ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 914/2000/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С. К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Случ О. В.

за участю секретаря судового засідання Амірханяна Р. К.,

та представників:

прокурора - Кравчук О. А.,

позивача - 1- не з`явився,

позивача - 2- не з`явився,

відповідача - Святогора Є. А.,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог

на предмет спору, на стороні позивача - Ігнатенко С. С. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробудсервіс"

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 05.11.2025

та рішення Господарського суду Львівської області від 23.06.2025

у справі № 914/2000/19

за позовом заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області, Миколаївської міської ради,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробудсервіс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Стрийське лісове господарство",

про стягнення збитків

В С Т А Н О В И В:

Заступник прокурора Львівської області (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області (далі - Державна екологічна інспекція; позивач-1), Миколаївської міської ради (далі - Миколаївська міська рада; Міськрада; позивач-2) звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробудсервіс" (далі - ТОВ "Агробудсервіс"; відповідач) 40 320 000,00 грн збитків, завданих державі незаконним видобутком надр.

На обґрунтування позовних вимог Прокурор посилався на те, що на виконання наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Львівській області) від 09.04.2014, відповідно до договору оренди землі від 14.11.2014, відповідачу надано в оренду, розташовану на адміністративній території Миколаївської міської ради (поза межами населених пунктів) земельну ділянку площею 2,0078 га, із яких 0,3 га - розташовані у межах виділу № 3 кварталу № 84 Роздільського лісництва Державного підприємства "Стрийське лісове господарство" (далі - ДП "Стрийське лісове господарство"; третя особа) строком на 15 років. Працівниками державної лісової охорони ДП "Стрийське лісове господарство" встановлено, що відповідачем було самовільно зайнято 0,2 га земель лісового фонду на території Миколаївської міської ради, розташованих поза визначеними договором оренди землі межами, а саме: у межах виділу № 2 кварталу № 84 Роздільського лісництва, де також здійснено незаконний видобуток піску. У ході розслідування кримінального провадження підтверджено, зокрема, що упродовж 2016- 2017 відповідачем незаконно видобуто піску в загальній кількості 75 000, 00 куб.м на території земель державного лісового фонду у межах виділів № 2, № 3 кварталу № 84 Роздільського лісництва ДП "Стрийське лісове господарство". Відповідно до експертного висновку комплексної судової лісогосподарської та інженерно-екологічної експертизи № 3637, складеного 24.05.2018 Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, відповідачем незаконно видобуто (за відсутності акта про надання гірничого відводу та поза межами земельної ділянки, визначеної договором оренди землі) 30 000 куб.м піску на території земель лісогосподарського призначення площею 0,2 га у виділі № 2 кварталу № 84 Роздільського лісництва ДП "Стрийське лісове господарство", чим завдано державі збитків на суму 16 128 000, 00 грн, а також (за відсутності акта про надання гірничого відводу) незаконно видобуто 45 000 куб.м піску на території земель лісогосподарського призначення площею 0,3 га у виділі № 3 кварталу № 84 Роздільського лісництва ДП "Стрийське лісове господарство", чим завдано державі збитків на суму 24 192 000, 00 грн, а всього на загальну суму 40 320 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.06.2025 (головуючий суддя - С. В. Іванчук, судді - У. І. Ділай, З. В. Горецька) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Агробудсервіс" на користь Миколаївської міської ради 16 128 000,00 грн збитків, завданих державі внаслідок незаконного видобутку надр.

У решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 05.11.2025 (головуючий суддя - О. С. Скрипчук, судді - Н. М. Кравчук, І. Ю. Панова) скасовано рішення Господарського суду Львівської області від 23.06.2025 у частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ТОВ "Агробудсервіс" 24 192 000, 00 грн і ухвалено у цій частині нове рішення, яким вирішено стягнути з ТОВ "Агробудсервіс" на користь Миколаївської міської ради 24 192 000, 00 грн збитків, завданих державі внаслідок незаконного видобутку надр.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 06.03.1995 Державною службою геології та надр України видано ТОВ "Агробудсервіс" спеціальний дозвіл на користування надрами № 246, відповідно до якого товариству надано право здійснювати видобування пісків, придатних як сировини для виробництва кладочних та штукатурних розчинів та вапняків, придатних як сировини для виробництва вапна, борошна вапнякового та для дорожнього будівництва у Миколаївському районі, Львівської області на території площею 14,1 га, що розташована на відстані 1,0 км. від південно-західної околиці м. Тростянець.

09.03.2000 Львівською обласною державною адміністрацією видано ТОВ "Агробудсервіс" акт про надання гірничого відводу на право видобування піску на території с. Тростянець, Миколаївського району, Львівської області щодо площі 20,23 га з терміном чинності до 2015 року.

21.12.2017 Львівською обласною радою видано ТОВ "Агробудсервіс" акт про надання гірничого відводу на право видобування піску, який знаходиться 1,0 км. від південно-західної околиці села Тростянець, Миколаївського району, Львівської області, площею 20,23 га з терміном чинності до 06.03.2035.

14.11.2014 між ТОВ "Агробудсервіс" (орендар) та ГУ Держземагенства у Львівській області (орендодавець) було укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець на підставі наказу ГУ Держземагентства у Львівській області від 09.04.2014 № ЛВ/:02:000/00002575 надає, а орендар - приймає в строкове платне володіння та користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення розширення Південно-Тростянецького піщаного кар`єру, яка знаходиться на території Миколаївської міської ради за межами населеного пункту (кадастровий номер ділянки :02:000:0073).

