ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2026 Справа № 914/901/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді Н.М. Кравчук

І.Ю. Панова,

секретар судового засідання Р.А. Пишна,

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Дім» за вих. № 11/25 від 05.11.2025 року (вх. № 01-05/3254/25 від 06.11.2025 року)

на рішення Господарського суду Львівської області від 08.10.2025 року (суддя М.Р.Король; повне рішення складено 20.10.2025 року)

у справі № 914/901/25

за позовом: керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова в інтересах держави в особі Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Дім» (надалі ТзОВ «Еліт Дім»)

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнерська інвестиційна компанія» (надалі ТзОВ «Партнерська інвестиційна компанія»)

про стягнення 3654833,79 грн,

за участю:

від прокуратури: Цинайко Н.І. (посвідченя №068798 від 01.03.2023 року);

від позивача: Полійчук С.Р. (самопредставництво юридичної особи);

від відповідача-1: Легуцький І.Б. адвокат (ордер серії ВС № 1332163 від 06.02.2026 року);

від відповідача-2: Береза Р.М. адвокат (ордер серії ВО № 1123935 від 13.01.2026 року),

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

21.03.2025 року керівник Франківської окружної прокуратури м. Львова в інтересах держави в особі Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ТзОВ «Еліт Дім» та ТзОВ «Партнерська інвестиційна компанія» про стягнення 3654833,79 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що всупереч вимогам містобудівного законодавства, замовниками: ТзОВ «Еліт Дім» та ТзОВ «Партнерська інвестиційна компанія» будівництва багатоквартирного житлового будинку по вул. Кастелівці - вул.Академіка А.Сахарова у м.Львові не сплачено до місцевого бюджету кошти пайової участі. Відтак, прокурором заявлено до стягнення солідарно з відповідачів кошти сумі 3654833,79 грн., з яких: 3096972,37 грн. безпідставно збережених коштів, 437206,77 грн. інфляційних втрат, 120654,65 грн.- 3% річних нарахувань.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Львівської області від 08.10.2025 року у справі №914/901/25 задоволено позов. Стягнуто солідарно з ТзОВ «Еліт Дім» та ТзОВ «Партнерська інвестиційна компанія» на користь до місцевого бюджету на користь Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради кошти в сумі 3654833,79 грн., з яких: 3096972,37 грн. безпідставно збережених коштів, 437206,77 грн. інфляційних втрат, 120654,65 грн.- 3% річних нарахувань. Стягнуто з ТзОВ «Еліт Дім» на користь Львівської обласної прокуратури 21929,00 грн. судового збору. Стягнуто з ТзОВ «Партнерська інвестиційна компанія» на користь Львівської обласної прокуратури 21929,00 грн. судового збору.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що згідно Сертифікату про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів №IY37, виданого Державною інспекцією архітектури та містобудування України та зареєстрованого в ЄДЕССБ, 15.11.2023 року прийнято в експлуатацію багатоквартирний житловий будинок на вул. Кастелівці - вул. Академіка А. Сахарова у м. Львові (замовники: ТзОВ «Еліт Дім» та ТзОВ «Партнерська інвестиційна компанія»; дозвіл Інспекції ДАБК у м.Львові №ЛВ 57 від 20.08.2019 року). У вищевказаному Сертифікаті зазначено, що будівництво розпочато: 20.08.2019 року, завершено: 31.10.2023року. Загальна площа квартир у будинку становить 7348,2 м.кв.

Судом встановлено, що будівництво здійснено на земельній ділянці з кадастровим номером :03:001:0056, що перебуває у комунальній власності Львівської міської ради та в оренді ТзОВ «Еліт Дім».

Місцевим господарським судом констатовано, що будівництво об`єкта розпочато 20.08.2019 року, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» в частині виключення статті 40 Закону №3038-VI договір про пайову участь не укладено та відповідачі не виконали обов`язок щодо звернення із заявою про визначення розміру пайової участі.

Як з`ясовано судом, відповідачами безпідставно не сплачені грошові кошти у якості пайової участі замовників будівництва у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури та не укладено договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, зворотнього відповідачами не доведено.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції виснував, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів 3096972,37 грн безпідставно збережених коштів пайової участі у створені інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд вказав, що вважає такі розрахунки вірними, а вимоги про стягнення 437206,77 грн інфляційних втрат, 120654,65 грн - 3% річних нарахувань - правомірними.

