ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"16" березня 2026 р. Справа № 911/372/25

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., перевіривши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ДЕ-ЛЮКС про ухвалення додаткового рішення

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ДЕ-ЛЮКС

до Товариства з обмеженою відповідальністю ВІННЕР АВТОМОТІВ

про стягнення 308 058,03 гривень

установив:

У загальному позовному провадженні Господарського суду Київської області перебувала справа №911/372/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ДЕ-ЛЮКС (далі ТОВ ДЕ-ЛЮКС/позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю ВІННЕР АВТОМОТІВ (далі ТОВ ВІННЕР АВТОМОТІВ/відповідач) про стягнення грошових коштів у розмірі 308 058,03 гривень.

За результатами розгляду вказаної справи у судовому засіданні 24.02.2026 Господарський суд Київської області оголосив вступну та резолютивну частини рішення, яким позовні вимоги задовольнив частково та ухвалив стягнути з ТОВ ВІННЕР АВТОМОТІВ (ідентифікаційний код 33496598) на користь ТОВ ДЕ-ЛЮКС (ідентифікаційний код 33880538) 4 200,00 грн та 63,00 грн судового збору.

02.03.2026 через канцелярію Господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю ДЕ-ЛЮКС надійшла заява про ухвалення додаткового рішення та, відповідно, стягнення з ТОВ ВІННЕР АВТОМОТІВ 38 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

До вказаної заяви додано, зокрема, копії:

- укладеного між адвокатом Коковіним Д.І. та ТОВ ДЕ-ЛЮКС договору про надання правової допомоги від 07.03.2023 разом додатковими угодами до нього від 27.12.2024 та від 24.01.2025;

- підписаного між адвокатом Коковіним Д.І. та ТОВ ДЕ-ЛЮКС акта приймання-передачі наданих послуг від 27.02.2026 на суму 38 000,00 грн.

У вказаній заяві позивачем зауважено, зокрема, на тому, що при поданні позовної заяви ТОВ «ДЕ-ЛЮКС» зазначило про суму витрат на правничу допомогу, яку сторона очікує понести із розглядом справи.

Також, за доводами позивача, судом не вирішено питання судових витрат, тоді як акт, який підтверджує надану правничу допомогу, підписано 27.02.2026, а тому документи, що підтверджують обсяг правничої допомоги надаються до суду в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України - протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

10.03.2026 через канцелярію Господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю ВІННЕР АВТОМОТІВ надійшли заперечення на вказану вище заяву, згідно яких відповідач просив відмовити у задовленні такої заяви.

Відповідно до частин 1, 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Приписами ч. 1 ст. 123, ч. 1 ст. 124, ч. 8 ст. 129, ч. ч. 1, 2 ст. 221 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи.

З огляду на вказані процесуальні приписи щодо вирішення питання про судові витрати, зокрема витрати на правову допомогу та наявність підстав для їх розподілу і ухвалення додатового рішення суд зауважує, що:

- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями статей 124, 129 Господарського процесуального кодексу України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;

- додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги;

- додаткове судове рішення може бути процесуальним засобом реалізації прав учасника справи, якщо воно ухвалюється за спеціальною заявою такого учасника, поданою з дотриманням відповідної процедури, що вбачається зі змісту наведених вище ч. 8 ст. 129, ч. ч. 1 ст. 221 ГПК України.

З огляду наведеного суд зазначає, що приписи ч. 8 статті 129 та статті 221 ГПК України вказують на те, що, при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані такі умови:

- докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;

- до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;

- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії, закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів.

Схожі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24.01.2023 у справі №922/4022/20.

Звідси суд звертає увагу на такі процесуальні наслідки недотримання відповідного порядку:

- неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду;

- якщо учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу (неможливість подання до закінчення судових дебатів доказів, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, з поважних причин), суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу.

Тобто незаявлення стороною до закінчення судових дебатів про необхідність розподілу пов`язаних із розглядом справи судових витрат з поважних причин після після ухвалення рішення, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.