Згідно з п. 2 цього договору в оренду передається земельна ділянка площею 2,0078 га, у тому числі 2,0078 га рілля.

За п. 8 договору його укладено строком на п`ятнадцять років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Пунктом 14 договору встановлено, що земельна ділянка передається в оренду для розширення Південно - Тростянецького піщаного кар`єру.

Прокурор стверджує, що працівниками державної лісової охорони ДП "Стрийське лісове господарство" встановлено, що відповідачем було самовільно зайнято 0,2 га земель лісового фонду на території Миколаївської міської ради, розташованих поза визначеними договором оренди землі межами, а саме: у межах виділу № 2 кварталу № 84 Роздільського лісництва, де також здійснено незаконний видобуток піску. Зазначає, що з метою усунення виявлених порушень за виявленим фактом третя особа звернулася до прокуратури Львівської області та за наслідками розгляду цього звернення було зареєстровано кримінальне провадження № 0000080 від 10.03.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Суд апеляційної інстанції зазначив таке:

- відповідно до протоколів огляду місця події від 04.05.2017, 17.05.2017, складених Прокурором відділу процесуального керівництва, радником юстиції Бойко П. М. в присутності понятих, комерційного директора ТОВ "Агробудсервіс", за участю головного спеціаліста відділу оперативного контролю старшого державного інспектора з ОНПС Львівської області, начальника відділу оперативного контролю старшого державного інспектора з ОНПС Львівської області, геодезиста 1 категорії ДП "Львівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою", інженера таксатора Львівської державної лісовпорядної експедиції, начальника відділу лісового господарства ДП "Стрийське лісове господарство", майстра лісу Роздільського лісництва ДП "Стрийське лісове господарство" та старшого о/у УЗЕ у Львівській області ДЗЕ НП України, з використанням телефона Samsung JS, проведено огляд території Миколаївської міської ради, а саме земельних ділянок з кадастровими номерами :02:000:0073, :02:000:0072, :02:000:0074;

- згідно з протоколом огляду місця події від 04.05.2017, в ході огляду земельної ділянки площею 2,0078 га з кадастровим номером :02:000:0073, що надана відповідачу, із залученням працівника ДП "Львівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" було винесено в натурі на місцевості межі землекористування вищевказаної земельної ділянки та встановлено, що в результаті винесення меж земельної ділянки в натурі на місцевості відповідно до координат меж землекористування та кадастрового номера, частина земельної ділянки накладається та відповідно відведена із земель державного лісового фонду, що знаходиться у постійному користуванні ДП "Стрийське лісове господарство", а саме згідно з планово картографічних матеріалів лісовпорядкування ДП "Стрийське лісове господарство" квартал 84 виділ 3 площею 0,3 га згідно з таксаційного опису матеріалів лісовпорядкування біогалявина відведено згідно з проєкта роздержавлення і приватизації Миколаївської міської ради як резервний фонд (рілля), що суперечить чинним матеріалам лісовпорядкування та на момент огляду використовується ТОВ "Агробудсервіс" для видобутку піску (орієнтовна глибина кар`єру від 5 м. до 15 м. на площі 0,3 га);

- відповідно до протоколу огляду місця події від 17.05.2017, в ході продовження огляду застосовано GPS приймач Leica SAZO № 31156, яким винесено координати та проведено винос окремих, технічно можливих точок по лісовпорядних матеріалах лісових виділів № № 2, 3, 4, 5, 6, 9, 11 кварталу 84 Роздільського лісництва ДП "Стрийське лісове господарство" (які надано Львівською державною лісовпорядною експедицією) та шляхом накладання матеріалів земельного відводу ділянок із кадастровими номерами :02:000:0072, :02:000:0073, :02:000:0074 на матеріали лісовпорядкування визначено площі та розмір ділянок, які згідно з матеріалів лісовпорядкування перебувають у користуванні Роздільського лісництва ДП "Стрийське лісове господарство". Крім того, визначено межі території, яка фактично використовується ТОВ "Агробудсервіс" для видобування корисних копалин на землях лісового фонду, що знаходиться в користуванні Роздільського лісництва ДП "Стрийське лісове господарство";

- в ході розслідування кримінального провадження № 0000080 постановою старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Львівської області від 10.07.2017 про призначення комплексної судової лісогосподарської та інженерно-екологічної експертизи у кримінальному провадженню № 0000080 від 10.03.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, призначено комплексну судову лісогосподарську та інженерно-екологічну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз та фахівцям Національного лісотехнічного університету України. Відповідно до висновку експертів від 24.05.2018 № 3637 комплексної судової лісогосподарської та інженерно-екологічної експертизи у кримінальному провадженні № 0000080 від 10.03.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, станом на 07.11.2017 розмір збитків за самовільне користування надрами із врахуванням показника Р - базова ставка збитків у частках мінімальної заробітної плати піщано-гравійна суміш, пісок будівельний (у куб.м) - 0,168, у виділі 2, кварталу 84, об`єм видобутку 30 000 куб.м, складає 16 128 000,00 грн та у виділі 3, кварталу 84, об`єм видобутку 45 000 куб.м складає 24 192 000,00 грн. Згідно з п. 4 розд. "висновки" висновку експертів № 3637 використання лісогосподарських земель з метою надрокористування з порушенням вимог лісоохоронного та землеохоронного законодавства призвело до незаконного використання надр. При цьому шкода, яка завдана незаконним використанням надр у виділі 2 кварталу 84 становить 16 128 000,00 грн, а шкода, яка завдана незаконним використанням надр у виділі 3 кварталу 84 становить 24 192 000,00 грн, а всього 40 320 000,00 грн;