За висновком суду, враховуючи, що будівництво об`єкта нерухомості здійснено на замовлення обох відповідачів, а пайову участь ними не сплачено, тому такі кошти підлягають стягненню солідарно з відповідачів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 08.10.2025 року у справі №914/901/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що протягом дії норми ст.40 Закону № 3038-VI у відповідача не виникало зобов`язань щодо сплати пайової участі розвитку інфраструктури населеного пункту. Вказує на те, що пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» визначено, що ця норма застосовується лише до договорів, які підписані до 01.01.2020 року і саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту є триваючими. За доводами апелянта, якщо договору під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають. Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що судом не було враховано наведений відповідачем-1 обґрунтований розмір пайового внеску на розвиток інфраструктури населеного пункту та правові висновки Верховного Суду у подібній справі. Вказує на те, що відповідач зобов`язаний був звернутися до позивача із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва в строк до 10.01.2020 року та до введення об`єкта в експлуатацію сплатити пайові внески. За доводами скаржника, з матеріалів справи вбачається, що обраховуючи розмір пайової участі, позивач виходив з нормативу, встановленого Наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 02.11.2023 року за №1010 "Про затвердження показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, розраховані станом на 01.10.2023 року. Стверджує, що застосування позивачем при здійсненні розрахунку розміру пайової участі на підставі нормативів, які не діяли станом на момент виникнення у відповідача обов`язку на його сплату, прямо суперечить статті 5 ЦК України. Апелянт зазначає, що станом на момент виникнення між сторонами спірних відносин за приписами підпункту 4 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-ІХ було чітко визначено, що пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію. Скаржник вказує, що станом на момент виникнення у відповідачів обов`язку щодо сплати пайового внеску 10.01.2020 року діяв норматив, встановлений наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 02.12.2019 року за № 286 "Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, розраховані станом на 01.10.2019 року", згідно з яким опосередкована вартість спорудження житла у Львівській області становила 12504 грн/кв.м. В подальшому вказаний наказ від 02.12.2019 року за № 286 було визнано таким, що втратив чинність, наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 26.06.2020 року за № 151, який встановлював показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, розраховані станом на 01.04.2020 року. Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що оскільки акти цивільного законодавства не мають зворотної дії у часі, суд в оскаржуваному рішенні не врахував, що при розрахунку розміру пайової участі підлягає застосуванню показник опосередкованої вартості спорудження житла у Львівській області у розмірі 12504 грн/кв.м, встановлений наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 02.12.2019 року за № 286 "Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, розраховані станом на 01.10.2019 року", який був чинний на момент виникнення обов`язку по сплаті пайової участі. Крім того, в апеляційній скарзі апелянт не погоджується з представництвом прокуратурою інтересів держави у цій справі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач подав додаткові пояснення (вх. № 01-04/513/26 від 19.01.2026 року), в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін. Зокрема зазначає, що ТзОВ «Еліт Дім» та ТзОВ «Партнерська інвестиційна компанія» всупереч закріпленому законом обов`язку не звернулись до Львівської міської ради або її виконавчих органів й відповідно не сплатили пайову участь до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію, що й стало правовою підставою для звернення до суду із позовною вимогою про стягнення безпідставно збережених коштів із врахуванням ст.1212 Цивільного кодексу України. Стверджує, що розрахунок апелянта є непослідовним, оскільки здійснений з використанням даних про площу квартир, актуальних на дату введення об`єкта в експлуатацію, тоді як вартісні показники (опосередковану вартість житла) взято станом на 01.10.2019 року.

06.03.2026 року відповідач-1 через систему «Електронний суд» подав додаткові пояснення (вх. № 01-04/2007/26 від 09.03.2026 року), в яких підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні представники відповідачів підтримали доводи, наведені в апеляційній скарзі.

Прокурор та представник позивача заперечили проти доводів скаржника.

Розгляд клопотання

28.11.2025 року відповідач-1 через систему «Електронний суд» подав клопотання за вих. № 28/11-25 від 28.11.2025 року (вх. № 01/04-9065/25 від 01.12.2025 року) про долучення доказів.

Розглянувши подане клопотання, колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні клопотання, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1, 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Приписи частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи".

Отже, при поданні учасниками справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, учасники справи повинні обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду, така обставина, як відсутність існування доказів на момент ухвалення рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України. Водночас, допущення такої можливості судом апеляційної інстанції мало б наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

У цій справі апелянт зазначає, що був позбавлений можливості подати відповідний доказ в суді першої інстанції у зв`язку з тим, що йому не було відомо про існування такого доказу, а відповідно до процесуального закону прокурор був зобов`язаний долучити цей доказ до позовної заяви.

Ці доводи колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач -1 не звертався до суду з клопотаннями про долучення або витребування в інших учасників справи доказів, які мають значення для справи, не довів обставин щодо неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність правових підстав для долучення нового доказу на стадії апеляційного провадження у даній справі.

