ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2026м. ДніпроСправа № 904/6231/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Кшенської Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Марганецької міської ради, м. Марганець Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК", м. Запоріжжя

про стягнення безпідставно збережених коштів

Представники:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: не з`явився

РУХ СПРАВИ В СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Марганецька міська рада звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, у якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" 4916594,56 грн за період з 01.01.2023 по 01.01.2025 фактичного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:019:0019.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2025 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 09.12.2025 о 10:15 год.

Представники сторін у підготовче судове засідання не з`явилися.

Відповідач подав клопотання про відкладення підготовчого судового засідання, оскільки строк на подання відзиву не сплив.

Від позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого судового засідання за відсутності представника позивача.

Ухвалою від 09.12.2025 продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів. Відкладено підготовче засідання на 18.12.2025.

12.12.2025 через систему "Електронний суд" від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить вирішити справу з урахуванням цього відзиву на позовну заяву та відмовити в стягненні 4 916 594,56 грн. орендної плати за фактичне користування спірною земельною ділянкою по необґрунтованості через відсутність підстав нарахування.

29.12.2025 через систему "Електронний суд" від Позивача надійшла відповідь на відзив, в якій просить позовні вимоги задовольнити в повному в обсязі.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2026 № 42 призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів справи № 904/6231/25.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 09.01.2026 справу № 904/6231/25 передано судді Назаренко Н.Г.

Ухвалою від 12.01.2026 прийнято справу №904/6231/25 до свого провадження за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 26.01.2026.

26.01.2026 через систему "Електронний суд" від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 26.01.2026 Позивач проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті не заперечив.

Ухвалою від 26.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні на 23.02.2026.

23.02.2026 сторони в судове засідання не з`явилися.

Суд розпочав розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

23.02.2026 в судовому засіданні, в порядку ст. 240 ГК України прийнято рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Товариство з обмеженою відповідальністю "МІК" з 2007 року є власником комплексу нежитлових виробничих будівель, розташованих по вул. Пушкіна, 2, м. Марганець Дніпропетровська область, загальна площа 6443 кв.м. Рішенням Марганецької міської ради №499-22/V від 25.10.2007, надано дозвіл Товариству з обмеженою відповідальністю "МІК" на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку під нежитловими будівлями які належать товариству згідно договору купівлі-продажу нежитлових будівель зареєстрованого у реєстрі за №5278 по вул. Пушкіна, 2. Земельна ділянка виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку, загальною площею 2,5626 га, кадастровий номер :01:019:0019. Рішенням Марганецької міської ради від 25.12.2007 № 611-54/0 затверджено технічну документацію з землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та передано Товариству з обмеженою відповідальністю "МІК" в оренду земельну ділянку площею 2,5625 га, кадастровий номер :01:019:0019 строком 10 років; зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "МІК" у місячний термін укласти з Марганецькою міською радою договір оренди землі та надати його на реєстрацію в Державне підприємство "Дніпропетровський регіональний центр державного земельного кадастру".

Позивач зазначає, що від укладення договору оренди відповідач ухилився, орендну плату не сплачує. Зауважує, що в період 2023-2025 роки відповідач нараховував і сплатив земельний податок: 2023 рік 83241,88 грн; 2024 рік - 89166,88 грн; 2025 рік (з 01.01.2025 по 01.10.2,15 грн.

Позивач стверджує, що з 2007 року відповідач користується земельною ділянкою площею 2,5626 га, кадастровий номер :01:019:0019 без правовстановлюючих документів, а відтак безпідставно зберіг грошові кошти у вигляді орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач проти позову заперечив, зазначив, що предметом спору у цій справі є стягнення з Відповідача коштів саме у вигляді орендної плати за використання земельної ділянки, попри те, що орендних відносин між сторонам спору немає.