- до матеріалів справи було долучено копію наукового обґрунтування із розрахунку збитків незаконного користування надрами на землях лісового фонду, виконаного доцентом кафедри лісової таксації та лісовпорядкування Національного лісотехнічного університету України 15.03.2018, який дублює інформацію вказану у висновку експертів від 24.05.2018 № 3637. До обґрунтування додано Методику визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 29.08.2011 № 303 (далі - Методика № 303);

- Прокурор стверджує, що за результатами розслідування кримінального провадження № 0000080 слідчим 13.06.2018 прийнято рішення про виділення із нього матеріалів провадження № 0000189 за фактом неналежного виконання обов`язків директором товариства ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) за ч. 2 ст. 367 КК України, що призвело до заподіяння державі збитків в сумі 16 128 000, 00 грн. Відповідно до обвинувального акта у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000189 від 13.06.2018, під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора ТОВ "Агробудсервіс", будучи службовою особою, яка уповноважена на здійснення організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, вчинив неналежне виконання службових обов`язків, через несумлінне ставлення до них, внаслідок чого заподіяв тяжкі наслідки інтересам держави. В обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду директора ТОВ "Агробудсервіс" в період з 20.01.2017 по дату складення акта, тобто будучи службовою особою, неналежно виконуючи свої службові обов`язки в період з 20.01.2017 по 07.11.2017, не здійснював належний щоденний контроль та нагляд за роботою підлеглих йому працівників на кар`єрі, внаслідок чого в ході проведення робіт працівниками підприємства з добування корисних копалин - піску у виділі 3 кварталу 84 Роздільського лісництва ДП "Стрийське лісове господарство" (стосовно якого наявні дозвільні документи), допустив незаконне добування таких корисних копалин на суміжній земельній ділянці, що відноситься до земель лісового фонду, площею 0,2 га, у виділі 2 кварталу 84 Роздільського лісництва ДП "Стрийське лісове господарство", що на території Миколаївської міськради Миколаївського району, Львівської області стосовно оренди якої угода підприємством не укладена. Таким користуванням надрами відповідачем незаконно видобуто 30 000 куб.м корисних копалин - піску, чим завдано державі збитків на суму 16 128 000, 00 грн, що у 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян і є тяжкими наслідками (згідно з приміткою до ст. 364 КК України). Відповідно до обвинувального акта такими діями ОСОБА_1 вчинив неналежне виконання службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що заподіяло тяжкі наслідки інтересам держави, тобто службову недбалість, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 367 КК України;

- ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 29.11.2018 у справі № 447/1431/18 директора ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК України із передачею на поруки трудового колективу відповідача;

- ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 29.11.2018 у справі № 447/1431/18 встановлено, що директор ТОВ "Агробудсервіс" в період з 20.01.2017 та до моменту прийняття рішення, тобто будучи службовою особою, неналежно виконував свої службові обов`язки в період з 20.01.2017 по 07.11.2017, не здійснював належний щоденний контроль та нагляд за роботою підлеглих йому працівників на кар`єрі, внаслідок чого в ході проведення робіт працівниками підприємства з добуванню корисних копалин - піску у виділі 3 кварталу 84 Роздільського лісництва ДП "Стрийське лісове господарство" (стосовно якого наявні дозвільні документи), допустив незаконне добування таких корисних копалин на суміжній земельній ділянці, що відноситься до земель лісового фонду, площею 0,2 га, у виділі 2 кварталу 84 Роздільського лісництва ДП "Стрийське лісове господарство", що на території Миколаївської міськради Миколаївського району, Львівської області, стосовно оренди якої угода підприємством не укладена, внаслідок чого таким користуванням надрами незаконно видобуто 30 000 куб.м корисних копалин - піску, чим завдано державі збитків на суму 16 128 000, 00 грн, що у 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян і є тяжкими наслідками згідно з приміткою до ст. 364 КК України;

- під час розгляду справи № 447/1431/18 Прокурором було подано позовну заяву про стягнення з директора відповідача 16 128 000,00 грн шкоди, завданої державі внаслідок вчинення кримінального правопорушення в сфері природоохоронного законодавства. Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 29.11.2018 у справі № 447/1431/18 цивільний позов про відшкодування шкоди було залишено без розгляду на підставі ст. 129 КПК України;

- постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 у справі № 813/3817/17, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2018, задоволено адміністративний позов Головного управління Держпраці у Львівській області до ТОВ "Агробудсервіс" про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю), а саме зобов`язано відповідача зупинити виконання робіт у кар`єрі Південно-Тростянецького родовища з видобутку піску до усунення зазначених в позовній заяві порушень. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 у справі № 813/3817/17 встановлено, що з 09.10.2017 по 13.10.2017, на підставі наказу Головного управління Держпраці у Львівській області від 06.10.2017 № 1496-П та направлення на проведення перевірки від 06.10.2017 № 1465, посадовою особою Головного управління Держпраці у Львівській області проведено планову перевірку суб`єкта господарювання (виробничого об`єкта) 09.10.2017 по 13.10.2017 на предмет дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки. За результатами проведеної перевірки складено акт перевірки суб`єкта господарювання (виробничого об`єкта) від 10.10.2017 № 13/18/143/2322. У розд. V акта перевірки встановлено порушення вимог чинних нормативно-правових актів з охорони праці, в тому числі й порушення, які створюють загрозу життю працівників ТОВ "Агробудсервіс". Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 у справі № 813/3817/17 встановлено, що у ТОВ "Агробудсервіс" відсутній погоджений план розвитку гірничих робіт по Південно-Тростянецькому родовищі на 2017 рік (календарний план розвитку гірничих робіт), а також, що у ТОВ "Агробудсервіс" на порушення вимог п. 1.2 розд. IV НПАОП 0.00-1.24-10 Правил охорони праці під час розробки родовищ корисних копалин відкритим способом та ст. 24 Гірничого Закону відсутній акт про надання гірничого відводу по Південно-Тростянецькому родовищі. З огляду на наведене, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 у справі № 813/3817/17 адміністративний позов задоволено та застосовано до ТОВ "Агробудсервіс" заходи реагування у сфері державного нагляду (контролю), шляхом зупинення виконання робіт у кар`єрі Південно-Тростянецького родовища з видобутку піску до усунення зазначених в позовній заяві порушень;

