УХВАЛА

про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення

м. Київ

27.02.2026Справа № 910/2061/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А. М., розглянувши матеріали

заяви стягувача - Приватного акціонерного товариства "РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР"

про зобов`язання боржника подати звіт про виконання рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2023 року

у справі № 910/2061/23

за позовом Приватного акціонерного товариства "РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" (пр. Б. Хмельницького 122, м. Дніпро, 49033)

до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ "ІНФОРМ-РЕСУРСИ" (проїзд Військовий буд. 8, м. Київ, 01103)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство внутрішніх справ України (вул. А. Богомольця, 10, м. Київ, 01601)

про стягнення 222 510,98 грн.

Представники сторін: без виклику.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Розівський елеватор" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ "ІНФОРМ-РЕСУРСИ" про стягнення 222 510,98 грн., а саме 35 666,93 грн. процентів річних та 186 844,05 грн. втрат від інфляції.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем як боржником рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2020 року у справі № 904/4816/19 в частині сплати на користь позивача збитків в сумі 388 146,40 грн., у зв`язку з чим позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України нараховані проценти річних та втрати від інфляції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/2061/23 та приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, за відсутності клопотань будь-якої із сторін про інше та підстав для розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін з ініціативи суду, господарським судом на підставі частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України вирішено розгляд справи № 910/2061/23 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Крім того, вказаною ухвалою суду від 06.03.2023 року за клопотанням позивача залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Міністерство внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, ).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.11.2023 року у справі №910/2061/23 позов Приватного акціонерного товариства "РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ "ІНФОРМ-РЕСУРСИ" (проїзд Військовий буд. 8, м. Київ, 01103, ) на користь Приватного акціонерного товариства "РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" (пр. Б. Хмельницького 122, м. Дніпро, 49033, ) 28 476 (двадцять вісім тисяч чотириста сімдесят шість) грн. 68 коп. процентів річних, 176 105 (сто сімдесят шість тисяч сто п`ять) грн. 12 коп. інфляційних втрат та 3 068 (три тисячі шістдесят вісім) грн. 88 коп. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На примусове виконання вказаного рішення суду, яке набрало законної сили 12.12.2023 року, Господарським судом міста Києва 01.01.2024 року видано відповідний наказ.

Як встановлено судом, 09.02.2026 року через систему "Електронний суд" від стягувача - Приватного акціонерного товариства "РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" надійшла заява б/н від 09.02.2026 року про зобов`язання боржника - Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ "ІНФОРМ-РЕСУРСИ" подати до суду звіт про виконання рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2023 року у справі №910/2061/23, з доказами надсилання до електронних кабінетів третьої особи та Печерського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Вказана заява мотивована тим, що боржник є суб`єктом господарювання державного сектору економіки, який за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань перебуває в стадії припинення з 29.10.2018 року, а також враховуючи відкриття державним виконавцем Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчого провадження НОМЕР_1 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 01.01.2024 року у справі №910/2061/23 про стягнення з Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ "ІНФОРМ-РЕСУРСИ" заборгованості в сумі 28 476,68 грн. процентів річних, 176 105,12 грн. втрат від інфляції та 3068,88 грн. судового збору та відсутність доказів виконання боржником рішення суду в справі №910/2061/23.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2026 року вищевказана заява була передана на розгляд судді Селівону А. М.

Інших заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, стягувачем суду не надано.

Частиною 1 статті 345-1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, за письмовою заявою стягувача може зобов`язати боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення у господарських справах:1) про захист ділової репутації; 2) що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції; 3) в інших спорах немайнового характеру.

Стягувач може звернутися до суду із заявою, передбаченою частиною першою цієї статті, в разі невиконання боржником судового рішення та за умови відкриття виконавчого провадження (частина 2 статті 345-1 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 345-2 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає заяву про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 345-1 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні за правилами статті 342 цього Кодексу.

Отже, враховуючи положення ст. 345-2 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглянути заяву стягувача - Приватного акціонерного товариства "РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 910/2061/23 в порядку письмового провадження.

Розглянувши вказану заяву стягувача про зобов`язання боржника подати звіт про виконання рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2023 року у справі №910/2061/23 суд зазначає, що відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України судовий контроль за виконанням судових рішень у господарських справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом.

Положеннями частини 4 статті 345-1 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що якщо боржником, який не виконує судове рішення, є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, суб`єкт господарювання державного або комунального сектору економіки, суд за письмовою заявою стягувача та за умови відкриття виконавчого провадження зобов`язує такого боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення незалежно від характеру спору.

Приписами частини 1 та 8 статті 63 Господарського кодексу України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин та набрання рішенням суду у справі № 910/2061/23 законної сили, визначено, що залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства таких видів: приватне підприємство, що діє на основі приватної власності громадян чи суб`єкта господарювання (юридичної особи); підприємство, що діє на основі колективної власності (підприємство колективної власності); комунальне підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади; державне підприємство, що діє на основі державної власності; підприємство, засноване на змішаній формі власності (на базі об`єднання майна різних форм власності); спільне комунальне підприємство, що діє на договірних засадах спільного фінансування (утримання) відповідними територіальними громадами - суб`єктами співробітництва. В Україні можуть діяти також інші види підприємств, передбачені законом. У випадках існування залежності від іншого підприємства, передбачених статтею 126 цього Кодексу, підприємство визнається дочірнім.

