ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року Справа №924/17/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Олексюк Г.Є.

суддя Петухов М.Г.

секретар судового засідання Левчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.03.2025 (суддя Заверуха С.В., повне рішення складено 11.03.2025)

за позовом Керівника Волочиської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Городоцької міської ради

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут"

2) Комунального підприємства "Городоккомунсервіс"

про визнання недійсними актів та стягнення 654444,39 грн

за участю:

прокурора - Рункевич І.В.,

представник позивача - не з`явився,

представник відповідача-1 - не з`явився,

представник відповідача-2 - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 11.03.2025 позов задоволено. Визнано недійсними акти приймання-передачі №01 від 03.03.2021, №02 від 11.05.2021, №03 від 06.07.2021, №06 від 01.09.2021, №07 від 30.09.2021, №08 від 01.10.2021, №09 від 01.12.2021. Стягнуто з ТОВ "Хмельницькенергозбут" на користь Городоцької міської ради кошти за неотриманий товар в сумі 654444,39 грн. Стягнуто з ТОВ "Хмельницькенергозбут" на користь Хмельницької обласної прокуратури 20414,67 грн витрат по сплаті судового збору. Стягнуто з Комунального підприємства "Городоккомунсервіс" на користь Хмельницької обласної прокуратури 10598 грн витрат по сплаті судового збору.

Суд першої інстанції, проаналізувавши зміст оспорюваних актів приймання-передачі та підстави їх підписання, а також враховуючи норми Закону України "Про публічні закупівлі", практику Верховного Суду, зазначив, що ТОВ "Хмельницькенергозбут" не обґрунтовано коливання ціни на електроенергію упродовж 2021 року в тому вигляді, який відображений в оспорюваних актах приймання-передачі, послідовно змінено вартість електроенергії, за відсутності доказів, що її вартісні показники упродовж дії договору зростали в такій прогресії, що виконання його умов стало вочевидь невигідним (збитковим) для відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що внесення змін до істотних умов договору шляхом укладання оспорюваних правочинів суперечить вимогам ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", а тому вони підлягають визнанню недійсними як такі, що суперечать вимогам ч.1, 5 ст. 203 ЦК України.

Зважаючи на недійсність оспорюваних правочинів та приписи ч.1 ст.216 ЦК України, суд вказав, що зобов`язання сторін за період вчинення оспорюваних правочинів регулюються умовами договору №20400043 від 15.02.2021 (з урахуванням при цьому зменшення ціни товару, зокрема, за актом приймання-передачі №03 від 08.06.2021).

Відтак, внаслідок визнання судом недійсними оспорюваних правочинів, господарський суд зазначив, що грошові кошти в сумі 654444,39 грн, одержані товариством з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут", є такими, підстава набуття яких відпала, а тому відповідач-1 зобов`язаний їх повернути Городоцькій міській раді, що відповідає приписам ст.216, 1212 ЦК України.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, ТОВ "Хмельницькенергозбут" звернулось з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апелянт, зокрема, вказує, що на момент підписання актів приймання-передачі, сторони, керувались п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" та пп.5.9. п.5 договору, також роз`ясненнями Мінекономіки. Укладаючи акти приймання-передачі сторони не виходили за рамки 10 відсоткового збільшення ціни за одиницю товару, при цьому, загальна сума договорів не збільшувалась, а зменшувався обсяг закупівлі, що було погоджено з замовником, а обмеження строків зміни ціни за одиницю товару на дату укладення актів приймання-передачі не встановлено.

Крім того, зауважує, що для підтвердження коливання середньозваженої ціни на ринку "на добу наперед" (РДН), у відповідності до договору, ТОВ "Хмельницькенергозбут" надавав відповідачу-2 інформаційні довідки Хмельницької торгово-промислової палати щодо зміни середньозваженої ціни електричної енергії, зі змісту яких можна відстежити динаміку цін та встановити її рух у бік збільшення, оскільки зазначені зміни ціни встановлені на дати, що наближені до початку та кінця відповідного розрахункового періоду.

