ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2026 р. Справа№ 910/7797/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Майданевича А.Г.

розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Овертранс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2025

у справі № 910/7797/25 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Овертранс»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша»

про стягнення 58 001,28 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішень господарських судів

Товариство з обмеженою відповідальністю «Овертранс» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про стягнення 58 001,28 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач відмовився здійснити доплату страхового відшкодування у сумі 48 862,54 грн за договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО PRO» № 06.11.14.24.00023 від 23.01.2024, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 48 862,54 грн основного боргу, 1 710,19 грн інфляційних втрат, 493,98 грн 3% річних, 434,87 грн пені та 6 500,00 грн витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.08.2025 у справі № 910/7797/25 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Овертранс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від « 25» серпня 2025 року у справі № 910/7797/25 та ухвалити нове Рішення, яким задовольнити позовні вимоги скаржника.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вважає, що Звіт № 158-25Л_SOS_-42_ТР-13583 від 07.02.2025 року являється неналежним доказом у справі оскільки здійснено без особистого огляду експертом автомобіля VOLVO FH, реєстраційний номер НОМЕР_1 , містить лише міркування, а висновки обмежуються лише викладеними припущеннями і представляють власне судження оцінювача, про що зазначено у розділі Загальних положень самого звіту.

Скаржник вказує на те, що ним двічі заявлялось про виключення з числа доказів Звіт №158-25Л_SOS_-42_ТР-13583 від 07.02.2025, як неналежного. Проте суд першої інстанції не тільки бере за основу даний звіт, а й долучив в порушення процесуального закону до матеріалів справи чергові неналежні докази: 2 скріншоти (це при тому, що середню ринкову ціну такого КТЗ експертом визначено як середнє арифметичне значення 5 цінових показників), які за твердженням відповідача мають якесь підтвердження до звіту № 158- 25Л_SOS_-250123- 302642_ТР-13583 від 07.02.2025.

На думку скаржника, відхилення судом Висновку судового експерта за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження №22744 від 22.05.2025 року здійснено з порушенням ч.1 ст.104 ГПК України.

Скаржник вважає, що підстав до застосування коефіцієнту пропорційності згідно п.9.10. Договору добровільного страхування наземного транспорту «KASKO PRO» №06-11.14.24.00023 від 23.01.2024 року у відповідача не було і не має.

Скаржник, за наявності обгрунтованих сумнівів у правильності Висновку судового експерта за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження №22744 від 22.05.2025 щодо визначення ринкової вартості автомобіля VOLVO FH, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого в ДТП 27.12.2024 (необґрунтованість, суперечність з іншими матеріалами справи тощо) заявляє про призначення повторної експертизи та доручити її проведення експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, а також просить скасувати Рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2025 у справі № 910/7797/25 та ухвалити нове Рішення, яким задовольнити позовні вимоги скаржника.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що у разі не надходження відповідного клопотання від оцінювача про отримання додаткових відомостей у замовника оцінки не виникає обов`язку надання іншим додаткових документів, ніж ті, які були надані першочергово. Вимога щодо обов`язкового особистого огляду не є категоричною. Законодавець прямо передбачив винятки, коли оцінювач може здійснити розрахунок на підставі даних, наданих без безпосереднього огляду - за наявності відповідного рішення органу або особи, яка залучила експерта. Звертаємо увагу, що абзац 2 пункту 5.1 Методики не містить положення про те, що органом або особою, який(а) призначає експертизу, може бути виключно суд. Натомість, положення Методики вживає ширше поняття - "орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта)". У випадку врегулювання страхового випадку, таким органом/особою правомірно виступає страхова компанія як замовник оцінки, яка організувала проведення огляду та передала оцінювачу всю наявну вихідну інформацію, необхідну для проведення дослідження, в тому числі, заяву про страхове відшкодування, в якій власник транспортного засобу надав згоду на проведення оцінки та уповноважив страхову компанію діяти від його імені. Інших вимог щодо додаткових матеріалів від оцінювача до ПрАТ "СК "Перша" не надходило, що свідчить про наявність повного обсягу необхідних даних для формування звіту згідно з Методикою. Усі додаткові документи для оцінки надаються виключно за клопотанням оцінювача у відповідності до п. 4.6 Методики.