- у поясненнях від 20.06.2025 відповідач зазначив, що у провадженні Миколаївського районного суду Львівської області перебуває справа № 447/1183/21 в межах кримінального провадження № 0000925 від 12.11.2020 щодо директора ДП "Стрийське лісове господарство" за ч. 2 ст. 367 КК України;

- відповідно до ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 22.02.2022 у справі № 447/1183/21 за наслідками розгляду у підготовчому судовому засіданні обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000925 від 12.11.2020 по обвинуваченню директора ДП "Стрийське лісове господарство" у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, зазначено, що обвинувачення не містить конкретного формулювання про те, яка саме шкода спричинена діяннями останнього, натомість констатовано, що внаслідок неналежного виконання службових обов`язків через несумлінне ставлення до них директором ДП "Стрийське лісове господарство" для комерційних потреб з видобутку корисних копалин ТОВ "Агробудсервіс", незаконно, на порушення передбаченої законодавством процедури, під виглядом земель сільськогосподарського призначення та в період, коли згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 № 610-р діяла заборона на прийняття рішень про надання згоди на вилучення земельних лісових ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення, виділено землі державного лісового фонду (землі лісогосподарського призначення), здійснено їх використання з метою надрокористування з порушенням вимог лісоохоронного та землеохоронного законодавства, що призвело до незаконного використання надр і зняття верхнього шару ґрунту на землях державного лісового фонду (землях лісогосподарського призначення) площею 0,3 га у виділі 3 кварталі 84 (біогалявина) Роздільського лісництва ДП "Стрийське лісове господарство", територія якого включено до наданої в оренду земельної ділянки № :02:000:0073;

- згідно з ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 22.02.2022 у справі № 447/1183/21, в обвинувальному акті зазначено, що шкода завдана державним інтересам незаконним видобуванням надр у виділі 3 кварталу 84 Роздільського лісництва ДП "Стрийське лісове господарство" становить 24 192 000,00 грн, зняттям верхнього шару ґрунту - 44 958,61 грн, однак з даного твердження не можливо однозначно зробити висновок, чи проводилось видобування надр та зняття верхнього шару ґрунту на всій площі виділу 3 кварталу 84, чи лише на його частині площею 0,3 га, яка, як вбачається із самого обвинувального акта незаконно передана в оренду ТОВ "Агробудсервіс" внаслідок службової недбалості директора ДП "Стрийський лісгосп", не зазначено в чому саме полягає ця шкода (вартість видобутих надр, вартість знищених лісових ресурсів, шкода заподіяна навколишньому природному середовищу тощо);

- ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 22.02.2022 у справі № 447/1183/21 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000925 повернуто Прокурору для усунення виявлених недоліків. Водночас ухвалою Львівського апеляційного суду від 08.09.2022 у справі № 447/1183/21 скасовано ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 22.02.2022 та призначено новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 18.10.2022 у справі № 447/1183/21 кримінальне провадження призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні;

- Прокурор стверджує, що факт видобутку упродовж 2016-2017 відповідачем надр (за відсутності акта про надання гірничого відводу) також підтверджено актом перевірки Західного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України від 27.04.2018. Акта перевірки від 27.04.2018 сторонами суду не надано;

- відповідачем до матеріалів справи додано копію договору від 05.01.2018 № АБС СРМ.1, укладеного між ТОВ "Агробудсервіс" і ФОП Стангретом Р. В., про надання послуг з виконання маркшейдерської зйомки Південно-Тростянецького родовища;

- листом від 18.03.2021 № 57-002/3 відповідач звернувся до ФОП Стангрета Р. В. з проханням повідомити, який обсяг видобутих надр в виділах № 2, № 3 кварталу № 84 Роздільського лісництва ДП "Стрийське лісове господарство", що на території Миколаївської міськради Миколаївського району, Львівської області станом на 07.11.2017. Листом від 12.04.2021 № 15 ФОП Стангрет Р. В. надав відповідачу підрахунок об`ємів видобутого вапняку та піску окремо по виділах № 2, № 3 кварталі № 84 Роздільського лісництва ДП "Стрийське лісове господарство", відповідно до яких на території Миколаївської міськради Миколаївського району Львівської області станом на 07.11.2017 у виділі № 2 кварталу № 84 Роздільського лісництва ДП "Стрийське лісове господарство" було добуто пісок в кількості 0,00 куб.м, а у виділі № 3 - 51 367,91 куб.м;

- відповідно до звітів ТОВ "Агробудсервіс" форми 5ГР за 2016-2018 відповідачем у 2016 році у Південно-Тростянецькому родовищі видобуто 77 400,00 куб.м піску, а у 2017 році 294 600,00 куб.м.