Таким чином, вважає, що коливання ціни підтверджено ціновими довідками Хмельницької торгово-промислової палати, які є належними та допустимими в розумінні господарського процесуального законодавства, що не було враховано судом першої інстанції.

Скаржник також зазначає, що на момент укладення договору та актів приймання-передачі до нього відповідач-1 мав легітимні очікування, що використання у роботі роз`яснень спеціально уповноваженого органу у сфері державних закупівель у повній мірі відповідало вимогам закону.

У відповідності до ст.263 ГПК України прокурор подав відзив на апеляційну скаргу, у якому, зокрема, вказує, що у довідках Хмельницької торгово-промислової палати, наданих самим постачальником, як підстава для внесення змін до договору актами приймання-передачі №02 від 11.05.2021, №03 від 06.07.2021, №09 від 01.12.2021, міститься відомості про відсоткове співвідношення середньозважених цін на окремі місяці 2021 року, що свідчить про неможливість їх використання, як документального обґрунтування для внесення змін до істотних умов договору. Водночас, документи, які стали підставою збільшення ціни товару за актами приймання-передачі №01 від 03.03.2021, №06 від 01.09.2021, №07 від 30.09.2021, №08 від 01.10.2021, відсутні.

Вважає, що зазначене в свою чергу порушує основні принципи, що передбачені ст.5 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Також, посилаючись на правову позицію, наведену у постанові Верховного Суду від 13.10.2020 у справі №912/1580/18, зазначає, що будь-яка довідка уповноваженого органу про ціну товару на ринку, а тим паче лист, є належним підтвердженням та підставою для зміни ціни в договорі після його підписання, а лише та, яка містить інформацію про коливання ціни такого товару на ринку.

Прокурор просить апеляційну скаргу ТОВ "Хмельницькенергозбут" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.03.2025 - без змін.

У судове засідання, призначене на 03.03.2026 року, позивач та відповідачі не забезпечили явку своїх уповноважених представників, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги. Позивач та відповідач-2 про причини неявки суд не повідомили.

При цьому, представник відповідача-1 подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із перебуванням останнього з 02.03.2026 по 06.03.2026 в щорічній основній відпустці не по графіку.

Розглядаючи подане клопотання, колегія суддів зазначає, що за змістом ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів також звертає увагу, що норми чинного законодавства не обмежують представництво сторін конкретними особами, відтак, у відповідача-1 була можливість забезпечити участь іншого представника, для захисту своїх прав, при розгляді даної справи, оскільки він знав про призначення судового засідання саме 03.03.2026 року задовго до вказаної дати.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п.35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 вказано, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

З огляду на вказане, зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення учасників справи про час і місце розгляду справи, приймаючи до уваги, що явка учасників в судове засідання обов`язковою не визнавалася, а також те, що правова позиція відповідача-1 викладена в апеляційній скарзі і про її зміну апелянт будь-яких заяв або клопотань не подавав, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ТОВ "Хмельницькенергозбут" про відкладення розгляду справи та відповідно можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників позивача та відповідачів за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1, 4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в них, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 15.02.2021 року між комунальним підприємством "Городоккомунсервіс" (споживач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут" (постачальник) за результатами проведення процедури закупівлі укладено договір №20400043 про постачання електричної енергії споживачу, згідно з п.2.1. якого постачальник зобов`язується продавати споживачу із 15.02.2021 по 31.12.2021 товар за кодом "ДК 021:2015:09310000-5 Електрична енергія" для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

Відповідно до п.5.1., 5.6. договору, ціна договору становить 3780000,00 грн. З урахуванням вимог п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" зміна ціни за одиницю товару та встановлення щомісячної ціни поставки товару здійснюється, виходячи з коливання ціни на ринку товару, а саме, зміни середньозваженої ціни на ринку на добу наперед (РДН).

За умовами п.5.7. договору, у випадку, якщо коливання ціни на ринку товару в сторону зменшення становитиме понад 10% відносно базової ціни на товар, сторони, керуючись п.5 ч.5. ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", дійшли згоди, що вартість товару за відповідний розрахунковий період може зменшуватись без обмежень максимального відсотку.