Відповідач вказує, що 06.09.2007 ТОВ «МІК» набуло право власності на нерухоме майно за адресою вул. Пушкіна буд.2 (а не буд.2а як зазначено в наданих Позивачем доказах та розрахунках) у м.Марганець Дніпропетровської обл. комплексу нежитлових виробничих будівель загальною площею 6443 кв.м згідно витягу з РПВН від 16.12.2010 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САВ №178518 від 06.09.2007. Тому, на земельній ділянці по вул.Пушкіна, 2а не розміщується нерухоме майно Відповідача, навпаки, належне Відповідачу на праві власності нерухоме майно площею 6443 кв.м розміщується за іншою сусідньою адресою, де площа фактично використаної землі 0,6443 га відповідає загальній площі нерухомості.

Відповідач стверджує, що те, що колись у 2007 році Рішенням сесії Марганецької міської ради №611-24/V від 25.12.2007 «Про передачу в оренду земельної ділянки ТОВ «МІК» по вул.Пушкіна,2а» вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою та передати ТОВ «МІК» в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 2,5626 га (кадастровий номер :01:019:0019) по вул.Івана Мельникова (Пушкіна), 2а не означає, що її передали Відповідачу, вона була прийнята і використовувалась всі ці роки. Жодних доказів передачі до ТОВ «МІК» у користування земельної ділянки більшої площі 2.5626 га і її реального використання ТОВ «МІК» міська рада не надала. ТОВ «МІК» ніколи не використовувало ділянку площею 2.5626 га, і тому не було потреб укладати по ній договір оренди.

В свою чергу Відповідач, надаючи відповідні докази щодо права власності на будівлю довів фактичну площу земельної ділянки під будівлею на цій земельній ділянці у розмірі 0,6443 га, яка використовується під нерухомим майном за адресою вул. Пушкіна, 2 (а не 2а), м.Марганець Дніпропетровської обл.

Відповідач зазначає, що Позивач не надає жодних доказів на підтвердження того, що Марганецька міська рада на протязі тривалого часу зверталась до ТОВ МІК із вимогою укласти договір оренди чи прагнуло його укласти з ТОВ МІК. ТОВ «МІК» з року в рік декларує факт використання фактично використаної під своєю нерухомістю ділянки значно меншої площі 0,6443 га і платить за неї земельний податок (плату за землю) саме виходячи із фактичної площі використаної землі під власним нерухомим майном. Це підтверджується зафіксованими відомостями у щорічних Податкових деклараціях з плати за землю за 2023-2024 роки (додаються) у графі 8 Розрахунку суми земельного податку і це доводить факт того, що Держава в особі податкового органу схвалила факти декларування Відповідачем прав на фактично використану земельну ділянку, за що отримувала за це належну плату за землю (245 821,11 грн. за період 2023-10.2025), грошові кошти були зараховані до державного бюджету та обов`язок Відповідача із плати за землю за фактично використану під будівлею ділянку - виконаний.

Також Відповідач вказав, що при перевірці показників податкових декларацій ТОВ «МІК» з плати за землю податковим органом не було встановлено фактів її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 Податкового кодексу України. Також, ТОВ «МІК» як платнику податків не направлялося у відповідності до п.49.15 статті 49 Податкового кодексу України письмове повідомлення або рішення про відмову у прийнятті цієї податкової декларації, не встановлено наявності підстав для відмови у прийнятті податкової декларації засобами електронного зв`язку в електронній формі. Окрім іншого, факт отримання та прийняття податковим органом податкових декларацій з плати за землю ТОВ МІК за період за 2023-2024 роки підтверджено квитанціями №2 саме їх прийняття, а також написом на самій декларації «ОТРИМАНО», то наразі відсутні жодні підстави стверджувати, що вищевказані декларації були неприйнятими.

З огляду на викладене Відповідач вважає, що правомірно зареєстрував вищевказані податкові декларації, тому ці факти є такими, що відбулись і є схваленими, мали свої правові наслідки щодо отримання державою плати за землю, тобто про ніякі недоотримані доходи не може йти мова. У цій ситуації, з Відповідача безпідставно стягується нібито збережена за рахунок Позивача оренда плата без фактичного прийняття і використання спірної ділянки більшої площі 2.5626 га.

