УХВАЛА

04 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 920/731/25

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване управління "Хіммонтаж-14" (далі - Товариство)

на рішення Господарського суду Сумської області від 17.11.2025 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026

за позовом Керівника Охтирської окружної прокуратури Сумської області в інтересах держави в особі Управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства Охтирської міської ради

до Товариства

про стягнення 2 693 279,96 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство 19.02.2026 (через систему "Електронний суд") звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 17.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026, а справу № 920/731/25 передати на новий розгляд.

Разом з тим у касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень.

Перевіривши матеріали поданої касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що остання підлягає залишенню без руху, виходячи з такого.

Відповідно до частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, Кодекс) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Приписами пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено, підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Зміст касаційної скарги свідчить, що як на підставу для касаційного оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 17.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 скаржник посилається на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України та зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій, зокрема, статей 527, 530, 546, 549, 614, 610, 612, 837, 875 Цивільного кодексу України за відсутності висновків Верховного Суду щодо застосування вказаних норм у подібних правовідносинах.

Разом з тим у скарзі скаржник зазначає про те, що судові рішення оскаржуються з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини третьої статті 310 ГПК України, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази та встановив обставини на підставі недопустимих доказів.

Суд звертає увагу скаржника на те, що у разі подання касаційної скарги з підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, касаційна скарга має містити зазначення обставин, наведених у частинах першій, третій статті 310 цього Кодексу.

При цьому якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено, зокрема, обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та обґрунтування того, чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Однак у касаційній скарзі скаржник, посилаючись на пункт 4 частини третьої статті 310 цього Кодексу, не зазначив обставин, які встановлені на підставі недопустимих доказів (яких саме) та не навів обґрунтувань того, чому, на думку скаржника, останні є недопустимими.

З огляду на викладене Суд доходить висновку, що касаційна скарга оформлена з порушенням вимог статті 290 ГПК України, оскільки не містить належного обґрунтування передбачених частиною другою статті 287 ГПК України підстав для оскарження додаткового рішення першої інстанції у цій справі.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Порядок і розмір сплати судового збору встановлений Законом України "Про судовий збір" (далі - Закон в редакції Закону від 18.06.2025 № 4508-IX ).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За приписами підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду судовий збір складає 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми.

Згідно з частиною третьою статті 4 Закону при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Предметом позову у цій справі є стягнення штрафних санкцій (неустойки) у розмірі 2 693 279, 96 грн за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором будівельного підряду.

Так, згідно з рішенням Господарського суду Сумської області від 17.11.2025 у справі №920/731/25, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з на користь Управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства Охтирської міської ради 9748, 07 грн неустойки. Стягнуто з Товариства на користь Сумської обласної прокуратури 2422, 40 грн витрат зі сплати судового збору.

Постановою апеляційного господарського суду від 20.01.2026, зокрема: рішення Господарського суду Сумської області від 17.11.2025 у справі № 920/731/25 скасовано частково з ухваленням нового рішення, згідно з яким позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства на користь Управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства Охтирської міської ради 2 664 557,53 грн неустойки. В решті позовних вимог відмовлено.

Як свідчить зміст касаційної скарги, скаржник не погоджується з рішеннями судів попередніх інстанцій, просить їх скасувати, а справу направити на новий розгляду до суду першої інстанції.

Отже, з огляду на викладене за подання цієї касаційної скарги з урахуванням понижуючого коефіцієнта, який підлягає застосуванню, судовий збір мав обчислюватись та сплачуватись до спеціального фонду Державного бюджету України з урахуванням вимог вказаних норм Закону у розмірі 64 638,72 грн (2 693 279,96 грн*1,5%*200%*0,8).

Проте до касаційної скарги скаржником не додано доказів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі; не зазначено про наявність таких доказів і в додатках до касаційної скарги.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Отже, суд касаційної інстанції зазначає, що скаржнику необхідно усунути недоліки шляхом подання касаційної скарги у новій редакції, в якій уточнити підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України та належним чином обґрунтувати у чому саме полягало порушення судами норм процесуального права, яке призвело до встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, та конкретно зазначити як обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів, так і обґрунтувати чому, на думку скаржника, такі докази є недопустимими, а також

- надати суду оригінал документа, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 64 638,72 грн на реквізити, які зазначені на вебсайті Верховного Суду у розділі "Платiжнi реквiзити для перерахування судового збору в гривнях", із зазначенням у призначенні платежу обов`язкових реквізитів, зокрема, щодо інформації про номер справи, у межах якої подається відповідна скарга.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що неусунення названих недоліків протягом установленого строку матиме наслідком повернення касаційної скарги відповідно до частини четвертої статті 174 ГПК України.

З огляду на залишення касаційної скарги без руху заявлене скаржником клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень залишається без вирішення до усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись статтями 174, 234, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване управління "Хіммонтаж-14" на рішення Господарського суду Сумської області від 17.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 зі справи № 920/731/25 залишити без руху.

2. Надати Товариству з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване управління "Хіммонтаж-14" строк для усунення недоліків, який становить не більше 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через систему "Електронний суд" або поштою за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.

3. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване управління "Хіммонтаж-14", що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду І. В. Булгакова