Схожих висновків дійшли Верховний Суд у постанові від 27.06.2023 у справі №907/568/22 та Північний апеляційний господарський суд у постанові від 05.02.2024 у справі №910/10939/22.

У позовній заяві ТОВ ДЕ-ЛЮКС вказано (далі - дослівно): «Так попердній розрахунок судових витрат складає 20 000 тисяч, докази будуть надані в подальшому.

Судовий збір склададає 4650 грн.

Разом попередні судові витрати склади 24 650 грн».

У прохальній частині ж такого позову ТОВ ДЕ-ЛЮКС, окрім заявлених до стягнення 308 058,03 гривень, просило стягнути судові витрати у розмірі 24 650 грн (судовий збір та витрати на правничу допомогу).

Однак докази, що підтверджують розмір понесених витрат на правову допомогу, до закінчення судових дебатів позивач не подав, як і не зробив заяву про те, що такі докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду з повжаних причин.

Зокрема ані позов, ані решта поданих позивачем під час розгляду цієї справи заяв/пояснень не містять клопотання (пояснення/повідомлення) про подання доказів понесення витрат на правову допомогу після прийняття рішення у цій справі у зв`язку з наявністю поважних причин, які унеможливлюють подання цих доказів до закінчення судових дебатів, у порядку ч. 8 статті 129 та статті 221 ГПК України.

Вказаної заяви не зробив також і представник позивача усно в судових засіданнях під час розгляду цієї справи.

Відтак, звертаючись із заявою про ухвалення додаткового рішення після ухвалення рішення у цій справі, позивач також не навів поважності причин подання відповідних доказів після прийняття рішення та не просив поновити пропущений процесуальний строк для подання заяви і доказів на підтвердження розміру судових витрат.

У розрізі вказаного судом враховано, що якщо сторона до закінчення судових дебатів заявляє про намір подати докази щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, то така заява може бути подана в усній формі, що підтверджується технічним записом судового засідання.

Тобто відсутність у процесуальному законі конкретних вимог щодо змісту та форми передбаченої ч. 8 ст. 129 ГПК України не звільняє особу зробити таку заяву у явно зрозумілій словесній формі на будь-якій стадії судового процесу, попри те тільки до закінчення судових дебатів.

Вказане ж у позові «…докази будуть надані в подальшому…», як і зазначення у прохальній частині сукупної суми судових витрат « 24 650 грн» не розкриває змісту однозначної волі позивача щодо подання відповідних доказів з поважних причин саме після ухвалення рішення у цій справі по суті.

У розрізі вказаного судом враховано, що до позовної заяви позивачем додано лише копію укладеного між адвокатом Коковіним Д.І. та ТОВ ДЕ-ЛЮКС договору про надання правової допомоги від 07.03.2023 разом з підписаним до нього актом від 16.12.2024, попри те:

- означеним договором не передбачено жодної фіксованої суми гонорару та/або вартості послуг на правову допомогу, а пунктом 4.1. цього договору передбачено, що сума винагороди, яку клієнт зобов`язується сплатити за надання правової допомоги (гонорар), порядок та строки її внесення зазначаються в окремому додатку до цього договору;

- акт від 16.12.2024 покладено позивачем, як доказ, в основу обґрунтування позову по суті.

Копії ж додаткових угод від 27.12.2024 та від 24.01.2025 до договору про надання правової допомоги від 07.03.2023 позивачем подано разом з актом від 27.02.2026 вже після ухвалення судом у цій справі рішення по суті, тоді як до закінчення судових дебатів позивач не вказав/не повідомив про те, що з поважних причин він не може подати означені документи до закінчення судових дебатів та про те, що має намір подати їх після прийняття рішення.

Заява сторони про подання доказів у порядку частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України по своїй суті не є тотожною попередньому (орієнтовному) визначенню учасником справи суми судових витрат на професійну правничу допомогу, а також заяві про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат.

Схожий висновок щодо заяв надано у постанові Верховного Суду від 30.05.2024 у справі №910/5316/21.