Предметом цього спору є стягнення з відповідача збитків завданих державі внаслідок незаконного видобутку надр у сумі 40 320 000,00 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, врахувавши ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 29.11.2018 у справі № 447/1431/18, обвинувальний акта від 13.06.2018 за кримінальним провадженням, внесеним в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000189 від 13.06.2018, на підставі наявних у справі документів, дійшов висновку про підставність позовних вимог Прокурора в частині стягнення з відповідача 16 128 000,00 грн збитків, заподіяних державі незаконним видобутком надр. При цьому місцевий господарський суд, вказавши на те, що відсутній обвинувальний вирок в межах кримінального провадження, зокрема № 0000080, щодо працівників ТОВ "Агробудсервіс", а отже, що протиправна поведінка, вина директора відповідача, шкода у розмірі 24 192 000,00 грн та причиновий зв`язок не є доведеними і відмовив у стягненні з відповідача 24 192 000,00 грн збитків.

Суд апеляційної інстанції, врахувавши наведені вище судові акти, норми Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зазначив про підставність позовних вимог Прокурора в частині стягнення з відповідача 16 128 000,00 грн збитків, заподіяних державі незаконним видобутком надр. При цьому суд апеляційної інстанцій встановив, що висновок суду першої інстанці про відмову у позові щодо стягнення 24 192 000, 00 грн збитків є помилковим, суперечить висновкам Верховного Суду. На думку суду апеляційної інстанції, наявність вироку у кримінальному провадженні щодо притягнення службових осіб ТОВ "Агробудсервіс" до кримінальної відповідальності за завдання шкоди навколишньому природному середовищу через незаконне видобування надр не є визначальним для покладення на ТОВ "Агробудсервіс" як надрокористувача цивільно-правової відповідальності на підставі ст. 1166 ЦК України. Врахувавши рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 813/3817/17, залишене без змін судом апеляційної інстанції, наявні у справі докази відповідно до вимог ст. 86 ГПК України, встановивши необхідний склад цивільного правовпорушення, дійшов висновку про стягнення з відповідача і 24 192 000, 00 грн збитків. Судом апеляційної інстанції також було зазначено, що справа № 447/1183/21 стосується виключно незаконного вибуття земель лісового фонду із державної власності, що було спричинено можливими (остаточного обвинувального вироку у цій справі не винесено) незаконними діями директора ДП "Стрийський лісгосп", що не є підставою позову у цій господарській справі.

Суди попередніх інстанцій також встановили підставність звернення Прокурора з цим позовом до суду з огляду на ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" (висновки судів у цій частині скаржником не оскаржуються).

Не погоджуючись із ухваленими у справі судовими рішеннями, ТОВ "Агробудсервіс" звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 23.06.2025 в частині задоволених позовних вимог та постанову Західного апеляційного господарського суду від 05.11.2025 та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Скаржник мотивує подання касаційної скарги на підставі п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а саме вказує на:

- п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України - суди ухвалили рішення без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 14.12.2018 у справі № 914/809/18, від 02.06.2022 у справі № 908/3106/20, від 10.12.2019 у справі № 910/6356/19, від 20.09.2022 у справі № 6/291, від 06.08.2024 у справі № 917/892/23, від 08.04.2025 у справі № 910/14228/21, від 12.02.2020 у справі № 910/21067/17, від 15.06.2021 у справі № 916/2479/17, від 28.03.2023 у справі № 906/702/21, від 27.05.2025 у справі № 906/189/24, від 11.06.2018 у справі № 907/689/17, від 20.11.2024 у справі № 373/2163/21, від 05.11.2024 у справі № 911/11/24;

- п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України - відсутній висновок Верховного Суду щодо можливості розрахунку на підставі Методики збитків, завданих самовільним використанням надр не лише особами, які уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) за використанням і охороною надр, а також і іншими особами, зокрема експертом при проведенні експертизи, та допустимості висновку експерта як доказу на підтвердження розміру завданої шкоди.

У касаційній скарзі скаржник зазначає таке: суди попередніх інстанцій порушили ст. 236 ГПК України; безпідставно надали ухвалі Миколаївського районного суду Львівської області від 29.11.2018 у справі № 447/1431/18 та обвинувальному акті від 13.06.2018 у кримінальному провадженні № 0000189 преюдиційного значення; обвинувальний акт, що долучений до справи фактично дублює висновок експерта, який не є належним доказом; як вбачається із висновку експертів № 3637 при виконанні експертизи не було застосовано Методику; суди першої та апеляційної інстанцій залишили поза увагою висновок Івано-Франківського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз щодо неможливості проведення експертизи у зв`язку з відсутністю необхідних вихідних даних; зі змісту судових рішень вбачається, що суди формально підійшли до розгляду справи, обмежившись загальними посиланнями на норми цивільно-правової відповідальності, що унеможливило встановлення правильності розрахунку штрафних санкцій та об`єктивного з`ясування обставин справи; суди не з`ясували належним чином вихідні дані, не перевірили достовірність джерел розрахунку збитків та не оцінили докази в їх сукупності, що є істотним порушенням принципу змагальності; покладення цієї суми збитків на ТОВ "Агробудсервіс", яке здійснює підтримку критичної інфраструктури, створить для останнього надмірний фінансовий тягар.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.12.2025 відкрито провадження за касаційною скаргою ТОВ "Агробудсервіс" з підстав, передбачених п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 26.12.2025.

У відзивах на касаційну скаргу позивачі і Прокурор просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, з підстав, наведених у цих відзивах.