Обставини справи

Як видно із наявних у справі копій документів, згідно Сертифікату про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів №IY37, виданого Державною інспекцією архітектури та містобудування України та зареєстрованого в ЄДЕССБ, 15.11.2023 року, прийнято в експлуатацію багатоквартирний житловий будинок на вул. Кастелівці - вул.Академіка А. Сахарова у м. Львові (замовники: ТзОВ «Еліт Дім» та ТзОВ «Партнерська інвестиційна компанія»).

У вищевказаному Сертифікаті зазначено, що будівництво розпочато: 20.08.2019 року, завершено: 31.10.2023 року.

Матеріали справи містять копію дозволу Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові від 20.08.2019 року №ЛВ57, згідно якого цей дозвіл надано ТзОВ «Партнерська інвестиційна компанія» та ТзОВ «Еліт Дім» на будівництво багатоквартирного житлового будинку на вул. Кастелівці - вул. Академіка А.Сахарова у м. Львові.

Відповідно до даних, наведених у розділі «Техніко економічні показники» дозвільного документа, реєстраційний номер ІУ37 в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва, загальна площа квартир у будинку становить 7348,2 м.кв.

Як видно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка №412136253; дата формування: 07.02.2025) будівництво здійснено на земельній ділянці з кадастровим номером :03:001:0056, що перебуває у комунальній власності Львівської міської ради та в оренді ТзОВ «Еліт Дім».

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 19.06.2019 року №568 затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на будівництво Товариством з обмеженою відповідальністю «Еліт Дім» багатоквартирного житлового будинку на вул. Кастелівці - вул. Академіка А. Сахарова зі знесенням існуючих будівель. Замовник - ТзОВ «Еліт Дім». Цільове призначення земельної ділянки площею 0,3070 га з кадастровим номером :03:001:0056 для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку (пп.1.2,1.3 розділу 1 Містобудівних умов та обмежень).

Ухвалою Львівської міської ради від 26.12.2019 року №6098 «Про порядок поступлення коштів для створення і розвитку інфраструктури м. Львова протягом 2020 року», а саме пунктом 2 (пп. 2.1, 2.2, 2.2.2) встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у м. Львові перераховують до міського бюджету м.Львова кошти для створення і розвитку інфраструктури м. Львова. Розмір пайової участі для житлових будинків становить 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Згідно з пунктом 2.3.1 вказаної ухвали замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до департаменту економічного розвитку із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта з техніко-економічними показниками.

У відповідності до пункту 2.4 ухвали Департамент економічного розвитку протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва.

За приписами пунктів 2.6 2.8 ухвали пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію. Кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова. Інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

При прийнятті вищевказаної ухвали, втратила чинність ухвала Львівської міської ради від 03.04.2008 року №1697 «Про порядок залучення коштів інвесторів (замовників, забудовників) на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова» (із змінами внесеними ухвалою Львівської міської ради від 09.07.2009 року №2779 «Про внесення змін до ухвали міськради від 03.04.2008 №1697»).

Відповідно, також втратила чинність затверджена вказаною ухвалою Методика розрахунку розміру пайового внеску замовників у створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Львова, у розділі 2 якої було визначено особливості розрахунку розміру пайового внеску при окремих видах будівництва, а саме при будівництві житлових будинків з вбудовано - прибудованими приміщеннями та підземними паркінгами.

Ухвалою Львівської міської ради від 26.12.2019 року №6098 «Про порядок поступлення коштів для створення і розвитку інфраструктури м. Львова протягом 2020 року» Методики розрахунку розміру пайового внеску при будівництві житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземними паркінгами затверджено не було.

На запит Франківської окружної прокуратури м.Львова про надання Розрахунку пайового внеску Департаментом економічного розвитку Львівської міської ради надано розрахунок пайового внеску у розмірі 2 відсотків вартості будівництва об`єкта, що розрахований відповідно до основних показників опосередкованої вартості житла за регіонами України станом на 01.10.2023 року.

05.02.2025 року Франківська окружна прокуратура м.Львова звернулась до Інспекції ДАБК із запитом № 14.51/04-14-861ВИХ.-25 про надання матеріалів з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді в особі Львівської міської ради.

На виконання запиту Інспекція ДАБК листом від 11.02.2025 року №776-25 надала прокурору копії витребуваних документів.

В матеріалах справи наявна копія листа від 05.03.2025 року №1229-25 Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради з розрахунком безпідставно збережених коштів, інфляційних втрат та 3% річних за період з 16.11.2023 року по 04.03.2025 року.

