ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2026м. ДніпроСправа № 904/5669/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

до Комунального підприємства "Жилсервіс-Дніпро" Дніпровської міської ради

про стягнення боргу

Суддя Юзіков С.Г.

При секретарі судового засідання Морозі А.О.

Представники:

Позивача - Овчарук О.О.

Відповідача - Шинкаренко С.О.

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 50 675 313,97 грн. - основного боргу, 4 920 957,52 грн. - пені, 508 343,03 грн. - 3 % річних, 1 293 005,45 грн. - індексу інфляції, мотивуючи неналежним виконанням Відповідачем умов Договору № 9838-ТКЕ(24)-03 постачання природного газу.

Відповідач частково не погоджується із заявленими позовними вимогами та просить зменшити розмір пені, що підлягає до стягнення на 90%.

Від Позивача надійшла відповідь на відзив, з якої вбачається, що Відповідач був обізнаний з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов Договору. Позивач має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. Відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ і, як наслідок, відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї України. При цьому, розмір дебіторської заборгованості постійно зростає, через відсутність платіжної дисципліни з боку споживачів. Несвоєчасність оплат контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених державою на Позивача обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу. Фінансовий результат від господарської діяльності за 2024 рік складає 6,977982 млрд. грн чистого збитку.

Відповідач подав заяву про відстрочення виконання рішення суду мотивуючи тим, що майже протягом всього спірного періоду, а саме з 15.11.2024 по 04.02.2025 Відповідач не мав можливості погашати борг перед Позивачем за Договором, оскільки на банківські рахунки останнього було накладено арешти в рамках інших виконавчих проваджень на користь Позивача. Проте, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2025р. у справі № 904/3539/24 затверджено мирову угоду Позивача з Відповідачем. Наразі, мирова угода у справі № 904/3539/25 вже частково виконана (докази оплати надаються) і, в подальшому, також буде виконуватись. В умовах війни, критичного зменшення плати за послуги, мораторію на підвищення тарифів, Відповідач позбавлений важелів впливу на економіку свого підприємства. Відповідач має на своєму балансі, а не у власності, певне майно, проте позбавлений можливості здійснювати з ним будь-які операції, які можуть бути спрямовані на погашення заборгованості перед Позивачем за рішенням суду. На підтвердження відсутності коштів на рахунках Відповідач надав довідки банків. Будь-яке збільшення фінансового тиску на, без того, збиткове Підприємство може спричинити неналежне проходження нинішнього опалювального сезону 2025-2026р., оскільки задоволення пред`явлених вимог Позивача спричинить необхідність одномоментного виконання рішення у справі, що полягає в негайній оплаті наперед непосильної суми для Відповідача та буде причиною стягнення заборгованості в примусовому порядку з покладенням на Відповідача обов`язку сплати 10 % виконавчого збору від суми, яка підлягає стягненню та витрат виконавчого провадження. Відповідач є підприємством критичної енергетичної інфраструктури, що в умовах воєнного стану покладає на нього додаткові навантаження з метою безперебійного та якісного забезпечення громадян послугами з теплопостачання. Відстрочення виконання рішення в будь-якому разі не означає його невиконання, а лише вказує на рівномірний розподіл його виконання, у разі існування виключних підстав, які в даному випадку мають місце.

Позивач у запереченнях на заяву про відстрочення виконання рішення суду зазначив, що Відповідач фактично вже і так отримав значний проміжок часу під час дії Договору та дотепер для погашення заборгованості. При цьому, затримка розрахунку і так складає майже рік. Відповідач взагалі не розраховувався за поставлений газ. При цьому, Відповідач не обґрунтував строк такої розстрочки та не зазначив чому саме протягом 12 місяців він зможе виконати рішення суду. Отже, клопотання Відповідача про відстрочення виконання рішення суду не містить виняткових обставин, які дають можливість відстрочити виконання рішення суду

За клопотанням Позивача судові засідання проводилися в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні досліджено надані сторонами докази.

У судовому засіданні оголошено скорочене рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

04.10.2024 сторони уклали Договір постачання природного газу № 9838-ТКЕ(24)-03 (далі Договір), за п. 1.1. якого Постачальник (Позивач) зобов`язується поставити Споживачеві (Відповідач), який є виробником теплової енергії в розумінні підпункту 1 пункту 4 Положення природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

Відповідно до умов Договору № 9838-ТКЕ(24)-03:

1.3 У разі якщо об`єкти Споживача підключені до газорозподільних мереж, розподіл природного газу, який постачається за цим Договором, здійснює(ють) оператор(и) газорозподільних мереж, а саме: ГрМУ Дніпровська філія, з яким (якими) Споживач уклав відповідний договір (договори).