У зв`язку з цим, Відповідач наполягає, що є хибними посилання Позивача в обґрунтування позову на ч.1 ст.1212 ЦК України і логіка про те, що фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею - зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки, адже, Відповідач користується тільки ділянкою площею 0,6443 га під своєю нерухомістю, а не всією ділянкою більшої площі 2.5626 га за сусідньою адресою вул. Пушкіна буд.2а, тому Відповідач ні фактично, ні з правових підстав не є її користувачем.

Відповідач вважає, що у спірній ситуації немає доказів: передачі Відповідачу земельної ділянки більшої площі 2.5626 га за адресою вул. Пушкіна буд.2а, її постійного користування, тому і немає підстав вважати, що Відповідач був зобов`язаний укласти договір оренди цієї ділянки.

Крім того, Відповідач зазначає, що 17 березня 2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX. Цим Законом було внесено певні зміни щодо питань оподаткування землі, зокрема до пп. 69.14 п. 69 підрозд. 10 розд. ХХ ПКУ.

Відповідно до пп. 69.14 п. 69 підрозд. 10 розд. ХХ ПКУ за період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Починаючи з 1 січня 2023 року, за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, які включені до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) не нараховується та не сплачується за період з першого числа місяця, в якому було визначено щодо відповідних територій дату початку активних бойових дій або тимчасової окупації, до останнього числа місяця, в якому було завершено активні бойові дії або тимчасова окупація на відповідній території.

Відповідач зазначає, що спірна ділянка за кадастровим номером :01:019:0019 розташована за адресою: вул. Пушкіна, 2а, м.Марганець Нікопольського району Дніпропетровської області, яка знаходиться у всіх 3х пунктах розділу І Переліку, тому орендну плату не можна було нараховувати повністю протягом всіх 2022-2025 років.

Як ми бачимо з витягу з Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376 щодо спірної території, територія Марганецької міської територіальної громади містилася: у п.1 «Території можливих бойових дій» з 13.10.2023 по 30.11.2024; у п.2 «Території активних бойових дій» з 09.09.2022 по 31.05.2023; у п.3.Території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси» з 31.05.2023 по 13.10.2023, і знову з 01.12.2024.

Відповідач стверджує, що, оскільки приписи пп.69.14 п.69 підрозд.10 розд.ХХ ПКУ розповсюджують звільнення у тому числі від сплати орендної плати в період перебування територій у статусі активних бойових дій, то Позивач незаконно і всупереч вищевказаній нормі нарахував у цьому позові орендну плату до стягнення за періоди: з 09.09.2022 по 31.05.2023, з 31.05.2023 по 13.10.2023, з 01.12.2024 і до припинення воєнного стану.

Щодо позиції Позивача, що ставки орендної плати на 2023 визначались рішенням Марганецької міської ради від 07.07.2022 року № 857-45/VIII на рівні 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; Рішенням Марганецької міської ради № 1184-49/VIII від 13.07.2023 затверджено ставки орендної плати на 2024 рік і визначались на рівні 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; Рішенням Марганецької міської ради № 1654-54/VIII від 04.07.2024 затверджено ставки орендної плати на 2025 рік і визначались на рівні 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки ,відповідача зазначає, що у всіх 3х рішеннях Марганецької міської ради ставка орендної плати для земельних ділянок з кодом за КВЦПЗ 11.02 у переліку «інші» встановлено у розмірі 6% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Застосування ставки саме 12% ніяким чином не обґрунтоване Позивачем, тому, слід застосувати ставку у переліку «інші» на рівні 6%, а не 12%, адже Відповідач не використовує спірну ділянку взагалі і мова не може йти про її використання під перелік ставки на рівні 12%. Відтак, можливий розрахунок стягуваної суми мав виходити з 6% від розміру нормативної грошової оцінки землі, а не 12%, як хибно, на думку Відповідача, вказує Позивач.

ВІДПОВІДЬ НА ВІДЗИВ.

Позивач зазначає, що, земельна ділянка з кадастровим номером :01:019:0019 загальною площею 2,5626 га., є власністю територіальної громади, від імені якої виступає Марганецька міська рада. Вона є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі. Таким чином земельна ділянка виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ТОВ «МІК» з 2007 року є власником комплексу нежитлових виробничих будівель, розташованих по вул. Пушкіна, 2, м. Марганець Дніпропетровська область, загальна площа 6443 кв.м.