Пунктами 5.9, 5.9.2 договору сторони передбачили, що зміна ціни за одиницю товару згідно п.5.6-5.7 договору здійснюється в письмовій формі шляхом підписання сторонами акту приймання-передачі електричної енергії згідно з п. 5.14 договору; зміна ціни за одиницю товару згідно з підставами, наведеними в п.5.6-5.7 договору, здійснюється в письмовій формі шляхом погодження та підписання сторонами згідно з вимогами договору відповідного акту приймання-передачі товару, що підтверджує поставку партії товару. Датою внесення змін до договору в частині зміни ціни за одиницю товару відповідно до умов договору є дата погодження та підписання обома сторонами відповідного акту приймання-передачі на партію товару. Наведений порядок внесення змін до договору є для сторін належним, допустимим та прийнятним щодо зміни ціни за договором.

Відповідно до комерційної пропозиції, яка є додатком №1 до договору, сторони погодили загальний обсяг постачання електричної енергії в кількості 1200000 кВт*год на загальну суму 3780000,00 грн. Ціна за 1 кВт*год становить 2,625 грн без ПДВ.

У подальшому до договору між постачальником та споживачем підписано акти приймання-передачі, якими збільшено ціну товару, а саме:

- акт приймання-передачі №01 від 03.03.2021 збільшено ціну на одиницю товару до 2,887240 грн/кВт*год без ПДВ (на 9,9%) та поставлено 54392 кВт*год електричної енергії споживачу на суму 188451,31 грн;

- акт приймання-передачі №02 від 11.05.2021 збільшено ціну на одиницю товару до 2,98697 грн/кВт*год без ПДВ (на 3,47%) та поставлено 82037 кВт*год електричної енергії споживачу на суму 294050,47 грн;

- акт приймання-передачі №03 від 08.06.2021 зменшено ціну на одиницю товару до 2,68857 грн/кВт*год без ПДВ (на 9,9%) та поставлено 88300 кВт*год електричної енергії споживачу на суму 284880,88 грн;

- акт приймання-передачі №03 від 06.07.2021 збільшено ціну на одиницю товару до 2,929510 грн/кВт*год без ПДВ (на 9%) та поставлено 97075 кВт*год електричної енергії споживачу на суму 341258,62 грн;

- акт приймання-передачі №05 від 03.08.2021 поставлено 89844 кВт*год електричної енергії споживачу по ціні 2,929510 грн/кВт*год без ПДВ, а всього на суму 315838,68 грн;

- акт приймання-передачі №06 від 01.09.2021 збільшено ціну на одиницю товару до 3,22217 грн/кВт*год без ПДВ (на 9,99%) та поставлено 74102 кВт*год електричної енергії споживачу на суму 286523,09 грн;

- акт приймання-передачі №07 від 30.09.2021 збільшено ціну на одиницю товару до 3,456420 грн/кВт*год без ПДВ (на 7,27%) та поставлено 80864 кВт*год електричної енергії споживачу на суму 335399,94 грн;

- акт приймання-передачі №08 від 01.10.2021 збільшено ціну на одиницю товару до 3,801720 грн/кВт*год без ПДВ (на 10%) та поставлено 78879 кВт*год електричної енергії споживачу на суму 359851,04 грн;

- акт приймання-передачі №09 від 01.12.2021 збільшено ціну на одиницю товару до 4,181510 грн/кВт*год без ПДВ (на 9,9%) та поставлено 89732 кВт*год електричної енергії споживачу на суму 450258,31 грн;

- акт приймання-передачі №10 від 23.12.2021 поставлено 72878 кВт*год електричної енергії споживачу по ціні 4,181510 грн/кВт*год без ПДВ, а всього на суму 365688,11 грн.

Прокурор, проаналізувавши зміст вказаних актів приймання-передачі, та вважаючи, що внесення змін до істотних умов договору шляхом укладання таких актів суперечить вимогам ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" та призвело до неотримання споживачем обсягу електричної енергії, на який він розраховував під час укладення договору, звернувся з даним позовом до суду.

Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в даній справі, судова колегія, із врахуванням листа Волочиської окружної прокуратури від 06.12.2024, до Городоцької міської ради, надісланого у зв`язку із виявленими порушеннями з метою вжиття належних заходів реагування, а також листа-повідомлення від 26.12.2024 до вказаного органу про намір звернутися до суду з позовом в інтересах держави, вважає вірним висновок суду першої інстанції про дотримання прокурором вимог ст.53 ГПК України та ст.23 Закону України "Про прокуратуру" для звернення до суду з відповідним позовом та наявності законних підстав для представництва прокурором інтересів держави, оскільки позивач належним чином не здійснив захист порушених інтересів держави в спірних правовідносинах, у зв`язку з чим у прокурора були обґрунтовані правові підстави для звернення з даним позовом до суду.

Крім того, враховуючи обізнаність Городоцької міської ради про необхідність захисту інтересів держави, наявність відповідних повноважень для їх захисту шляхом самостійного звернення з відповідним позовом до суду, а також приймаючи до уваги лист міської ради від 12.12.2024 про невжиття заходів претензійно-позовного характеру, відсутність будь-яких посилань на вчинення дій для усунення виявлених порушень в майбутньому, колегія суддів вважає, що відповідний орган фактично усунувся від реалізації повноважень по захисту порушених інтересів держави, що свідчить про його бездіяльність. З огляду на що такий позов пред`являється прокурором в інтересах держави в особі Городоцької міської ради.

Колегія суддів враховує, що якщо попереднє листування свідчить про те, що воно мало характер інформування відповідного органу про вже раніше виявлені прокурором порушення, а відповідний орган протягом розумного строку на таку інформацію не відреагував або відреагував повідомленням про те, що він обізнаний (у тому числі до моменту отримання інформації від прокурора) про таке порушення, але не здійснював та/або не здійснює та/або не буде здійснювати захист порушених інтересів, то у такому випадку наявні підстави для представництва, передбачені абз.1 ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру". У цьому разі дотримання розумного строку після повідомлення про звернення до суду не є обов`язковим, оскільки дозволяє зробити висновок про свідоме нездійснення або здійснення неналежним чином захисту інтересів держави таким органом.

Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №927/172/21, від 28.06.2022 у справі №916/1283/20, від 13.09.2022 у справі №910/14844/21.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст.15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

До способів захисту цивільних прав та інтересів належить визнання правочину недійсним (ст.16 ЦК України).

У даній справі заявлено вимогу про визнання недійсними актів приймання-передачі електроенергії №01, 02, 03, 06, 07, 08, 09 до договору №20400043 про постачання електричної енергії споживачу від 15.02.2021 на підставі ст.203, 215 ЦК України, як таких, що укладені з порушенням вимог п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Як вірно враховано судом першої інстанції, встановлення правової природи акта приймання-передачі це питання дослідження як змісту такого акта, так й інших доказів. Висновок з цього приводу, у разі його необхідності для вирішення справи, повинен робити суд у межах кожної окремої справи залежно від того, чи підтверджує він волевиявлення сторін, а також чи має юридичні наслідки (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 11.08.2022 у справі №916/546/21).

Із врахуванням п.5.9., 5.9.2. договору, апеляційний суд погоджується з господарським судом, що оспорювані акти є правочинами, оскарження яких в даних правовідносинах є ефективним способом захисту інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з абз.1 ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у статті 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Судом першої інстанції встановлено, що КП "Городкомуненерго" за результатами проведеної процедури закупівлі електричної енергії відповідно до вимог Закону України "Про публічні закупівлі" укладено з переможцем ТОВ "Хмельницькенергозбут" (постачальник) укладено договір №20400043 про постачання електричної енергії споживачу від 15.02.2021 та погоджено всі істотні умови договору щодо предмета, ціни та строку виконання зобов`язань за договором.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом України "Про публічні закупівлі" №922-VIII (тут і надалі - у редакції, чинній станом на час укладення договору про закупівлю та оспорюваних актів приймання-передачі до нього).