У разі, якщо об`єкти Споживача безпосередньо приєднані до газотранспортної системи, транспортування природного газу, який постачається, здійснює Оператор ГТС, з яким Споживач уклав відповідний договір.

2.1. Постачальник передає Споживачу на умовах цього Договору замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з жовтня 2024 року по 30 квітня 2025 року (включно), в кількості 7 300,00000 тис. куб. метрів (сім мільйонів триста тисяч куб. м), в тому числі по місяцях.

Постачання природного газу відповідно до даного пункту Договору та реєстрація Споживача в Реєстрі споживачів здійснюється до 30.04.2025 року, відповідно до пункту 3.3 цього Договору.

2.4. Перегляд та коригування замовлених Споживачем обсягів природного газу за цим Договором може відбуватися шляхом підписання Сторонами додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду, з урахуванням умов підпунктів 2.2.2 та 2.2.3 Договору.

Споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів.

3.1. Постачальник передає Споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи.

Право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача в момент передачі природного газу. Після переходу права власності на природний газ Споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

3.6. Звірка фактично використаного обсягу газу за цим Договором на певну дату чи протягом відповідного розрахункового періоду, ведеться Сторонами на підставі даних комерційних вузлів обліку газу та інформації про фактично поставлений Споживачу обсяг газу згідно з даними інформаційної платформи Оператора ГТС.

5.1. Споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку:

- 70% вартості фактично переданого відповідно до акта/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акта/актів приймання - передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

У разі відсутності акта/актів приймання-передачі, фактична вартість переданого Споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.3 пункту 3.5 цього Договору.

7.2. У разі прострочення Споживачем строків остаточного розрахунку згідно з пунктом 5.1 та/або строків оплати згідно з пунктом 8.4 цього Договору, Споживач зобов`язується сплатити Постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

У разі наявності у виробника теплової енергії невідшкодованої] заборгованості з різниці в тарифах, розрахованої та узгодженої відповідно до законодавства України, на суму заборгованості за природний газ, що еквівалентна сумі заборгованості з різниці в тарифах на відповідну дату, неустойка (штрафи, пені), інфляційні нарахування, проценти річних Постачальником не нараховуються.

13.1. Даний Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення підписів печаткою (за наявності) або з дати накладення уповноваженим представником однієї із Сторін останнього у часі кваліфікованого електронного підпису/удосконаленого електронного підпису (надалі - КЕП/УЕП), та діє до "30" квітня 2025 р. включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення Договору можливе за взаємною згодою Сторін шляхом підписання додаткової угоди до Договору.

На виконання умов Договору, Постачальник поставив Відповідачеві природний газ, що підтверджується Актами приймання-передачі природного газу, підписаними Сторонами без заперечень:

- за листопад 2024р. від 30.11.2024р. на суму 5 768 436,49 грн., на суму 483 828,67 грн., на суму 1 222 395,82 грн.;

- за грудень 2024 від 31.12.2024р. на суму 7 881 557,88 грн., на суму 692 011,40 грн., 1 939 640,33 грн.;

- за січень 2025р. від 31.01.2025р. на суму 8 848 275,38 грн., на суму 818 987,09 грн., на суму 1 851 841,72 грн.;

- за лютий 2025р. від 28.02.2025р. на суму 8 794 651,64 грн., на суму 2 562 556,30 грн., на суму 752 410,86 грн.;

- за березень 2025р. від 31.03.2025р. на суму 6 598 687,01 грн., на суму 1 958 426,08 грн., на суму 501 607,24 грн.

Відповідач за надані послуги не розрахувався, у зв`язку з чим за останнім обліковується борг у розмірі 50 675 313,97 грн.

На прострочений борг Відповідача Позивач, з посиланням на ст. 625 ЦК України та п.7.2. Договору, нарахував 508 343,03 грн. 3 % річних за період з 16.01.2025 по 31.08.2025, 4 920 957,52 грн. пені, 1 293 005,45 грн. індексу інфляції за період з лютого 2025 року по серпень 2025 року.

Всі нарахування проводилися окремо за кожним актом.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору в даній справі.

Предметом доказування у справі є обставини, пов`язані з наданням Позивачем послуг з постачання природного газу та виконанням/невиконанням Відповідачем зобов`язань з оплати наданих послуг, наявність підстав та правильність нарахування стягуваних сум.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач частково позов заперечує з викладених у відзиві підстав і просить зменшити штрафні санкції та відстрочити виконання рішення суду на 12 місяців.