Відповідач зазначає, що невключення роздруківок із зазначенням URL-адреси не може бути підставою для автоматичного заперечення оцінки чи визнання звіту неналежним доказом, оскільки звіт має містити аналіз використаних джерел, але не форму їх подання. В даному випадку Звіт наданий відповідачем відповідає всім змістовним вимогам Методики і не може бути визнаний недопустимим доказом лише з формальних міркувань. В той же час, як доказ достовірності інформації, що використовувалася при складанні звіту, до матеріалів справи відповідачем додатково долучено скріншоти з відповідних джерел, які підтверджують доступність та обґрунтованість технічних параметрів, зазначених у висновку. Таким чином, недотримання формальних вимог до звіту не тягне за собою автоматичного визнання звіту не законним, не дійсним чи не належним доказом.

Щодо Висновку експерта за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження № 22744 від 22.05.2025, відповідач вказує на те, що судовий експерт не використав порівняльний підхід, який передбачений Методикою. Натомість застосовано спрощений аналіз цін аналогічних транспортних засобів із застосуванням коригувальних коефіцієнтів, що є відхиленням від вимог пунктів 7.3 та 7.35 Методики. Так, відсутність чітких розрахунків та застосування коефіцієнтів (амортизації, регіону реалізації, технічного стану, пробігу тощо) унеможливлює визнання такого висновку, як належного доказу, що відповідає встановленим стандартам оцінки. Крім того, судовий експерт не дотримався вимог щодо визначення дійсної вартості нового транспортного засобу на дату події (27.12.2024). Замість того, щоб отримати актуальну інформацію про вартість нового автомобіля у офіційного дилера або з відкритих джерел первинного ринку на дату оцінки, експерт використав дані митної декларації та інвойсу, датованих 18.01.2024, які не відображають фактичну ринкову ситуацію станом на дату страхового випадку. Такий підхід є некоректним та суперечить Методичним вимогам, оскільки відповідно до п. 7.35 Методики, при розрахунку ринкової вартості КТЗ необхідно використовувати актуальні цінові пропозиції, а не історичні довідкові дані, які не відповідають умовам ринку на момент оцінки.

Відповідач зазначає, що Висновок судового експерта не може прийматися, як належний доказ вартості транспортного засобу, оскільки не відповідає вимогам Методики та базується на спрощеному підході без належної деталізації та з урахування цін, які діяли не на момент події, що може призвести до викривлення дійсної ринкової вартості КТЗ.

Відповідач наголошує, що розмір страхового відшкодування здійснено відповідно до умов договору страхування та на підставі рахунку № LT-FH2412895 від 08.01.2025, наданого позивачем (копія міститься в матеріалах справи), таким чином ПрАТ «СК «Перша» у повному обсязі виконало свої зобов`язання перед позивачем, як це передбачено умовами договору страхування. Наразі позивач намагається неправомірно стягнути з відповідача кошти в розмірі 48 862,54 грн.

Відповідач звертає увагу на те, що підписавши договір страхування позивач погодився з його умовами, в тому числі з п.9.10, який визначає порядок визначення ринкової вартості застрахованого ТЗ.

Узагальнені доводи відповіді на відзив на апеляційну скаргу

Позивач вказує на те, що відповідно до Висновку судового експерта за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження №22744 від 22.05.2025 року ринкова вартість автомобіля VOLVO FH, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого в ДТП 27.12.2024, без врахування пошкоджень отриманих внаслідок ДТП становила 4 380 245,54 грн. Жодних клопотань від відповідача щодо призначення повторної експертизи у відповідності до ч.2 ст.107 ГПК України теж не має. Отже підстав до застосування коефіцієнту пропорційності згідно п.9.10. договору добровільного страхування наземного транспорту «KASKO PRO» №06-11.14.24.00023 від 23.01.2024 у відповідача не було і не має.