У позовній заяві прокурор зазначив, що попередньо 13.03.2025 за № 14.51-04-14-1909вих-25 окружною прокуратурою скеровано до ДЕР ЛМР повідомлення про звернення до суду з позовом в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» в інтересах держави в особі Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ТзОВ «Еліт Дім» та ТзОВ «Партнерська інвестиційна компанія» про стягнення безпідставно збережених коштів внаслідок несплати пайових внесків в цілому на суму 3 654 833,79 грн.

Згідно з Сертифікатом про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів IY37 від 15.11.2023 року об`єкт прийнято в експлуатацію.

В матеріалах справи № 914/901/25 відсутні докази про те, чи звертались ТзОВ «Еліт дім» і ТзОВ «Партнерська інвестиційна компанія» із заявами про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва «багатоквартирного житлового будинку» та чи подавали документи, які підтверджують вартість будівництва даного об`єкта і техніко-економічні показники об`єкта.

Вказані обставини стали підставою для звернення прокурора з позовом до суду.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Щодо представництва прокурором інтересів держави

Закон України «Про прокуратуру» визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

У відповідності до абзацу 1, 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Згідно з частинами 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Вище зазначено, що Франківська окружна прокуратура м.Львова зверталася із запитами до Інспекції ДАБК, а також повідомляла Департамент економічного розвитку Львівської міської ради про те, що на виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено достатні підстави для звернення з позовною заявою до суду з метою захисту інтересів держави в особі Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про стягнення з відповідачів безпідставно збережених коштів внаслідок несплати пайових внесків.

Отже, прокурор реалізував право на звернення до господарського суду з цим позовом, передбачене статтею 53 Господарського процесуального кодексу України, чим спростовуються доводи апелянта щодо неналежності представництва прокуратурою інтересів держави в даній справі.

Щодо суті спору

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

У статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на момент видачі дозволу на будівництво) замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

До 01.01.2020 року відносини щодо участі замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту регулювалися приписами статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

01.01.2020 року набули чинності положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", якими статтю 40 виключено із Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" (далі - Закон № 132-IX) договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

Установити, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку:

1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):

для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;

для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Згідно із підпунктами 3, 4 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва; пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.

Верховний Суд у постанові від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21 зазначив, що передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями зазначеного Закону порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для:

- об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені;

- об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.

Тож у вказаних двох випадках, враховуючи вимоги підпунктів 3, 4 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.

Верховний Суд у своїх постановах, зокрема від 17.12.2024 у справі № 903/283/24, від 03.12.2024 у справі № 910/6226/23, від 20.08.2024 у справі № 910/7707/19, від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21 вказував на те, що системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:

- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020;

- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.

Верховний Суд у постанові від 17.12.2024 у справі № 903/283/24 зазначив, що для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абзацом 2 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.

Вищевказані правові позиції Верховного Суду підтримані також Верховним Судом у постанові від 17.02.2026 року у справі №914/169/25.

За змістом статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За обставинами справи, яка розглядається, будівництво багатоквартирного житлового будинку по вул. Кастелівка - вул.Академіка А. Сахарова у м. Львові (замовники: ТзОВ «Еліт Дім» та ТзОВ «Партнерська інвестиційна компанія») розпочато: 20.08.2019 року, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» в частині виключення статті 40 Закону №3038-VI, договору про пайову участь не укладено та відповідачі не виконали обов`язок щодо звернення із заявою про визначення розміру пайової участі.

В ході розгляду справи судом першої інстанції було встановлено факт неналежного виконання відповідачами прийнятих на себе зобов`язань, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовано з боку відповідачів належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів 3096972,37 грн безпідставно збережених коштів пайової участі у створені інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню.

Із вказаними висновками суду першої інстанції апеляційний господарський суд частково не погоджується, з огляду на наступне.

Як видно зі змісту копії дозволу Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові від 20.08.2019 року №ЛВ57, цей дозвіл надано ТзОВ «Партнерська інвестиційна компанія» та ТзОВ «Еліт Дім» на будівництво багатоквартирного житлового будинку на вул. Кастелівці - вул. Академіка А.Сахарова у м. Львові.

Відповідно до частини 1 статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Згідно із частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, при розгляді справ та ухваленні судових рішень суди застосовують норми права з урахуванням висновків Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2021 року у справі №904/2258/20 зазначила, що пайовий внесок має бути розрахований на підставі нормативно-правових актів, чинних на момент виникнення у відповідача обов`язку щодо сплати пайового внеску, а не на той момент, коли позивач дізнався про його несплату відповідачем.