Третя особа звернулася до Верховного Суду із письмовими поясненнями, в яких зазначає про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних рішень - без змін.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.01.2026 повідомлено учасників справи, що розгляд касаційної ТОВ "Агробудсервіс" на вказані судові рішення відбудеться 24.02.2026.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наявність зазначених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження судового рішення (п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України), дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Надра - це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння (ст. 1 Кодексу України про надра (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За ст. 4 Кодексу України про надра надра є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування.

Статті 13, 14 Кодексу України про надра визначають, що користувачами надр можуть бути підприємства, установи, організації, громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи. Надра надаються у користування, зокрема для видобування корисних копалин.

Гірничим відводом є частина надр, надана користувачам для промислової розробки родовищ корисних копалин та цілей, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин. Користування надрами за межами гірничого відводу забороняється. Земельні ділянки для користування надрами, крім випадків, передбачених ст. 23 цього Кодексу, надаються користувачам надр після одержання ними спеціальних дозволів на користування надрами чи гірничих відводів (ст.ст. 17, 18 Кодексу України про надра).

Надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу (ст. 19 Кодексу України про надра).

Стаття 56 Кодексу України про надра визначає основні вимоги в галузі охорони надр, до яких серед іншого належить додержання встановленого законодавством порядку надання надр у користування і недопущення самовільного користування надрами.

Згідно з ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової шкоди.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ст. 1172 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду регулює ст. 1166 ЦК України. Так, за цією нормою права майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За загальним правилом, для застосування відповідальності (деліктної) необхідним є наявність складу правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки (дії або бездіяльності) особи; 2) шкідливого результату такої поведінки (шкоди); 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. Перші три умови (протиправність, шкода, причинний зв`язок) є об`єктивними і належать до такого елементу складу правопорушення, як об`єктивна сторона, а четверта (вина) - є суб`єктивною підставою цивільно-правової відповідальності і належить до суб`єктивної сторони в складі правопорушення.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Під шкодою слід розуміти, зокрема, зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Причинний зв`язок, як елемент складу цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а отже, доведенню підлягає факт того, що його протиправні дії є причиною, а шкода - наслідком такої протиправної поведінки.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Разом з тим Методика № 303 встановлює основні вимоги щодо порядку визначення заподіяних збитків і застосовується при визначенні відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами (п. 1.3 Методики № 303 (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Збитки, заподіяні внаслідок порушення законодавства про надра, підлягають компенсації державі юридичними та фізичними особами, у тому числі іноземними особами та особами без громадянства, відповідно до законодавства (п. 1.8 Методики № 303).

Розрахунок збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами регулює розд. III Методики. Так, відповідно до цього розділу збитки розраховуються особами, які уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) за використанням і охороною надр. Розмір збитків (З), встановлених за фактом самовільного користування надрами, визначається шляхом встановлення обсягу самовільно видобутих надр (Ді), помноженого на базову ставку (додаток 1) відшкодування збитків (Pі), за формулою: З = S (Pi х N х Дi), де S - знак суми; Ді - обсяг самовільно видобутих надр (т; куб.м; кг); Pі - базова ставка збитків у частках мінімальної заробітної плати; N - величина мінімальної заробітної плати (грн).

Законодавець у ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" закріпив норму, відповідно до якої судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Положення Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (далі - Інструкція), визначають, що об`єктом інженерно-екологічної експертизи можуть бути матеріалізовані джерела інформації, зафіксовані у схемах, планах, фотографіях, протоколах та інших матеріалах справи. Вибір методики та способу проведення дослідження належить виключно до компетенції експерта.

Отже, аналіз вказаних вище актів свідчить про те, що у разі незаконного видобутку надр особа несе відповідальність, встановлену законом, зокрема у вигляді стягнення збитків, які розраховуються відповідно до вимог законодавства (Методики). Судова експертиза є процесуальною дією, що полягає у дослідженні матеріальних об`єктів за допомогою спеціальних знань. Водночас законодавство не містить заборони судовому експерту застосовувати галузеві методики (зокрема, Методику № 303) для визначення розміру шкоди, якщо це входить до предмета експертного дослідження. При цьому відсутність у висновку експерта посилання на Методику, за умови застосування наведеної у ній (Методиці) формули відповідного розрахунку, не свідчить про її неврахування експертом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2022 у справі № 477/2330/18 виснувала, що чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо використання під час розгляду цивільної справи доказів, отриманих у межах інших проваджень. Тобто докази, зібрані у межах кримінального провадження, можуть бути використані як докази у цивільній (господарській) справі, якщо відповідні дані стосуються предмета доказування. Достовірність таких доказів суд оцінює з урахуванням обставин конкретної справи.

Вірогідність доказів регулює ст. 79 ГПК України, відповідно до якої наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано і у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази (див. також постанову Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 902/1267/21).

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Отже, здійснивши аналіз норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, надавши оцінку наявним у матеріалах справи документам відповідно до вимог ст. 86 ГПК України, врахувавши обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_1 , який є виконавчим органом ТОВ "Агробудсервіс", у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000189 від 13.06.2018; ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 29.11.2018 у справі № 447/1431/18, в якій зазначено, що ОСОБА_1 визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, щиро розкаявся і був звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, у зв`язку з передачею його на поруки трудовому колективу ТОВ "Агробудсервіс"; рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 у справі № 813/3817/17; висновок експертів № 3637, виготовлений Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз у межах кримінального провадження № 0000080 від 10.03.2017, встановивши обставину видобутку відповідачем надр за відсутності акта про надання гірничого відводу упродовж спірного періоду, наявність в діях відповідача необхідного складу цивільного правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов підставного висновку про стягнення з відповідача на користь Миколаївської міської ради заявлених збитків, завданих незаконним видобутком надр.

