ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
16.03.2026 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1254/25
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Гули У.І розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення за вх. №1982/26 від 05.03.2026 у справі
за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача: фізичної особи - підприємця Гринишин Світлани Василівни, АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3
про розірвання договору суборенди землі та повернення земельної ділянки
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 03.03.2026 позов задоволено, розірвано Договір суборенди від 29.03.2017 укладений між Фізичною особою-підприємцем Маруняком Володимиром Михайловичем та Фізичною особою-підприємцем Гринишин Світланою Василівною, зобов"язано Фізичну особу-підприємця Гринишин Світлану Василівну повернути ОСОБА_1 у володіння та користування земельну ділянку, площею 0,1796га, кадастровий номер :01:017:0494, розташовану за адресою проспект Незалежності (біля заводу ЗБВіК) в м.Долина Івано-Франківської області, стягнуто з відповідачки 4 844,80 грн. судового збору.

Через систему "Електронний суд" 05.03.2026 від представника позивача Маруняка Володимира Михайловича Рубцової К.В., надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просить стягнути з відповідача 26 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

09.03.2026 відповідачем до суду подано заперечення на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просив в задоволенні вищевказаної заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у справі відмовити в повному обсязі.

Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення у справі щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 03.03.2026 у справі № 909/1254/25 судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем під час розгляду даної справи на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення.

Розглянувши заяву представника позивача Маруняка В.М. про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з такого.

Приписами статті 244 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

З аналізу наведеної правової норми вбачається, що додаткове рішення це засіб виправлення неповноти судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасовувати чи змінювати, проте він має право виправити деякі його недоліки, не пов`язані з його законністю і обґрунтованістю, зокрема, неповноту. Додаткове рішення за своїм змістом не може відрізнятися від основного рішення та долучається до нього.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У частині 3статті 126 цього Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до пункту 12 частини 3статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективного захисту своїх прав в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина 1статті 16 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За частиною 1статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Також, суд зазначає, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з частиною 2статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а також розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відносно обґрунтованості розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу та його (розміру) пропорційності предмету спору, суд приймає до уваги, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, пункт 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пункти 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункт 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункт 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 та пункт 268 рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, за яким Велика Палата зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Аналогічна правова позиція також викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 910/9111/17 та від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18.

З аналізу вище зазначеного вбачається, що право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124,129 Господарського процесуального кодексу України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Так, з представлених доказів, судом встановлено, що АО "Юридична компанія "Лігал групп" та ФОП Маруняк В.М. 25 вересня 2024 року уклали договір про надання правничої допомоги та здійснення представництва № Д24-09-19, відповідно до якого об"єднання зобов"язується надати клієнту правничу допомогу а рамках будь-яких справи, що стосується діяльності клієнта, зокрема з питань здійснення захисту, представництва, надання правової допомоги інформації, консультацій і роз"яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складання заяв, скарг процесуальних та інших документів правового характеру. (п.1.1 договору).

Так, відповідно до пункту 4.4 договору Об"єнання виставляє рахунок клієнту за підписом керуючого партнера. Також сторони на вимогу клієнта складають Акт наданих послуг, в якому наводиться детальний опис послуг, наданих згідно Договору. Допускається виставляння клієнту акту наданих послуг без виставляння рахунку, в такому випадку акт наданих послуг є підставою для здійснення взаєморозрахунків.

Відповідно до Додаткової угоди № 2 від 22.10.2025 до Договору №Д24-09-19 від 25.09.2024 сторони погодили повноваження адвоката та вартість послуг з надання професійної правничої допомоги - 26 000,00 грн., які замовник сплачує протягом трьох днів з моменту набрання судовим рішенням по справі законної сили.

В обґрунтування понесення витрат на оплату послуг адвоката позивачем подано: примірники Договору №Д24-09-19 від 25.09.2024, Додаткову угоду № 2 від 22.10.2025, ордер на представлення інтересів Рубцовою К.В. та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ІФ № 001365 від 31.08.2018 Рубцової К.В.

Чинне господарське процесуальне законодавство не ставить у залежність розподіл витрат особи на професійну правничу допомогу, на користь якої ухвалено рішення, від факту оплати нею цих послуг на рахунок адвоката. А відтак, визначальним фактом для розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи, є встановлення сукупності обставин, пов`язаних із наданням юридичних послуг учаснику справи.

Разом з тим, частина третя статті 126 ГПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Матеріали справи не містять детального опису виконаних робіт адвокатом Рубцовою К.В.. Інших доказів, які підтверджують реальність понесення витрат на професійну правничу допомогу, а також їх обсяг та вартість, матеріали даної справи не містять, позивачем у встановленому законом порядку надані суду не були.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 вказано, що "склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат".

Враховуючи, що матеріали справи не містять належних доказів понесених Маруняком В.М. витрат на професійну правничу допомогу, яка надавалась йому у справі адвокатом Рубцовою К.В., суд дійшов висновку про відсутність підстав для компенсації позивачу витрат на правову допомогу.

Керуючись статтями 2, 42, 123, 126, 129, 240, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

відмовити в задоволенні заяви представника фізичної особи ОСОБА_1 Рубцової К.В. про ухвалення додаткового рішення (вх.1982/26 від 05.03.2026).

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту додаткового рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст додаткового рішення складено 16.03.2026.

Суддя Гула У.І.