Перевіривши доводи і докази сторін, суд погоджується з Позивачем та частково приймає позицію Відповідача.

Так, 04.10.2024 сторони уклали Договір постачання природного газу № 9838-ТКЕ(24)-03 (далі Договір), за п. 1.1. якого Постачальник (Позивач) зобов`язується поставити Споживачеві (Відповідач), який є виробником теплової енергії в розумінні підпункту 1 пункту 4 Положення природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 5.1 Договору Споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку:

- 70% вартості фактично переданого відповідно до акта/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акта/актів приймання - передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду.

На виконання умов Договору, Позивач поставив Відповідачеві природній газ на загальну суму 50 675 313,97 грн., що підтверджується Актами приймання-передачі природного газу: за листопад 2024 від 30.11.2024 на суму 5 768 436,49 грн., на суму 483 828,67 грн., на суму 1 222 395,82 грн.; за грудень 2024 від 31.12.2024 на суму 7 881557,88 грн., на суму 692 011,40 грн., 1 939 640,33 грн.; за січень 2025 від 31.01.2025 на суму 8 848 275,38 грн., на суму 818 987,09 грн., на суму 1 851 841,72 грн.; за лютий 2025 від 28.02.2025 на суму 8 794 651,64 грн., на суму 2 562 556,30 грн., на суму 752 410,86 грн.; за березень 2025 від 31.03.2025 на суму 6 598 687,01 грн., на суму 1 958 426,08 грн., на суму 501 607,24 грн., підписані сторонами без зауважень.

Відповідач суму основного боргу фактично не заперечує, однак просить зменшити розмір пені на 90%.

Дослідивши надані до матеріалів справи докази, беручи до уваги, що Відповідач не надав доказів оплати наданих послуг, строк оплати настав, суд визнає обґрунтованою та підтвердженою матеріалами справи вимогу про стягнення 50 675 313,97 грн. основного боргу.

Перевіривши розрахунки Позивача, за допомогою "Юридична інформаційно-пошукова система "Законодавство", судом встановлено, що розрахунок індексу інфляції, 3 % річних та пені проведено правильно.

Всі нарахування проводилися окремо за кожним актом та періодом.

Відповідач подав заяву про зменшення розміру пені на 90 %, мотивуючи тим, що Відповідач не є фактичним споживачем газу, а є підприємством комунальної форми власності з основним напрямком діяльності "Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря", яке не вправі впливати ні на цінову політику в сфері надання послуг з постачання теплової енергії, ні на стан розрахунків споживачів за надані послуги. Відповідач має можливість повноцінно здійснювати свої розрахунки з кредиторами виключно у випадку наявності відповідних коштів на рахунках, кількість яких перебуває у безпосередній залежності від платіжної дисципліни кінцевих споживачів, яка в умовах війни та інших обмежувальних заходів дійшла до критичної позначки. Наразі, згідно зі звітом про фінансовий результат за І півріччя (6 місяців) 2025р. у Відповідача відсутній прибуток від його діяльності, що робить неможливим виконання зобов`язань перед Позивачем в повному обсязі. Також Відповідач зазначає, що вимушений здійснювати погашення заборгованості перед Позивачем за іншими рішеннями суду про стягненню боргу у справах № 904/3603/24, № 904/3539/24 і заборгованість за якими не погашена в повному обсязі і на сьогодні, що й призвело до виникнення зазначеної заборгованості.

Позивач заперечує проти задоволення клопотання з підстав викладених у відповіді на відзив.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013, за своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності та стягується в разі порушення такого зобов`язання.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню.

При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відтаке, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії. Крім цього, наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Разом з тим, чинним законодавством України не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Тому, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №911/867/19 та 25.02.2020 у справі №904/2542/19).

При цьому, зменшення неустойки (пені та штрафу) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої та відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру (аналогічний висновок наявний у постановах Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №925/577/21, від 28.06.2022 у справі №902/653/21).

Так, у п. 8.22 - 8.25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

Поряд із засадою цивільного законодавства свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України) також містить таку засаду як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6). Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону (правова позиція, викладена у постанові об`єднаної плати Верховного Суду Касаційного господарського суду від 06.12.2019 у справі №910/353/19)."

Разом з тим, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (постанова Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №902/855/18).

Відтак, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (п. 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 905/1409/21).