25.10.2007 рішенням Марганецької міської ради №499-22/V надано дозвіл ТОВ «МІК» на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку під нежитловими будівлями які належать товариству згідно договору купівлі-продажу нежитлових будівель зареєстрованого у реєстрі за №5278 по вул. Пушкіна, 2.

Рішенням Марганецької міської ради від 25.12.2007 № 611-54/0 затверджено технічну документацію з землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та передано ТОВ «МІК» в оренду земельну ділянку площею 2, 5625 га., кадастровий номер :01:019:0019 строком 10 років. Даних рішенням також зобов`язано ТОВ «МІК» у місячний термін укласти з Марганецькою міською радою договір оренди землі та надати його на реєстрацію в ДП «Дніпропетровський регіональний центр державного земельного кадастру.

Таким чином, з 2007 року Відповідач є власником об`єктів нерухомого майна, розташованих на зазначеній земельній ділянці комунальної власності. За загальним правилом об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій він розміщений, розглядаються як єдиний об`єкт права власності, що перебуває у взаємному юридичному зв`язку та не може існувати окремо в контексті здійснення прав та обов`язків власника.

Відтак, на думку Позивача, твердження Відповідача про те, що спірна земельна ділянка ним не використовується, суперечить установленим фактичним обставинам та не узгоджується з вимогами чинного законодавства, а тому є необґрунтованим і не відповідає дійсності.

Позивач також зазначає, що, факт того, що Відповідач є власником об`єктів нерухомості, які (незалежно від площі) розташовані на сформованій земельній ділянці комунальної власності загальною площею 2.5626 га., кадастровий номер :01:019:0019, в його користуванні перебуває вся земельна ділянка, незалежно від площі об`єкту нерухомості, який на ній розташований. При цьому, Відповідач не позбавлений можливості звернутись до Марганецької міської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації/проекту землеустрою та за наслідками його виготовлення зменшити площу земельної ділянки на якій розташований його об`єкт нерухомості. Таким чином буде сформована нова земельна ділянка, а решта території, які не потрібні відповідачу відійдуть в комунальну власність.

Позивач наполягає, що Відповідач свідомо допускає бездіяльність та жодним чином не здійснює оформлення прав користування земельною ділянкою, таким чином ухиляючись від укладення Договору оренди та не сплачуючи за орендну відведеної земельної ділянки.

Щодо твердження Відповідача, що з огляду на загальновідомі обставини здійснення повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України, запровадження воєнного стану на території України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, виходячи з місця розташування спірної земельної ділянки, кадастровий номер :01:019:0019, на території, включеній до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або які тимчасово окуповані Російською Федерацією, на підставі пункту 69 та підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України, плату за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) не можна нараховувати ТОВ «МІК» повністю протягом всіх 2022-2025 років, Позивач зазначив, що, враховуючи те що Відповідач договір оренди не оформляє, пільги, визначені положеннями Податкового кодексу України на нього не розповсюджуються.

Позивач стверджує, що рішеннями Марганецької міської ради від 2023 2025 роки, на які посилається Відповідач, чітко встановлено ставки за користування земельними ділянками на території Марганецької міської ради із цільовим призначенням 11.02, а саме: ставки земельного податку на рівні 6%; ставки орендної плати : за 2022: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (у тому числі виробництва кондитерських виробів, пива, фруктових та овочевих соків, виробництва робочого одягу) 12%; виробництва пластмас у первинних формах - 4%; інші - 6%. За 2023-2025: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (у тому числі виробництва кондитерських виробів, пива, фруктових та овочевих соків, виробництва робочого одягу) 12%.

При цьому, для визначення ставки орендної плати за користування земельними ділянками, у рішеннях Марганецької міської ради за 2023 2025 роки для земель з вказаним цільовим призначенням показник «інші - 6%» взагалі відсутній.

Позивач зазначає, що чинним законодавством чітко розмежовано поняття «земельний податок» та «орендна плата» за земельні ділянки державної і комунальної власності.

На думку Позивача, позиція Відповідача ґрунтується на помилковому ототожненні ставок земельного податку зі ставками орендної плати. Відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата.