Тобто, навівши у позові лише попередній орієнтовний розмір витрат та не вказавши коли докази на підтвердження цих витрат будуть подані з метою їх розподілу, позивач не дотримався передбаченого вказаними вище процесуальними нормами, зокрема ч. 8 статті 129 та статті 221 ГПК України алгоритму дій.

Заява ж сторони про розподіл судових витрат фактично є дією, спрямованою на реалізацію лише права на подання доказів стосовно таких витрат, які вже понесені стороною, попри те перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом лише у разі дотримання особою вказаного вище порядку (етапів).

У розрізі вказаного суд також звертає увагу і на те, що необхідність вчинення усно чи письмово заяви про відшкодування витрат у межах визначеного ГПК України строку до закінчення судових дебатів, не ставиться в залежність від результату вирішення спору (на чию користь ухвалено рішення).

З огляду на вказане суд визнає процесуально неспроможними посилання позивача як на те, що судом не вирішено питання судових витрат, так і на те, що акт, який підтверджує надану правничу допомогу, підписано 27.02.2026, позаяк:

- підстави для розподілу витрат на професійну правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута з ухваленням відповідного судового рішення, і з цим пов`язується ухвалення додаткового судового рішення в цій частині;

- про наявність/відсутність у сторони тих чи інших доказів на підтвердження судових витрат (окрім судового збору) станом на момент закінчення судових дебатів та ухвалення рішення по суті суд повідомлено не було і про такі докази він міг дізнатись лише у разі зазначення про них самим позивачем у однозначно сформульованому повідомленні (усна або письмова заява/клопотання).

З урахуванням зазначеного вище суд підсумовує та вказує, що:

- усі учасники процесу є рівними перед вказаними процесуальними вимогами заявити до закінчення судових дебатів про намір відшкодувати судові витрати та вказати поважність причин подання відповідних доказів після ухвалення рішення по суті;

- відповідного клопотання/повідомлення про намір відшкодувати судові витрати та причини подання відповідних доказів після ухвалення рішення по суті ані позов з наведеним у ньому попереднім орієнтовним розрахунком, ані решта поданих позивачем заяв не містять;

- ч. 8 ст. 129 ГПК України вказує на обов`язок сторони до судових дебатів подати докази понесення судових витрат або заявити про неможливість вчинення такої дії і таку заяву не слід ототожнювати із попереднім орієнтовним розрахунком витрат та/або поданою після ухвалення рішення заявою з метою ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат;

- обов`язок наведення стороною попереднього розрахунку суми судових витрат передбачено ч. 1 ст. 124 ГПК України і такий обов`язок не є заявою щодо необхідності їх розподілу, подання якої, як окремої заяви, до закінчення судових дебатів у разі наявності поважних причин, що перешкоджають доказовому доведенню судових витрат, передбачено іншими процесуальними нормами - ч. 8 ст. 129 ГПК України та ч. 1 ст. 221 ГПК України.

Окрім того суд звертає увагу на те, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, а метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Унормована процесуальними приписами процедура розподілу судових витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, вимагає від сторони належної процесуальної поведінки та дисципліни, а не наявність самого лише суб`єктивного переконання та довільного тлумачення особою приписів процесуального права.

Суд звертає увагу, що усі процесуальні дії мають бути чітким виявом волі учасника без можливості подвійного тлумачення, що у зворотному порушувало б передбачені процесом принципи і стадійність відшкодування судових витрат і, відповідно, рівність учасників у вказаному питанні.

Передбачена ж ч. 3 ст. 2 ГПК України одна із основних засад (принципів) господарського судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, не є безумовною підставою для розподілу витрат сторони, позаяк дотримання принципів судочинства здійснюється в межах відповідного правового порядку.

Ураховуючи наведене та порушення позивачем порядку заявлення про намір подати докази щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для вирішення питання про судові витрати позивача у сумі 38 000,00 грн, а тому і про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю ДЕ-ЛЮКС про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст. ст. 123, 124, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю ДЕ-ЛЮКС про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Ухвала складена та підписана 16.03.2026, набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена у апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду у строки та порядок відповідно до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.А. Ярема