ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

10 березня 2026 року м. ХарківСправа № 922/2340/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Горішній Ю.В.

розглянувши звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (вх. № 4247 від 19.02.2026) про виконання рішення Господарського суду Харківської області від 01.09.2025 у справі № 922/2340/25

за позовом Сумського обласного центру зайнятості (м-н Незалежності, буд.3-1, м. Суми, 40030; )
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (м-н Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 пов., м. Харків, 61022; )
про стягнення 22 145,69 грн

за участю представників:

позивача - Білан О.А., в режимі відеоконференції,

відповідача - Морозової Н.А., в режимі відеоконференції,

ВСТАНОВИВ:

Сумський обласний центр зайнятості 07.07.2025 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про стягнення з відповідача на свою користь 22145,69 грн майнової шкоди, яка складається з виплаченої суми допомоги по безробіттю ОСОБА_1 , та витрат зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачу було завдано майнову шкоду в розмірі виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у період з 12.11.2024 по 09.02.2025 через неправомірну відмову у призначенні пенсії за віком.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 01.09.2025 у справі №922/2340/25 позовні вимоги Сумського обласного центру зайнятості задоволено повністю; присуджено до стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь Сумського обласного центру зайнятості 22145,69 грн майнової шкоди, яка складається з виплаченої суми допомоги по безробіттю ОСОБА_1 ; витрат зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Вказаним рішенням зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області, в порядку ч. 5 ст. 345-1 ГПК України, подати суду звіт про виконання рішення Господарського суду Харківської області по справі № 922/2340/25 протягом трьох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили.

27.11.2025 на виконання рішення Господарського суду Харківської області від 01.09.2025 у справі № 922/2340/25 був виданий відповідний наказ.

16.02.2026 до суду надійшло повідомлення Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області (вх. № 3818/26) про бездіяльність боржника.

19.02.2026 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало до суду звіт про виконання рішення Господарського суду Харківської області від 01.09.2025 у справі № 922/2340/25, в якому боржник просить суд прийняти цей звіт та продовжити строк для подання звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання рішення Господарського суду Харківської області від 01.09.2025 у справі № 922/2340/25.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.02.2026 звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (вх. № 4247 від 19.02.2026) про виконання рішення Господарського суду Харківської області від 01.09.2025 у справі № 922/2340/25 прийнято до розгляду; судове засідання з розгляду звіту призначено на 10.03.2026 о 14:30.

26.02.2026 Сумським обласним центром зайнятості були надані до суду додаткові пояснення щодо звіту відповідача про виконання рішення суду, в яких стягувач констатував про невідповідність звіту відповідача від 13.02.2026 положенням частини 2 статті 345-3 ГПК України та зазначив, що подання такого звіту є інструментом свідомого зволікання з виконанням рішення суду.

04.03.2026 до суду надійшло клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про долучення до Звіту про виконання рішення Господарського суду Харківської області від 05.12.2023 у справі №922/3644/23 листа Пенсійного фонду України від 25.02.2026 №2800-050302-9/14143 стосовно порядку виконання судових рішень, де боржниками за рішеннями суду визначено головні управління Пенсійного фонду України.

У судовому засіданні, яке відбулося 10.03.2026, представник відповідача просила суд прийняти звіт про виконання рішення Господарського суду Харківської області від 01.09.2025 у справі № 922/2340/25 .

Представник позивача проти прийняття звіту відповідача заперечувала.

Розглянувши звіт боржника про виконання судового рішення та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

23.12.2025 на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надійшов лист Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області від 23.12.2025 №04-20-06/8687, яким повідомлено про прийняття до виконання наказу Господарського суду Харківської області від 27.11.2025 по справі № 922/2340/25.

Листом від 29.12.2025 № 2000-0602-5/208070 Головне управління ПФУ в Харківській області у відповідь на вищевказаний лист повідомило, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником, за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

28.01.2026 на адресу Головного управління ПФУ в Харківській області надійшов лист Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області від 27.01.2026 № 04-20-06/748, яким висловлено вимогу щодо виконання наказу Господарського суду Харківської області від 27.11.2025 по справі №922/2340/25.