При цьому апеляційним судом було встановлено розмір збитків на підставі наявних у справі доказів. Зокрема, судом було враховано висновок експертів № 3637, оцінений за правилами ст. 86 ГПК України. Апеляційний господарський суд встановив, що на підставі натурних обстежень та вимірів (площі та глибини кар`єру) експерти, застосувавши алгоритм Методики, провели розрахунок збитків, завданих державі діяльністю ТОВ "Агробудсервіс"; встановив, що відповідна експертиза була проведена відповідно до вимог Інструкції. При цьому колегія суддів вважає, що доводи скаржника про зворотнє зводяться лише до здійснення переоцінки або надання нової оцінки висновку експертів, що не є компетенцією Верховного Суду з огляду на ст. 300 ГПК України.

Як на підставу касаційного оскарження скаржник посилається на п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

Так, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у п.п. 1, 4 ч. 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

У разі подання касаційної скарги на підставі п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи. При цьому формування правового висновку не може ставитись у пряму залежність від обставин конкретної справи та зібраних у ній доказів і здійснюватися поза визначеними ст. 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

Здійснивши аналіз вказаних аргументів касаційної скарги, Верховний Суд зазначає, що касаційна скарга не містять відповідних доводів щодо необхідності формування висновку щодо застосування Методики у подібних правовідносинах, а лише зводяться до викладення обставин, необхідних скаржнику для застосування Методики в межах конкретної справи, та надання іншої оцінки доказам, на підставі яких суд апеляційної інстанції установив фактичні обставини справи, що стали підставою для задоволення позову Прокурора, переоцінка яких виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених ст. 300 ГПК України. Зважаючи на викладене, а також межі розгляду справи судом касаційної інстанції, Верховний Суд не формує висновку щодо застосування вказаних скаржником норм права у цьому випадку.

Отже, зважаючи на викладене, а також межі розгляду справи судом касаційної інстанції, колегія суддів визнає недоведеною наведену скаржником підставу касаційного оскарження, визначену у п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

Щодо підстави касаційної скарги, визначеної у п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, необхідно зазначити таке.

За п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у п.п. 1, 4 ч. 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Зі змісту п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України вбачається, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих же норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема, у такому: у різному тлумаченні судами змісту відповідних норм, що зумовлює відмінність у висновках про наявність чи відсутність суб`єктивних прав та обов`язків учасників певних правовідносин; у різному застосуванні правил вирішення колізій між нормами права з урахуванням їх юридичної сили, а також дії у часі, просторі та за колом осіб; у застосуванні різних норм права для регулювання аналогічних правовідносин або у поширенні дії норми на певні відносини в одних випадках і незастосуванні цієї норми до аналогічних відносин в інших випадках; у різному застосуванні аналогії права чи закону у подібних правовідносинах (див. п. 28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц).

Щодо подібності правовідносин, необхідно зазначити, що зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (див. п. 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).

Підставою для касаційного оскарження - п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах. Цитування скаржником окремих висновків, наведених у постановах Верховного Суду, не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України. Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення (див., зокрема підхід в частині оцінювання спірних правовідносин на предмет подібності, який застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19).

У касаційні скарзі скаржник зазначає про ухвалення судових рішень без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 14.12.2018 у справі № 914/809/18, від 02.06.2022 у справі № 908/3106/20, від 10.12.2019 у справі № 910/6356/19, від 20.09.2022 у справі № 6/291, від 06.08.2024 у справі № 917/892/23, від 28.03.2023 у справі № 906/702/21, від 08.04.2025 у справі № 910/14228/21, від 12.02.2020 у справі № 910/21067/17, від 15.06.2021 у справі № 916/2479/17, від 27.05.2025 у справі № 906/189/24, від 11.06.2018 у справі № 907/689/17, від 20.11.2024 у справі № 373/2163/21, від 05.11.2024 у справі № 911/11/24.

Щодо посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 28.03.2023 у справі № 906/702/21, то у ній суд дійшов висновку, що відносно поданого прокуратурою висновку судової інженерно-екологічної експертизи від 07.10.2019 № 1355/19-25 у кримінальному провадженні № 40000459 від 25.09.2019, суд апеляційної інстанції зазначив, що вказане кримінальне провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України (порушення встановлених правил використання надр, якщо це створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля, а також незаконне видобування корисних копалин місцевого значення у великому розмірі або незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення) було закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування і кримінальне правопорушення не встановлено, що виключає можливість дослідження преюдиційних обставин. Зазначив, що твердження прокуратури в касаційній скарзі про те, що положення вищезгаданої Методики не забороняє її використання при визначенні розміру шкоди іншими особами, зокрема експертом в межах кримінального провадження, не відміняє встановленого ст. 86 ГПК України порядку надання оцінки доказів, згідно з яким жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Крім того, вказав, що здійснення переоцінки або надання нової оцінки висновку експерта від 07.10.2019 № 1355/19-25 в силу вимог ст. 300 ГПК України виходить за межі повноважень Верховного Суду.

Вбачається, що Верховний Суд у справі № 906/702/21 виходив з інших обставин, ніж встановив суд апеляційної інстанції у справі, яка переглядається. Так у справі № 914/2000/19 суд апеляційної інстанції встановив, що виконавчий орган ТОВ "Агробудсервіс" визнав себе винуватим у вчиненні злочину (ч. 2 ст. 367 КК України), щиро покаявся і був звільнений від кримінальної відповідальності за його вчинення у зв`язку з передачею його на поруки трудовому колективу ТОВ "Агробудсервіс", а також було враховано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 у справі № 813/3817/17. Судом апеляційної інстанції була надана оцінка наявному у справі висновку експертів з урахуванням правил ст. 86 ГПК України. Тобто фактичні обставини у цих справах не є аналогічними.

