу ОСОБА_1 припинила підприємницьку діяльність, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу.

Згідно з ч. 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Згідно з ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись статтями 20, 147, 148, 151-154, 175, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. У видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Комсіті" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором №1344/ТПВ від 01.08.2025 з індивідуальним споживачем про надання послуг з управління побутовими відходами за період з 01.10.2025 до 31.10.2025 у сумі 637,56 грн та витрат зі сплати судового збору в сумі 266,24 грн - відмовити.

2. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю "Комсіті", що відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами в позовному порядку

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання, може бути оскаржена у строк та в порядку, визначені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.О. Дичко