Листом Головного управління ПФУ в Харківській області від 10.02.2026 №2000-0904-5/23509 було надано відповідь, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

При наданні вищезазначених відповідей Головне управління ПФУ в Харківській області керувалось, зокрема, приписами частини 2 статті 6 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404), згідно з якими рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Також відповідач посилається на частину 1 статті 3 Закону України від 05.06.2012 № 4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (далі - Закон № 4901), за приписами якої виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Отже, як вказує відповідач, визначальним для Закону № 4901 є статус боржника, у разі, якщо боржником є державний орган, то порядок стягнення коштів з державного органу регулюється положеннями статті 3 Закону № 4901 з урахуванням положень статті 6 Закону № 1404.

Оскільки Головне управління, як територіальний орган виконавчої влади підпадає під визначення "державний орган", в розумінні Закону № 1404 та Закону № 4901, примусове стягнення грошових коштів можливе лише через органи Державної казначейської служби України і органам Державної виконавчої служби України відповідні виконавчі документи не підвідомчі.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Водночас, відповідно до ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження", рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, не є органами примусового виконання, що прямо визначено у ч. 4 зазначеної статті.

Відповідно до пункту першого Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215 (далі - Положення № 215), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно з підпунктом третім пункту четвертого Положення № 215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання встановлює Закон України від 05.06.2012 № 4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (далі - Закон № 4901).

Статтею 2 Закону № 4901 визначено особливості надання державою гарантій щодо виконання рішень суду.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

державний орган;

державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);

юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.

Разом з цим, частиною другою статті 2 Закону № 4901 передбачено, що його дія не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

Як установлено судом, Сумський обласний центр зайнятості за своєю організаційно-правовою формою є державною установою, що входить до централізованої системи Державної служби зайнятості, видом економічної діяльності є: 84.30 "Діяльність у сфері обов`язкового соціального страхування".

З огляду на викладене вбачається, що оскільки стягувачем по наказом по справі № 922/2340/25 є державна організація (установа, заклад), то органи державного казначейства повертають накази стягувачу посилаючись на положення ч. 2 ст. 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та п.п. 3 п. 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 03.08.2011 № 845, а органи примусового виконання повертають накази стягувачу посилаючись на ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження".

Відсутність у правовій системі ефективного механізму взаємодії органів держави щодо виконання судових рішень, подібних рішенню Господарського суду Харківської області у справі № 922/2340/25, породжує поширення негативної тенденції невиконання остаточних рішень національних судів.

Європейськими інституціями неодноразово зазначалося, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися.

За встановлених обставин та офіційних позицій державних структур, що мають відношення до виконання судового рішення у даній справі, суд доходить висновку про наявність складнощів у виконанні такого рішення, пов`язаних з недосконалістю національного законодавства.

При цьому, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладену в постанові від 14.02.2025 по справі № 917/943/23, згідно з якою державні виконавці позбавлені можливості проводити будь-яке списання коштів за виконавчими документами, згідно з якими боржниками є державні органи, тому стягувачам необхідно подавати такі документи безпосередньо до органів Казначейства.

Водночас, судом встановлено невідповідність звіту Головного управління ПФУ в Харківській області вимогам процесуального законодавства.

Вимоги до змісту звіту боржника про виконання судового рішення чітко визначені законодавством.

Так, за положеннями ч. 2 ст. 345-3 Господарського процесуального кодексу України, звіт боржника має містити, серед іншого, відомості про виконання боржником судового рішення, строк, порядок та спосіб його виконання. У разі ж невиконання - обов`язковим є зазначення обґрунтованих орієнтовних строків виконання, опису ускладнюючих обставин та переліку заходів, вжитих боржником для їх усунення.

Проте, поданий звіт, за своєю суттю, є запереченням проти заяви позивача про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення у справі № 922/2340/25, а не документом, що свідчить про його виконання.