Позивач переконаний, що застосування до спірних правовідносин ставки, відмінної від визначеної ставки орендної плати за користування земельними ділянками на території Марганецької міської ради із цільовим призначенням 11.02, є безпідставним та таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та рішеннях органу місцевого самоврядування. А отже, з огляду на зазначене вище, Позивач вважає, що розмір збитків розраховано за ставками 12% орендної плати від нормативної грошової оцінки, що склав 5 162 415,67 га.: 1 759 400,73 грн. за 2023 рік з 01.01.2023 по 31.12.2023; 1 849 804,79 грн. за 2024 рік з 01.01.2024 по 31.12.2024; 1 553 210,15 грн. за 2025 рік з 01.01.2025 по 01.10.2025.

Тому Позивач зазначає, що, в результаті неповної сплати орендної плати за 2023-10.2025 роки Відповідач безпідставно зберіг у себе орендну плату за фактичне користування земельною ділянкою на загальну суму 4 916 594,56 грн.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі є наявність або відсутність під став для стягнення з Відповідача 4916594,56 грн за період з 01.01.2023 по 01.01.2025 фактичного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:019:0019.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Як убачається з матеріалів справи, на підставі рішення Марганецької міської ради №336-15/XXIV від 29 липня 2003 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Швейна фабрика» надано в користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: 53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Пушкіна, 2а, в результаті чого було укладено Договір оренди земельної ділянки від 11.08.2003.

07.12.2006 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика» та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІК» (далі відповідач) був укладений договір купівлі-продажу нежитлових будівель, який посвідчено приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Єрьоменко Р.П. та зареєстровано у реєстрі за № 5278.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ТОВ «МІК» з 2007 року є власником комплексу нежитлових виробничих будівель, розташованих по вул. Пушкіна, 2, м. Марганець Дніпропетровська область, загальна площа 6443 км.м.

Рішенням Марганецької міської ради №489-22/V від 25.10.2007, вилучено у ТОВ «Швейна фабрика» земельну ділянку площею 2,5626 га по пл. Пушкіна, буд. 2 відведеної товариству рішенням Марганецької міської ради №336-15/XXIV від 29.07.2003 р.

Рішенням Марганецької міської ради №499-22/V від 25.10.2007, надано дозвіл ТОВ «МІК» на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку під нежитловими будівлями які належать товариству згідно договору купівлі-продажу нежитлових будівель зареєстрованого у реєстрі за №5278 по вул. Пушкіна, 2.

Земельна ділянка виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку, загальною площею 2.5626 га., кадастровий номер :01:019:0019.

Рішенням Марганецької міської ради від 25.12.2007 № 611-54/0 затверджено технічну документацію з землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та передано ТОВ «МІК» в оренду земельну ділянку площею 2, 5625 га., кадастровий номер :01:019:0019 строком 10 років. Даним рішенням також зобов`язано ТОВ «МІК» у місячний термін укласти з Марганецькою міською радою договір оренди землі та надати його на реєстрацію в ДП «Дніпропетровський регіональний центр державного земельного кадастру.

Позивач вказує, що з 2007 року Відповідач є власником об`єктів нерухомості, розташованих на вищевказаній земельній ділянці комунальної власності. Проте від укладення Договору оренди ТОВ «МІК» ухилялось, орендну плату не сплачувало.

В період 2023-2025 роки Відповідач нараховував і сплачував земельний податок: 2023 рік 83 241,88 грн.; 2024 рік - 89 166,88 грн.; 2025 рік (з 01.01.2025 по 01.10.2025) 1 553 210,15 грн.

Позивач зазначає, що з вищевикладеного вбачається що з 2007 року Відповідач користується земельною ділянкою площею 2.5626 га., кадастровий номер :01:019:0019. Вказана земельна ділянка є власністю територіальної громади, від імені якої виступає Марганецька міська рада, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивач стверджує, що за весь період користування земельною ділянкою Відповідач до Марганецької міської ради для укладення Договору оренди земельної ділянки не звертався. Грошові кошти за користування земельною ділянкою не сплачувались у визначеному законодавством розмірі, у зв`язку з чим Відповідач безпідставно зберіг грошові кошти у вигляді орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою.