Згідно зі ст.1 Закону №922-VIII, договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Основні вимоги до договору про закупівлю та внесення змін до нього урегульовані ст.41 Закону №922-VIII, ч.1 якої визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (ч.1 ст.652 ЦК України).

Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі (ч.4 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі").

За загальним правилом істотні умови договору про закупівлю, однією з яких є ціна товару, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі (ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі"). Втім, ця норма передбачає випадки, коли допустима зміна істотних умов договору про закупівлю.

У спірних правовідносинах договір про постачання електричної енергії та оспорювані акти приймання-передачі до нього були укладені у період дії положень норм ч.5 ст.41 Закону №922-VIII у двох редакціях: 1) Закону №114-ІХ (договір про постачання електричної енергії та акти приймання передачі №1, 2) та 2) Закону №1530-ІХ (акти приймання передачі №3 (від 06.07.2021), 6-9). Тож під час оцінки цих правовідносин слід застосовувати законодавство, чинне на момент їх виникнення.

Згідно з п.2 ч.5 ст.41 Закону №922-VIII (у редакції Закону №114-ІХ, чинній на момент укладення договору про постачання електричної енергії та актів приймання передачі №1, 2) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 року у справі №922/2321/22 вирішувалось питання про те, чи дозволяють норми п.2 ч.5 ст.41 Закону №922-VIII (у редакції Закону №114-ІХ) збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.

Згідно правового висновку ВП ВС, у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у ст.652 ЦК України та п.2 ч.5 ст.41 Закону №922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Таким чином, положення п.2 ч.5 ст.41 Закону №922-VIII застосовується як імперативна норма, яка визначає верхню межу дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10 % від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.04.2024 року у справі №922/433/22, від 01.10.2024 року у справі №918/779/23, від 06.02.2025 року у справі №910/5182/24, від 18.02.2025 року у справі №925/889/23).

Отже, згідно з положеннями п.2 ч.5 ст.41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону №114-ІХ) зміна ціни в договорі закупівлі допускається за таких умов:

- збільшення ціни за одиницю товару до 10 %;

- збільшення ціни має бути пропорційне збільшенню ціни цього товару на ринку в разі коливання його ціни на ринку;

- така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

- така зміна може відбуватися не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю;

- обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

При цьому, Законом №1530-ІХ внесено зміни до Закону №922-VIII (у редакції Закону №114-ІХ) та викладено п.2 ч.5 ст.41 цього Закону в такій редакції (чинній на момент підписання актів приймання передачі №3 (від 06.07.2021), 6-9): "Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії".

Відтак, положення п.2 ч.5 ст.41 Закону № 922-VIII у редакції Закону №1530-ХІ не містять змін щодо максимально можливого збільшення розміру ціни за одиницю товару, погодженої сторонами договору закупівлі, визначеної попередньою редакцією цієї норми на рівні не більше 10 %. У будь-якому випадку загальний розмір збільшення ціни не може перевищувати 10 % ціни, встановленої в договорі закупівлі.

Тлумачення п.2 ч.5 ст.41 Закону № 922-VIII свідчить, що зміна істотних умов договору про закупівлю після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі допускається лише у випадках, прямо передбачених цією нормою. Одним із цих випадків є збільшення ціни товару, але за умови, що таке збільшення не може перевищувати нормативно визначеного відсоткового значення суми, встановленої в договорі про закупівлю, яке у п.2 ч.5 ст.41 Закону № 922-VIII унормовано на рівні не більше 10 %.

До того ж визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10 % значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю.

Наведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24, до закінчення розгляду якої зупинялось провадження у даній справі.

Отже, норми п.2 ч.5 ст.41 Закону №922-VIII визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону № 922-VIII.

Інший підхід до розуміння положень п.2 ч.5 ст.41 Закону № 922-VIII, який передбачає щоразу з кожним внесення змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої.

Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст.5 Закону № 922-VIII.

Окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі.

Застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.

Враховуючи викладене, колегія суддів враховує, що зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % не допускається, зокрема, у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. Внесені зміни Законом №1530-ІХ до п.2 ч.5 ст.41 Закону №922-VIII не стосуються встановленої первісною редакцією цього Закону заборони збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (постанова ВП ВС від 21.11.2024 у справі №920/19/24).

Судами встановлено, що сторони договору погодили загальний обсяг постачання електричної енергії в кількості 1200000 кВт*год на загальну суму 3780000,00 грн. Ціна за 1 кВт*год становить 2,625 грн без ПДВ.

У подальшому сторони договору впродовж всього періоду виконання договірних зобов`язань змінювали ціну на електричну енергію шляхом підписання актів приймання-передачі, що призвело до значного підвищення ціни, визначеної основним договором, з одночасним зменшенням обсягів її постачання.

Колегія суддів зауважує, що перемога у тендері (закупівля за кошти місцевого бюджету) та укладення договору за однією ціною та її подальше підвищення більш як на 10% (в даному випадку більше як 70%) шляхом так званого "каскадного" підписання актів приймання-передачі є нечесною та недобросовісною діловою практикою з боку постачальника, та свідчить про свідоме заниження цінової пропозиції ТОВ "Хмельницькенергозбут" у тендері з метою перемоги.

Крім того, судом враховується, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.10.2020 року у справі №912/1580/18, від 02.12.2020 року у справі №913/368/19, від 11.05.2023 року у справі № 910/17520/21).

Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.

При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.

Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

Законом України "Про публічні закупівлі" не передбачено форму/вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2025 року у справі №916/747/24).

Крім того, спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.

Однак, під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести, Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ від 10.09.2014 року №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові / товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І ГПК України.

Наведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24, до закінчення розгляду якої зупинялось провадження у даній справі.

Таким чином, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку ст.86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.09.2023 року у справі № 926/3244/22).

Зі змісту п.1.2. актів приймання-передачі вбачається, що коливання цін становило, зокрема, при підписанні акта №1 від 03.03.2021 - 21,68%, акта №6 від 01.09.2021 19,33%, акта №7 від 30.09.2021 12,96%, акта №8 від 01.10.2021 16,92%. Однак, будь-яких доказів у підтвердження вказаного росту цін, сторонами суду не надано.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що згідно відомостей, розміщених ДП "Оператор ринку" на власному веб-сайті, середньозважені ціни на ринку "на добу вперед" (т.1, а.с.129-138), зокрема, станом на 15.02.2021 (дата укладення договору) складали 1799,22 грн/МВт*год, а станом на 03.03.2021 (дата складання акта приймання-передачі №01) складали 1310,64 грн./МВт*год, тобто зменшилася на 27,2 %; станом на 01.09.2021 (дата складання акта приймання-передачі №06) складали 2305,56 грн/МВт*год, а станом на 30.09.2021 (дата складання акта приймання-передачі №07) складали 2281,29 грн/МВт*год, тобто зменшилася на 1,05%, що свідчить про недотримання п. 5.6 договору.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Хмельницькенергозбут" на підтвердження підвищення ціни електричної енергії та наявності коливання ціни такого товару на ринку, а відтак і підстав для укладення оспорюваних актів приймання-передачі №2 від 11.05.2021, №3 від 06.07.2021, №9 від 01.12.2021, надало інформаційні довідки Хмельницької торгово-промислової палати від 07.05.2021 (т.1, а.с.125), від 05.07.2021 (т.1, а.с.126), від 23.11.2021 (т.1, а.с.127) відповідно, складені на підставі листів постачальника.

Аналізуючи та оцінюючи зміст інформаційних довідок Хмельницької торгово-промислової палати, наданих на підтвердження коливання ціни електричної енергії на ринку, та враховуючи, що для обґрунтування підвищення ціни ТОВ "Хмельницькенергозбут" на власний розсуд обирало періоди для порівняння середніх цін на електричну енергію, колегія суддів вважає, що дослідження таких періодів та відповідних цін не відображає їх реальної динаміки, а відтак не може бути належним обґрунтуванням висновку про коливання цін у бік збільшення. Крім того, у наданих документах відсутні докази на підтвердження пропорційного зростання ціни товару на ринку з урахуванням періоду дії попередньої додаткової угоди.