Посилання у звіті відповідача про обов`язок центру зайнятості зазначати у заяві про зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду у справі №922/2340/25 ідентифікатор доступу до виконавчого провадження є безпідставним та помилковим. Адже заява була подана ще на стадії судового розгляду відповідно до ч. 5 ст. 345-1 ГПК України. Дана норма встановлює прямий обов`язок органу державної влади подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення, що є самостійним процесуальним обов`язком відповідача.

У звіті повністю відсутня інформація, що вимагається законодавством, а саме: відомості про фактичне виконання судового рішення; орієнтовні строки його повного виконання; опис обставин, що ускладнюють виконання, та перелік дієвих заходів, вжитих боржником для їх усунення.

Наведене вище свідчить про очевидну невідповідність звіту вимогам ч. 2 ст. 345-3 ГПК України, що в силу положень ч. 2 ст. 345-4 ГПК України, є прямою підставою для відмови у його прийнятті.

Згідно з ч. 3 ст. 345-4 ГПК України, відмова у прийнятті звіту є підставою для застосування до боржника штрафу та встановлення нового строку для звітування відповідно до частини 3 статті 345-2 ГПК України.

Крім того, звіт не містить жодних відомостей про вжиті заходи боржником щодо виконання судового рішення. Навпаки, фактичні обставини вказують на зворотне: відповідач лише 27.01.2026 (через два місяці після набрання рішенням законної сили) звернувся до Пенсійного фонду України за роз`ясненнями щодо виконання рішення суду від 01.09.2025 у справі № 922/2340/25.

Це свідчить про невжиття боржником заходів з виконання судового рішення та відсутність активних дій щодо забезпечення його виконання.

Станом на 25.02.2026 рішення Господарського суду Харківської області від 01.09.2025 у справі № 922/2340/25 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь Центру зайнятості 22145,69 грн майнової шкоди, яка складається з виплаченої суми допомоги по безробіттю ОСОБА_1 та витрат зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн залишається невиконаним; кошти боржником не сплачені, що підтверджується довідкою від 25.02.2026 № 04.2/315.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Цей конституційний принцип передбачає, що боржник має вживати всіх можливих заходів для реального виконання рішення.

Обов`язок звітувати за статтею 345-3 ГПК України покладено саме на боржника, тому останній має довести вжиття всіх залежних від нього заходів щодо виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 345-4 ГПК України, за наслідками розгляду звіту боржника суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 345-2 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду не зупиняє її виконання.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо боржником не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються боржником для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення. Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 345-3 цього Кодексу (ч. 2 ст. 345-4 ГПК України).

Отже, враховуючи, що звіт боржника не містить відомостей про виконання боржником судового рішення, строк, порядок та спосіб його виконання, а рішення суду є фактично не виконаним, суд не вбачає підстав для прийняття звіту та вважає за необхідне продовжити строк судового контролю за виконанням судового рішення.

За змістом ч. 3 ст. 345-4 ГПК України, у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд може додатково встановити новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 345-2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 345-2 ГПК України, встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання боржником відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців. Суд може зобов`язати подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення особисто керівника боржника, якщо боржник є юридичною особою.

Отже, з огляду на те, що суд відмовив у прийнятті звіту боржника з процесуальних підстав (у звіті відсутні відомості про виконання боржником судового рішення, строк, порядок та спосіб його виконання), суд встановлює для Головного управління ПФУ в Харківській області новий строк на подання звіту про виконання судового рішення у даній справі - три місяці з дня набрання цією ухвалою законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст. 345-3, 345-4, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (вх. № 4247 від 19.02.2026) про виконання рішення Господарського суду Харківської області від 01.09.2025 у справі № 922/2340/25.

2. Встановити новий строк для подання звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання рішення Господарського суду Харківської області від 01.09.2025 у справі № 922/2340/25 -протягом трьох місяців з дня набрання ухвалою законної сили.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку, відповідно до ст. 256-257 ГПК України, протягом десяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 12.03.2026.

СуддяН.М. Кухар