Нормативна грошова оцінка в місті Марганці на 2023 рік визначалося відповідно до Методики грошової оцінки і становила - 14 661 672,77 грн.

Згідно з даними Держгеокадастру нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становила: 2024 рік 15 415 039,93 грн.; 2025 рік 17 257 890,57 грн.(зв.бік а.с.122-123).

Ставки орендної плати на 2023 рік та порядок оподаткування плати за землю визначались рішенням Марганецької міської ради від 07.07.2022 року № 857-45/VIII і становила 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Рішенням Марганецької міської ради № 1184-49/VIII від 13.07.2023 затверджено ставки орендної плати на 2024 рік та порядок оподаткування платою за землю. Відповідно до нього ставка визначена на рівні 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Рішенням Марганецької міської ради № 1654-54/VIII від 04.07.2024 затверджено ставки орендної плати на 2025 рік і становила 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Позивач також зазначає, що відповідно до вимог земельного законодавства земельна ділянка з кадастровим номером :01:019:0019 площею 2.5626 га, може перебувати у ТОВ «МІК» тільки на праві оренди. Однак, з 2007 року Відповідач ухиляється від укладання вказаного договору, та не здійснює ніяких дій з метою отримання дозволу на виготовлення технічної документації/ проекту землеустрою та за наслідками його виготовлення зменшити площу земельної ділянки на якій розташований його об`єкт нерухомості за необхідності.

Позивач вказує, що в результаті неповної сплати орендної плати за 2023-2025 роки Відповідач безпідставно зберіг у себе орендну плату за фактичне користування земельною ділянкою на загальну суму 4 916 594,56 грн.

Вказане стало причиною звернення позивача до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Згідно із частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За умовами частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.

Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частиною першою статті 93 і статтею 125 Земельного кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 Земельного кодексу України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, тут і далі - у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу).

Отже законодавець розмежовує поняття "земельний податок" та "орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності" залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.

Водночас згідно зі статтями 122 - 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною першою статті 21 Закону України "Про оренду землі".

Водночас Земельний кодекс України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду.

Відповідно до частин першої, другої статті 120 цього Кодексу (у редакції, чинній на час набуття відповідачем права власності на нежитлову будівлю, розташовану на земельній ділянці) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давнього Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі №924/856/20.

Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України, статті 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа, яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 21.01.2019 у справі №902/794/17, від 04.02.2019 у справі №922/3409/17, від 12.03.2019 у справі №916/2948/17, від 09.04.2019 у справі №922/652/18, від 21.05.2019 у справі №924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справах №22/207/15 і №922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №922/2413/19.

Земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Отже, враховуючи те, що відповідач не є власником земельної ділянки, єдиною формою здійснення плати за земельну ділянку для відповідача, як землекористувача земельної ділянки, є орендна плата.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17.

Земельна ділянка з кадастровим номером :01:019:0019 загальною площею 2,5626 га., є власністю територіальної громади, від імені якої виступає Марганецька міська рада. Вона є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі. Таким чином, земельна ділянка виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ТОВ «МІК» з 2007 року є власником комплексу нежитлових виробничих будівель, розташованих по вул. Пушкіна, 2, м. Марганець Дніпропетровська область, загальна площа 6443 кв.м.

25.10.2007 рішенням Марганецької міської ради №499-22/V надано дозвіл ТОВ «МІК» на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку під нежитловими будівлями які належать товариству згідно договору купівлі-продажу нежитлових будівель зареєстрованого у реєстрі за №5278 по вул. Пушкіна, 2.(зв.бік а.с. 63).

Рішенням Марганецької міської ради від 25.12.2007 № 611-54/0 затверджено технічну документацію з землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та передано ТОВ «МІК» в оренду земельну ділянку площею 2, 5625 га., кадастровий номер :01:019:0019 строком 10 років. Даних рішенням також зобов`язано ТОВ «МІК» у місячний термін укласти з Марганецькою міською радою договір оренди землі та надати його на реєстрацію в ДП «Дніпропетровський регіональний центр державного земельного кадастру.(а.с. 64).