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 09.03.2023 року у справі №902/317/22:

Приймаючи до уваги наведене, та те, що Позивач не надав доказів завдання йому збитків внаслідок порушення Відповідачем взятих на себе зобов`язань, враховуючи, що Відповідач є підприємством комунальної форми власності з основним напрямком діяльності "Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря", яке не вправі впливати на цінову політику в сфері надання послуг з постачання теплової енергії, використовує газ для надання послуг споживачам, значна частина яких громадяни та бюджетні підприємства і установи, суд вважає, що заявлені Позивачем 4 920 957,52 грн. пені (в сукупності із заявленими річними та індексом інфляції) є занадто великими, не співмірними з обсягом правопорушення Відповідача, вчиненого ним у зв`язку із неналежним виконанням своїх господарських зобов`язань, є надмірно обтяжливою для нього в сучасних реаліях.

У зв`язку із тим, що пеня, як вид відповідальності, не має на меті надмірного збагачення кредитора за рахунок боржника, суд, з урахуванням майнових інтересів обох сторін, вважає за можливе зменшити суму пені на 50%, у зв`язку з чим до стягнення підлягає 2 460 478,76 грн. пені.

При цьому, на думку суду, таке зменшення є розумним та оптимальним балансом наслідків як для Позивача, так і для Відповідача, оскільки, крім штрафних санкцій Позивач стягує компенсаційні платежі (річні й індекс інфляції з простроченої суми).

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, до стягнення з Відповідача належать: 50 675 313 грн. 97 коп. основного боргу, 508 343 грн. 03 коп. 3% річних, 1 293 005 грн. 45 коп. індексу інфляції, 2 460 478 грн. 76 коп. пені, решта позовних вимог не підлягають задоволенню.

Щодо відстрочки виконання рішення, суд бере до уваги, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Савіцький проти України" від 26.07.2012 зазначено, що суд повторює, що право на суд, захищене п. 1 ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Тому, необґрунтовано тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі "Глоба проти України" від 05.07.2012 суд повторює, що п. 1 ст. 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

У зв`язку з тим, що розстрочка/відстрочка подовжує період відновлення порушеного права Позивача, при її наданні суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати інтереси як Відповідача, так і Позивача.

Обов`язковою умовою надання відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання такого рішення або роблять його неможливим, які заявник повинен довести відповідно до ст. 74 ГПК України.

Складне фінансове становище КП "Жилсервіс-Дніпро" Дніпровської міської ради, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, не може бути безумовною підставою для надання відстрочки виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17, а також у постанові Верховного Суду від 13.11.2018 у справі № 910/2376/18.

Крім того, суд бере до уваги, що з моменту виникнення заборгованості вже минув рік. Проте, Відповідач за зазначеним Договором навіть частково не розрахувався. А наявність військового стану та відсутність платежів з боку Споживачів наразі впливає на господарську діяльність обох підприємств. Сторони у справі знаходяться в рівнозначних економічних умовах. При цьому, доказів реальної можливості виконати рішення суду у справі, за умови надання судом відстрочення виконання, Відповідач суду не надав.

Разом із тим, згідно з ч. 1 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а ст. 525, 526 цього Кодексу передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Більше того, відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання.

Частина 2 ст. 617 ЦК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.02.2018 у справі № 910/15430/16, від 27.04.2018 у справі № 910/313/17 та від 02.05.2018 у справі № 910/3816/16.

За таких обставин, факт ненадходження коштів від кінцевих побутових споживачів не можуть бути достатньою підставою, що ускладнює виконання рішення або робить його неможливим. При цьому, Відповідач не надав доказів того, що протягом одного року Відповідач отримає грошові кошти від Споживачів або будь-яких інших осіб в обсязі, достатньому для виконання рішення суду.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява КП "Жилсервіс-Дніпро" Дніпровської міської ради про відстрочення виконання рішення у справі №904/5669/25 задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати у справі слід покласти на Відповідача.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Жилсервіс-Дніпро" Дніпровської міської ради (49089, місто Дніпро, вул. Будівельників, 24, код 43679389) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (04116, місто Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, код 42399676) 50 675 313 грн. 97 коп. основного боргу, 508 343 грн. 03 коп. 3% річних, 1 293 005 грн. 45 коп. - інфляційних втрат, 2 460 478 грн. 76 коп. пені, 688 771 грн. 44 коп. - судового збору.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду у строк, передбачений ст.256 ГПК України.

Повне рішення складено 11.03.2026

Суддя С.Г. Юзіков