Узагальнені доводи заперечення (на відповідь на відзив на апеляційну скаргу)

Відповідач зазначає, що всі обґрунтування позивача щодо неналежності Звіту зводяться до того, що Звіт не відповідає вимогам встановленим для «висновку». Однак законодавство розмежовує такі поняття як «звіт» та «висновок».

Відповідач вказує на те, що відповідно до розділу «терміни та визначення» частини 2 договору страхування встановлено: дійсна (ринкова) вартість ТЗ та/або ДО - це вартість ТЗ (та/або ДО) за яку можливе відчуження ТЗ (та/або ДО) на ринку подібного ТЗ (та/або ДО) на дату оцінки за договором, укладеним між покупцем та продавцем, за умови, що кожна зі сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу. Тобто, виходячи з умов договору страхування, дійсна (ринкова) вартість визначається на дату оцінки, на підставі Звіту, а не на підставі цін вказаних у договорі купівлі-продажу, визначених на власний розсуд сторін.

Використання застарілої інформації призводить до викривлення результату оцінки, що унеможливлює встановлення об`єктивної ринкової вартості транспортного засобу, як того вимагає законодавство. Така помилка є істотною та ставить під сумнів достовірність і правомірність експертного висновку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/7797/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Овертранс» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2025 у справі № 910/7797/25. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Овертранс» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2025 у справі № 910/7797/25 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

Розглянувши клопотання про призначення експертизи, викладене позивачем у апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, враховуючи викладене та наступне.

Позивач просить призначити судову експертизу за наявності обгрунтованих сумнівів у правильності Висновку судового експерта за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження №22744 від 22.05.2025 року щодо визначення ринкової вартості автомобіля VOLVO FH, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого в ДТП 27.12.2024 року (необґрунтованість, суперечність з іншими матеріалами справи тощо).

Відповідно до ст. 98, 99 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас, експертиза призначається для з`ясування питань, що потребують спеціальних знань. Як видно з зазначених норм права перед судовими експертами не ставляться правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що питання про призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та достатності інших доказів у справі.

Також слід зазначити, що клопотання про призначення експертизи на стадії апеляційного розгляду справи повинно бути вмотивоване і обґрунтоване.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи дійсні обставини справи, характер спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що для вирішення спору у даній справі у суду відсутня потреба у проведенні судової експертизи, оскільки, наявні у справі докази дають можливість встановити фактичні дані, які входять до предмета доказування, а встановлення обставин спору, із врахуванням принципів змагальності та диспозитивності господарського судочинства, у цьому випадку не потребує застосування спеціальних знань у сфері іншій, ніж право.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, систематичні оголошення сигналу повітряної тривоги, тимчасові непрацездатності суддів, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/7797/25 розглядалась протягом розумного строку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, 23.01.2024 між позивачем, як страхувальником, та відповідачем, як страховиком, укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО PRO» № 06.11.14.24.00023, предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать діючому законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом (Volvo FH, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) та іншим майном, зазначеним в розділах 5,6 частини 1 договору.

27.12.2024 сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено застрахований транспортний засіб Volvo FH, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

30.12.2024 позивач звернувся до відповідача із повідомленням про настання події, а 10.01.2025 із заявою про страхове відшкодування.

За результатом розгляду заяви позивача, відповідачем було прийнято рішення про здійснення виплати страхового відшкодування.

На підставі рахунку ТОВ «ФХ Сервіс» № LT-FH2412895 від 08.01.2025, страхового акту № ТР-13583 та розрахунку страхового відшкодування, 18.02.2025 відповідач виплатив позивачу страхове відшкодування в розмірі 350 504,37 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 12342 від 18.02.2025.

20.02.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою № 224, в якій просив повторно переглянути наявні матеріали справи та прийняти рішення про доплату страхового відшкодування.