Як передбачено частинами 2-3 статті 22 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання державного сектора економіки є суб`єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб`єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п`ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів. Повноваження суб`єктів управління у державному секторі економіки - Кабінету Міністрів України, міністерств, інших органів влади та організацій щодо суб`єктів господарювання визначаються законом. Зазначені суб`єкти управління у державному секторі економіки можуть приймати рішення, необхідні для підготовки до реалізації та здійснення державно-приватного партнерства (концесії), які є обов`язковими до виконання підприємствами, установами, організаціями, що перебувають у сфері їх управління.

Наразі, Господарський кодекс України втратив чинність 28.08.2025 року, водночас, відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, відтак, оскільки спір між сторонами у справі № 910/2061/23 виник до 28.08.2025 року, суд дійшов висновку про можливість застосування до спірних правовідносин приписів Господарського кодексу України.

Як встановлено судом за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновником боржника - Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ "ІНФОРМ-РЕСУРСИ" є держава в особі Міністерства внутрішніх справ України, отже боржник належить до суб`єктів господарювання державного сектору економіки.

Суд зазначає, що згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказано, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з мотивувальною частиною рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009 року виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

У рішенні від 15.10.2009 року Європейський суд з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" вказав на те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його корись, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено ст.1 Першого протоколу.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконання або надмірно його затримувати, а держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Згідно з частиною 1 статті 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною 3 статті 327 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Статтею 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" унормовано, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Зокрема, судові накази віднесено до виконавчих документів, на підставі яких рішення підлягають примусовому виконанню органами державної виконавчої служби (частина 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження").

З матеріалів справи вбачається, що 19.01.2024 року державним виконавцем Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 01.01.2024 року у справі №910/2061/23.

Згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень в процесі реалізації примусового виконання рішення суду в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 державним виконавцем 19.01.2024 року винесено постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та про стягнення виконавчого збору, а також 13.02.2024 року накладено арешт на кошти боржника шляхом винесення постанови про арешт коштів боржника та 31.01.2025 року винесено постанову про розшук майна боржника.

Станом на даний час виконавче провадження № НОМЕР_2 триває та перебуває на виконанні Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

В свою чергу, в поданій суду заяві стягувач вказує на те, що боржник не виконує рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2023 року у справі № 910/2061/23 та, окрім цього, з 29.10.2018 року перебуває в стадії припинення у зв`язку з ліквідацією Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «ІНФОРМ-РЕСУРС».

Водночас, матеріали справи не містять доказів виконання (часткового виконання) рішення суду у даній справі та станом на час розгляду заяви стягувача останнє залишається невиконаним.

Окрім цього суд зазначає, що згідно ч. 5 ст. 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

За приписами ч. 4 ст. 105 ЦК України до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Як встановлено судом, наказом МВС України від 12.10.2018 року №831 «Про рішення щодо припинення Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «ІНФОРМ-РЕСУРС» прийнято рішення щодо припинення ДП МВС «ІНФОРМ-РЕСУРС» шляхом ліквідації.

Суд зазначає, що відповідно до ст.ст. 104, 105, 110-112 ЦК України ліквідація юридичної особи є способом припинення, який не передбачає правонаступництва, яке можливе лише внаслідок реорганізації юридичних осіб, відтак, відомості про правонаступників в реєстрі не значаться.

Таким чином, враховуючи відсутність доказів неможливості виконання боржником рішення суду у даній справі або доказів, що можуть свідчити про виконання рішення суду у справі № 910/2061/23 саме боржником, наявність факту відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2, а також приймаючи до уваги те, що ДП МВС «ІНФОРМ-РЕСУРС» є суб`єктом господарювання державного сектору економіки, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість поданої стягувачем - Приватним акціонерним товариством "РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" заяви про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (ч. 2 ст. 345-2 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.3 статті 345-2 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання боржником відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

Згідно з ч.6 ст.345-2 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про задоволення заяви та зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення є остаточною і оскарженню не підлягає. Заперечення на таку ухвалу включаються до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 345-4 цього Кодексу.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви стягувача - Приватного акціонерного товариства "РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" та зобов`язання боржника - Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ "ІНФОРМ-РЕСУРСИ" подати звіт про виконання рішення суду у даній справі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 76-79, 232-235, 326-327, 339, 3451-3452 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву стягувача - Приватного акціонерного товариства "РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення у справі № 910/2061/23 задовольнити.

2. Зобов`язати боржника - Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ "ІНФОРМ-РЕСУРСИ" () подати до суду протягом тридцяти днів з дня отримання даної ухвали звіт про виконання рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2023 року у справі №910/2061/23.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя А.М. Селівон