Водночас, наведені документи не містять відомостей щодо динаміки ціни на електричну енергію, пропорційності їх зростання, у них відсутній аналіз вартості ціни електричної енергії на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни електричної енергії на ринку, у зв`язку із чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі п.2 ч.5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

За наведених обставин, керуючись ст.86 ГПК України щодо оцінки доказів, апеляційний суд вважає, що зазначені довідки Хмельницької ТПП не є документальним підтвердженням коливання цін на ринку у період між укладенням договору та внесенням змін до нього шляхом підписання актів приймання-передачі, а відтак не є належними доказами в обґрунтування необхідності внесення змін в істотні умови договору про закупівлю, що спростовує відповідні доводи апеляційної скарги.

Доводи апелянта про неврахування судом першої інстанції листа-роз`яснення Міністерства економіки України від 24.11.2020 "Щодо укладення, виконання, зміни та розірвання договору про закупівлю" (щодо застосування п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі" у редакції Закону №114-ІХ) апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вказаний лист не є нормативно-правовим актом та відповідно не створює для осіб жодних прав чи обов`язків щодо дотримання визначеної у них інформації, а також не спростовує правових висновків Верховного Суду щодо необхідності документального підтвердження збільшення ціни та неможливості перевищення 10% (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 року у справі №927/491/19).

Будь-яких інших належних та допустимих доказів у розумінні ст.76, 77 ГПК України в підтвердження обґрунтування факту коливання ціни на електричну енергію на ринку у бік збільшення відповідач-1 суду не надав.

Крім того, відповідач-1 не навів належного обґрунтування, чим підвищення ціни на ринку, зазначене в довідках, об`єктивно унеможливлює виконання договору за ціною, визначеною в тендерній пропозиції, або свідчить про економічну невигідність виконання договору на погоджених умовах.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що відповідно до п.2 ч.5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору, а також відсутність доказів належного обґрунтування та документального підтвердження коливання ціни, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за встановлених обставин справи оспорювані акти приймання-передачі №1 від 03.03.2021, №2 від 11.05.2021, №3 від 06.07.2021 №6 від 01.09.2021, №7 від 30.09.2021, №8 від 01.10.2021, №9 від 01.12.2021 до договору №20400043 про постачання електричної енергії споживачу від 15.02.2021 суперечать нормам ЦК України та Закону України "Про публічні закупівлі", а тому підлягають визнанню недійсними відповідно до ст.203, 215 ЦК України.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача-1 коштів за неотриманий товар у сумі 654444,39 грн, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з п.1 ч.3 ст.1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Враховуючи, що оспорювані акти приймання-передачі є недійсними та не породжують правових наслідків, правовідносини між споживачем та постачальником щодо ціни електричної енергії, поставленої за договором, мали регулюватись основним договором з урахуванням додаткової угоди №3 від 08.06.2021, та встановивши, що внаслідок виконання споживачем своїх зобов`язань фінансового характеру за оспорюваними правочинами постачальником було отримано грошові кошти на загальну суму 654444,39 грн, які є такими, що були безпідставно одержані ТОВ "Хмельницькенергозбут", і підстава їх набуття відпала, а тому відповідач-1 зобов`язаний їх повернути, що відповідає приписам ст.216, 1212 ЦК України. Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову у вказаній частині щодо стягнення грошових коштів на користь Городоцької міської ради.

Такий висновок узгоджується з позицією Великої Палатою Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, 21.11.2025 у справі №920/19/24, яка підлягає врахуванню судами в силу приписів ч.4 ст.236 ГПК України.

У силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.73, 76-79, 86 ГПК України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.03.2025 без змін, з огляду на що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут" задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і в процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.03.2025 у справі №924/17/25 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена "12" березня 2026 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.