28.02.2025 відповідач направив позивачу лист № 644, в якому повідомив, що ним визначено розмір страхового відшкодування на підставі рахунку ТОВ «ФХ Сервіс» № LT-FH2412895 від 08.01.2025 р. у розмірі 350 504,37 грн, відтак відповідач виконав свої зобов`язання у повному обсязі.

Враховуючи, що відповідач не здійснив доплату страхового відшкодування у розмірі 48 862,54 грн, позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вже зазначалось, між позивачем та відповідачем укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО PRO» № 06.11.14.24.00023 від 23.01.2024, тобто, підписавши договір страхування № 06.11.14.24.00023 від 23.01.2024 без жодних зауважень та заперечень щодо його змісту, позивач і відповідач погодили умови даного договору, які є обов`язковими для виконання.

З матеріалів справи вбачається, що розмір страхового відшкодування здійснено у відповідності до умов договору страхування та на підставі рахунку № LT-FH2412895 від 08.01.2025.

Відповідно до п. 12.1.1 частини 1 договору передбачено опцію страхування «розрахунок страхового відшкодування на підставі рахунку СТО за вибором страхувальника при погодженні зі страховиком».

Порядок визначення розміру збитків та страхового відшкодування встановлено розділом 9 договору.

Так, за змістом п. 9.1.3 частини 2 договору розмір страхового відшкодування визначається виходячи з розміру прямих збитків, завданих страхувальнику в результаті страхового випадку, відповідно до умов договору на підставі рахунків СТО за вибором страхувальника при погодженні зі страховиком, якщо в частині 1 договору зазначено опцію «розрахунок страхового відшкодування на підставі рахунку СТО за вибором страхувальника при погодженні зі страховиком та за умови: перерахування коштів на рахунок СТО, згідно рахунку, виставленого відповідно до п. 8.1.6 частини 2 договору або перерахування коштів страхувальнику у випадку надання акту виконаних робіт та банківських документів про оплату відновлювального ремонту на зазначеному СТО з урахуванням умов п. 7.1.4.1 частини 2 договору. При ненаданні цих документів розрахунок здійснюється на підставі калькуляції страховика.

Відповідно до п. 9.10 частини 2 договору якщо на момент настання страхового випадку страхова сума по ТЗ (ДО) виявиться меншою ніж 90% від дійсної (ринкової) вартості такого ТЗ (ДО), то страхове відшкодування виплачується з урахуванням коефіцієнту пропорційності, який застосовується до розміру збитку та розраховується наступним чином: страхова сума по ТЗ (ДО) ділиться на дійсну (ринкову) вартість застрахованого ТЗ (ДО) на дату настання страхового випадку, визначену на підставі Звіту про оцінку (висновку товарознавчого дослідження). Якщо страхова сума по ТЗ (ДО) дорівнює або становить більше 90% від дійсної вартості такого ТЗ (ДО), то при розрахунку страхового відшкодування коефіцієнт пропорційності не застосовується.

Як вбачається зі звіту № 158-25Л_SOS_-42_ТР-13583 від 07.02.2025 (далі - звіт,) ринкова вартість автомобіля Volvo FH НОМЕР_1 станом на 27.12.2024 складає 5 598 518,97 грн.

Водночас, за умовами п. 13.1 частини 1 договору страхова сума по ТЗ Volvo FH НОМЕР_1 складає 4 900 000,00 грн.

Враховуючи, що ринкова вартість застрахованого ТЗ станом на дату ДТП перевищила страхову суму за договором, відповідач, керуючись п. 9.10 договору страхування, здійснив розрахунок коефіцієнту пропорційності та застосував даний коефіцієнт при розрахунку розміру страхового відшкодування належного до виплати. Оскільки, страхова сума виявилася меншою ніж 90% від дійсної (ринкової) вартості застрахованого ТЗ, то, відповідно, розрахунок розміру страхового відшкодування здійснено з урахуванням коефіцієнту пропорційності (формула розрахунку наведена відповідачем в поясненнях від 16.07.2025).