Щодо посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 27.05.2025 у справі № 906/189/24, то необхідно зазначити, що у ній вирішувалося питання стягнення збитків за порубку дерев на землях комунальної власності (на землях сільськогосподарського призначення або землях невизначеної категорії) без відповідного дозволу і не вирішувалося питання стягнення збитків за користування надрами за відсутності акта про надання гірничого відводу. Крім того, у справі № 906/189/24 Верховний Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що без отримання вироку суду у кримінальному провадженні № 0000021 від 27.01.2022, який встановить вину осіб, які мають бути притягнуті до кримінальної відповідальності у вчиненні злочину, або без встановлення в адміністративному або цивільному судочинстві вини службових осіб відповідача (завдання шкоди навколишньому природному середовищу) унеможливлюється отримання одночасно всіх необхідних елементів для покладання на відповідача відповідальності в порядку ст.ст. 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", та відповідно до правил ст. 1166 ЦК України, а саме: вину заподіювача шкоди. Колегія суддів у справі № 906/189/24 погодилася із доводами касаційної скарги про те, що такий висновок судів зроблений без урахування висновку Верховного Суду щодо встановлення вини осіб при стягненні шкоди на підставі ст. 1166 ЦК України, викладеного у постановах від 17.03.2020 у справі № 912/823/18, від 18.12.2020 у справі № 922/3414/19, від 03.11.2021 у справі № 922/1705/20, від 11.01.2022 у справі № 904/1448/20, від 02.06.2022 у справі № 920/821/18, від 18.05.2023 у справі № 914/669/22, від 19.09.2024 у справі № 918/1356/23, а саме: у деліктних правовідносинах саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. Водночас постанова апеляційного суду у справі № 914/2000/19 цьому висновку Верховного Суду не суперечить.

Верховний Суд зазначає, що аналіз висновків, зроблених у постанові апеляційного суду, що оскаржується, не свідчить про її невідповідність висновкам, викладеним і у інших постановах Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, і ці висновки не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з огляду на іншу фактично-доказову базу, за інших обставин, встановлених у справах, і за інших поданих сторонами й оцінених судами доказів, у залежності від яких (обставин і доказів) застосовано норми матеріального (ст. 1166 ЦК України) і процесуального (ст. 86 ГПК України) права і прийнято відповідні судові рішення. В окремих справах суб`єктний склад, предмет, підстави позовів, нормативно-правове регулювання не є подібними як у справі, яка переглядається (у справі № 914/809/18 предметом спору є визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсними та скасування свідоцтв про право власності, визнання права власності; у справі № 908/3106/20 переглядалася постанова апеляційного господарського суду від 18.10.2021, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції в частині визнання кредиторських вимог Резидента Об`єднаного королівства Великої Британії та Північної Ірландії Партнерство "ARROCHAR INVEST LP" та відмовлено у визнанні кредиторських вимог Резидента Об`єднаного королівства Великої Британії та Північної Ірландії Партнерства "ARROCHAR INVEST LP" до боржника ТОВ "Тех Пром Газ" на суму 362 450 000,00 грн; у справі № 910/6356/19 предметом спору є визнання укладеним договору оренди земельної ділянки у запропонованій позивачем редакції; у справі № 6/291 - визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва; у справі № 917/892/23 - стягнення 1 623 484 058,65 грн попередньої оплати за договором поставки нафтопродуктів від 10.03.2021 № 202/2/2118; у справі № 910/14228/21 - визнання недійсним свідоцтв і зобов`язання вчинити дії; у справі № 910/21067/17 - стягнення 2 112 311, 96 грн основного боргу, 772 121, 43 грн інфляційних втрат, 188 784, 62 грн 3% річних за договором підряду № 216/03-12 від 17.07.2012 в частині оплати виконаних позивачем робіт; у справі № 373/2163/21 - визнання недійсними договорів купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності правочинів шляхом стягнення сплачених коштів). Верховний Суд зазначає і про те, що посилаючись на вказані у касаційній скарзі постанови, скаржник залишає поза увагою те, що неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, чого скаржником у цьому випадку не було доведено. Посилаючись на ці постанови Верховного Суду, скаржник фактично тлумачить ці висновки неправильно, на свою користь.

Щодо посилання скаржника на рішення Господарського суду Житомирської області від 05.11.2024 у справі № 911/11/24, залишене без змін постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 27.02.2025, то необхідно зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду. Рішення суду першої інстанції, залишене без змін постановою апеляційного господарського суду, не є судовим рішенням невідповідність якому є підставою касаційного оскарження, встановленою п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду і з огляду на п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

Верховний Суд вважає, що доводи касаційної скарги про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду є безпідставними, зводяться лише до переоцінки доказів, наявних у матеріалах справи, до встановлення обставин у справі, що з огляду на встановлені ст. 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції, не є компетенцією суду касаційної інстанції.

Статтею 236 ГПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 236 ГПК України). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 цього Кодексу).

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст. 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного господарського суду, ухвалену відповідно до ст. 236 ГПК України - без змін.

Згідно з ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробудсервіс" залишити без задоволення.

Постанову Західного апеляційного господарського суду від 05.11.2025 у справі № 914/2000/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С. К.

Судді: Волковицька Н. О.

Случ О. В.