Таким чином, з 2007 року Відповідач є власником об`єктів нерухомого майна, розташованих на зазначеній земельній ділянці комунальної власності. За загальним правилом об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій він розміщений, розглядаються як єдиний об`єкт права власності, що перебуває у взаємному юридичному зв`язку та не може існувати окремо в контексті здійснення прав та обов`язків власника.

Отже, суд не приймає заперечення відповідача щодо невикористання Відповідачем спірної земельної ділянки.

З огляду на вищезазначена та факту того, що Відповідач є власником об`єктів нерухомості, які (незалежно від площі) розташовані на сформованій земельній ділянці комунальної власності загальною площею 2.5626 га., кадастровий номер :01:019:0019, в його користуванні перебуває вся земельна ділянка, незалежно від площі об`єкту нерухомості, який на ній розташований.

При цьому, Відповідач не позбавлений можливості звернутись до Марганецької міської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації/проекту землеустрою та за наслідками його виготовлення зменшити площу земельної ділянки на якій розташований його об`єкт нерухомості.

Щодо твердження відповідача про звільнення від сплати орендної плати та/або земельного податку в період дії військового стану слід зазначити таке.

Відповідач вважає, що з огляду на загальновідомі обставини здійснення повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України, запровадження воєнного стану на території України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, виходячи з місця розташування спірної земельної ділянки, кадастровий номер :01:019:0019, на території, включеній до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або які тимчасово окуповані Російською Федерацією, на підставі пункту 69 та підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України, плату за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) не можна нараховувати ТОВ «МІК» повністю протягом всіх 2022-2025 років.

В даному випадку суд приймає до уваги висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 09.12.2025 у справі № 905/1313/24.

Здійснюючи аналіз ст. 1212 ЦК України, а також ст. ст. 120, 125 ЗК України, пп. 69.14 п. 69 підроз. 10 роз. ХХ "Перехідні положення" ПК України, Верховний Суд, Велика Палата Верховного Суду неодноразово висновували таке:

«- аналіз пп. 69.14 п. 69 підроз. 10 роз. ХХ "Перехідні положення" ПК України в редакції чинній з 06.05.2023 свідчить про те, що тимчасово, на період з 01.03.2022 по 31.12.2022, не нараховується та не сплачується плата за землю (орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що розташовані, окрім іншого, на територіях активних бойових дій та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб-підприємців або юридичних осіб (схожий за змістом висновок щодо попередньої редакції пп. 69.14 п. 69 підроз. 10 роз. ХХ "Перехідні положення" ПК України викладений у постанові Касаційного адміністративного суду від 29.10.2024 у справі № 620/5747/23 (див. постанову Верховного Суду у від 25.02.2025 у справі № 908/929/24);

- у справі № 908/929/24 Верховний Суд дійшов висновку, що з огляду на положення пп. 69.14 п. 69 підроз. 10 роз. ХХ "Перехідні положення" ПК України та той факт, що вся територія Запорізького району віднесена до території активних бойових дій з 12.03.2022 по 31.12.2022, Товариство мало право у спірний період не сплачувати орендну плату за користування земельними ділянками, які розташовані в місті Запоріжжя. Водночас у постанові Верховного Суду від 27.04.2021 № 922/2378/20 за позовом Харківської міської ради про стягнення з Акціонерного товариства "Альфа-Банк" безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати зазначено таке: З урахуванням системного аналізу змісту п. 10.1.1 ст. 10, пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14, ст. ст. 40, 41, п. 265.1.3 ст. 265 ПК України та встановлених судами фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені норми у подібних правовідносинах необхідно застосовувати таким чином: "власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм ПК України".

Отже, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Законом України від 11.04.2023 № 3050-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно" чітко передбачено, що не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, за період з 01.03.2022 до 31.12.2022

- в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Отже, зазначені положення Закону підлягають застосуванню у разі наявності правових підстав для володіння чи користування земельними ділянками, що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, що підтверджується правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.02.2025 у справі № 908/929/24 (див. постанову Верховного Суду від 01.07.2025 у справі № 908/1301/24)».