Відповідно до розділу «терміни та визначення» частини 2 договору страхування дійсна (ринкова) вартість ТЗ та/або ДО - це вартість ТЗ (та/або ДО) за яку можливе відчуження ТЗ (та/або ДО) на ринку подібного ТЗ (та/або ДО) на дату оцінки за договором, укладеним між покупцем та продавцем, за умови, що кожна зі сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

З огляду на умови договору страхування, дійсна (ринкова) вартість визначається на дату оцінки, на підставі звіту, а не станом на дату придбання транспортного засобу на підставі договору купівлі-продажу, тому, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що підписавши договір страхування позивач погодився з його умовами, в тому числі з п. 9.10, який і визначає порядок визначення ринкової вартості застрахованого ТЗ.

Тобто, відповідачем належним чином та в повному обсязі виконано взяті на себе зобов`язання за договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО PRO» № 06.11.14.24.00023 від 23.01.2024.

Щодо висновку експерта, складеного за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження № 22744 від 22.05.2025, на який посилається позивач у позовній заяві, а також у апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що вказаний висновок не містить порівняльного підходу, який передбачений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України, Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства фінансів України № 142/5/2092/649/24 від 24.11.2003.

Також колегія суддів враховує те, що судовим експертом не дотримано вимог щодо визначення дійсної вартості нового транспортного засобу на дату події (27.12.2024), натомість використано дані митної декларації та інвойсу, датованих 18.01.2024, які не відображають фактичну ринкову ситуацію станом на дату страхового випадку.

Із висновку не вбачається отримання експертом актуальної інформації про вартість нового автомобіля у офіційного дилера або з відкритих джерел первинного ринку на дату оцінки.

Враховуючи викладене, з огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду про недоведеність позивачем належними, допустимими доказами неправильного визначення відповідачем суми страхового відшкодування, у зв`язку із чим, підстави для задоволення позовної вимоги як про стягнення доплати страхового відшкодування на суму у розмірі 48 862,54 грн, так і похідних позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені, 3% річних та інфляційних втрат, відсутні.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з огляду на встановлені обставини справи, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2025 у справі № 910/7797/25, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Порядок визначення розміру збитків та страхового відшкодування встановлено розділом 9 договору. Керуючись умовами договору страхування, в тому числі п. 9.10 договору страхування, відповідач здійснив розрахунок коефіцієнту пропорційності та застосував даний коефіцієнт при розрахунку розміру страхового відшкодування належного до виплати.

Хоча скаржник стверджує, що ринкова вартість транспортних засобів Volvo FH не змінилась за період 2023-2025 і має визначатись не на підставі Звіту, а на підставі договору купівлі-продажу № UKR5_0125VTC від 06.02.2025, такі твердження скаржника суперечать умовам договору страхування.

Колегія суддів апеляційної інстанції враховує те, що невключення роздруківок із зазначенням URL-адреси не може бути підставою для автоматичного заперечення оцінки чи визнання звіту неналежним доказом, оскільки звіт має містити аналіз використаних джерел, але не форму їх подання. Наданий відповідачем звіт відповідає всім змістовним вимогам Методики і не може бути визнаний недопустимим доказом лише з формальних міркувань. В той же час, як доказ достовірності інформації, що використовувалася при складанні звіту, в матеріалах справи наявні скріншоти з відповідних джерел, які підтверджують доступність та обґрунтованість технічних параметрів, зазначених у звіті.

Також колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про те, що висновок експерта є лише одним із доказів і не володіє вищою юридичною силою, водночас, наявні в справі документи та встановлені обставини справи дають можливість встановити фактичні дані, які входять до предмета доказування.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що скаржником не обгрунтовано, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження судом першої інстанції доказів і встановлення обставин справи чи застосування норм права, тобто доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 25.08.2025 у справі № 910/7797/25, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2025 у справі № 910/7797/25, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає інші посилання скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна Товариства з обмеженою відповідальністю «Овертранс» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2025 у справі № 910/7797/25 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2025 у справі № 910/7797/25 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Овертранс» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2025 у справі № 910/7797/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2025 у справі № 910/7797/25 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу 910/7797/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

А.Г. Майданевич