Враховуючи вищенаведену правову позицію Великої Палати, колегія суддів зазначає, що станом на момент видачі дозволу відповідачам на будівництво багатоквартирного житлового будинку на вул. Кастелівці - вул. Академіка А. Сахарова у м. Львові діяв наказ Міністерства розвитку громад та територій України від 02.12.2019 року №286 «Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України».

Наказ містить показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, розраховані станом на 01.10.2019 року, зокрема в розділі «Львівська» вартість 1 кв.м. загальної площі квартир будинку (з урахуванням ПДВ) зазначена 12504 грн.

Отже, керуючись згаданою правовою позицією Великої Палати та враховуючи, що відповідачам був наданий дозвіл на будівництво багатоквартирного житлового будинку 20.08.2019 року, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що заборгованість за несплату пайових внесків повинна розраховуватись, виходячи з показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, які були чинними на момент видачі згаданого дозволу (станом на 20.08.2019 року).

При задоволенні позовної вимоги про стягнення безпідставно збережених коштів суд першої інстанції не врахував вищевказані обставини.

Здійснивши перерахунок заборгованості за несплату пайових внесків, колегія суддів виснує, що заборгованість, яка підлягає до стягнення з відповідачів на користь позивача, складає 1837637,85 грн безпідставно збережених коштів (12504,00 грн * 7348,2 кв.м. * 0,02 = 1837637,85 грн).

Отже, з урахуванням наведеного, в частині 1259334,52 грн безпідставно збережених коштів рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню.

Щодо інфляційних втрат та 3% річних суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведені мотиви у цій постанові та враховуючи, що до стягнення з відповідачів на користь позивача підлягає 1837637,85 грн безпідставно збережених коштів, суд апеляційної інстанції здійснив перерахунок інфляційних втрат та 3% річних.

З урахуванням перерахунку з відповідачів на користь позивача слід стягнути інфляційні втрати в розмірі 276200,08 грн та 71592,36 грн 3% річних.

Отже, в частині стягнення з відповідачів на користь позивача 161006,69 грн інфляційних втрат та 49062,29 грн 3% річних рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню.

Враховуючи вищезазначені норми, правові позиції Верховного Суду, встановлені у справі обставини та наведені у цій постанові мотиви колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, рішення Господарського суду Львівської області від 08.10.2025 року у справі №914/901/25 підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідачів на користь позивача коштів у розмірі 1469403,50 грн, з яких: 1259334,52 грн безпідставно збережених коштів, 161006,69 грн інфляційних втрат та 49062,29 грн 3% річних.

В решті оскаржуване рішення місцевого господарського суду суд апеляційної інстанції залишає без змін.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наслідками апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу відповідача-1 слід задовольнити частково, рішення місцевого господарського суду скасувати в частині стягнення з відповідачів на користь позивача безпідставно збережених коштів коштів у розмірі 1469403,50 грн, 161006,69 грн інфляційних втрат та 49062,29 грн 3% річних, в решті рішення - залишити без змін.

Судові витрати

Судові витрати судом розподіляються пропорційно відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Дім» за вих.№11/25 від 05.11.2025 року (вх. № 01-05/3254/25 від 06.11.2025 року) задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Львівської області від 08.10.2025 року у справі №914/901/25 скасувати в частині стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Дім» (79013, м. Львів, вул. Кастелівка, буд. 40А, ) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнерська інвестиційна компанія» (79013, м. Львів, вул. Кастелівка, буд. 40А, ) до місцевого бюджету на користь Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Ринок, буд. 1, ) коштів у сумі 1469403,50 грн, з яких: 1259334,52 грн безпідставно збережених коштів, 161006,69 грн інфляційних втрат та 49062,29 грн 3% річних.

В цій частині прийняти нове рішення. В задоволенні позову відмовити.

В решті рішення Господарського суду Львівської області від 08.10.2025 року у справі №914/901/25 залишити без змін.

Судові витрати розподілити пропорційно задоволених вимог.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Дім» (79013, м. Львів, вул.Кастелівка, буд. 40А, ) на користь Львівської обласної прокуратури (79005, м. Львів, просп. Шевченка, буд. 17/19; ) 10964,50 грн судових витрат за розгляд позовної заяви.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнерська інвестиційна компанія» (79013, м. Львів, вул. Кастелівка, буд. 40А, ) на користь Львівської обласної прокуратури (79005, м. Львів, проспект Шевченка, буд. 17/19; ) 10964,50 грн судових витрат за розгляд позовної заяви.

Стягнути з Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, м.Львів, пл. Ринок, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Дім» (79013, м. Львів, вул. Кастелівка, буд. 40А, ) 32893,50 грн судових витрат за розгляд апеляційної скарги.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя Н.М. Кравчук

Суддя І.Ю. Панова