Наведені висновки також викладено у постанові Верховного Суду від 11.11.2025 у справі № 910/8635/24.

Отже, Відповідач не є юридичною особою, яка звільняється від обов`язку сплати коштів за користування земельною ділянкою відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 143 Конституції України, ст. 12 Податкового кодексу України, частини першої ст. 69 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Марганецька міська рада наділена повноваженнями самостійно встановлювати місцеві податки та збори у порядку, визначеному Податковим кодексом України, чим забезпечується реалізація принципу правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності місцевого самоврядування, під яким розуміється право територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Так, рішеннями Марганецької міської ради від 2023 2025 роки, на які посилається Відповідач, чітко встановлено ставки за користування земельними ділянками на території Марганецької міської ради із цільовим призначенням 11.02, а саме:

1. Ставки земельного податку на рівні 6%;

2. Ставки орендної плати :

За 2022:

- для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (у тому числі виробництва кондитерських виробів, пива, фруктових та овочевих соків, виробництва робочого одягу) 12%;

- виробництва пластмас у первинних формах 4%;

- інші 6%.

За 2023-2025: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (у тому числі виробництва кондитерських виробів, пива, фруктових та овочевих соків, виробництва робочого одягу) 12%.

При цьому, для визначення ставки орендної плати за користування земельними ділянками, у рішеннях Марганецької міської ради за 2023 2025 роки для земель з вказаним цільовим призначенням показник «інші 6%» відсутній.

Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди. Відповідно до частини 1 статті 92 ЗК України, право постійного користуванняземельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Частина 2 статті 92 ЗК України, визначає хто може набувати права постійного користування.

У частині першій статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 ЗК України).

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. При цьому орендна плата справляється у грошовій формі.

У пункті 289.1 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України у вказаній редакції).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством чітко розмежовано поняття «земельний податок» та «орендна плата» за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Таким чином, позиція Відповідача ґрунтується на помилковому ототожненні ставок земельного податку зі ставками орендної плати.

Відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Наведе відображається у постанові Верховного суду від 05.02.2025 у справі №645/1040/19, де Верховний Суд не погодився з рішенням апеляційного суду, встановив таке: «У справі, яка переглядається, відповідачі не є власниками або постійними землекористувачами спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктами плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдино можливою формою здійснення плати за землю для них як фактичних землекористувачів є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Таким чином, застосування до спірних правовідносин ставки, відмінної від визначеної ставки орендної плати за користування земельними ділянками на території Марганецької міської ради із цільовим призначенням 11.02, є безпідставним та таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та рішеннях органу місцевого самоврядування.

З огляду на зазначене вище, Позивачем правомірно розраховано розмір збитків за ставками 12% орендної плати від нормативної грошової оцінки, що склав 5 162 415,67 грн.: 1 759 400,73 грн. за 2023 рік з 01.01.2023 по 31.12.2023; 1 849 804,79 грн. за 2024 рік з 01.01.2024 по 31.12.2024; 1 553 210,15 грн. за 2025 рік з 01.01.2025 по 01.10.2025.

За результатами перевірки розрахунку позивача судом порушень не встановлено.

В результаті неповної сплати орендної плати за 2023-10.2025 роки Відповідач безпідставно зберіг у себе орендну плату за фактичне користування земельною ділянкою на загальну суму 4 916 594,56 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову зі стягненням з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 4 916 594,56 грн. за період 01.01.2023 по 01.10.2025 фактичного користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:019:0019.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Криворізької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "М-ГРУПРОСМІ» про стягнення коштів за користування земельною ділянкою в розмірі 1 162 229,95 грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» (, 69006, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вулиця Північне шосе, будинок 69а) на користь Марганецької міської ради (, юридична адреса: 53407, Дніпропетровська обл., м. Марганець, вул. Північне шосе, буд. 29-А ) 4 916 594,56 грн. за період 01.01.2023 по 01.10.2025 фактичного користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:019:0019 та судовий збір у розмірі 58 999,14 грн., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 03.03.2026.

Суддя Н.Г. Назаренко