УХВАЛА

04 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 927/223/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. головуючого, Зуєва В.А., Міщенка І.С.,

секретар судового засідання Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Товариства з обмеженою відповідальністю

«Крок-Укрзалізбуд» Пономаренка В.І.,

Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району

Чернігівської області не з`явився,

Комунального підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Сухополов`янське» Сухополов`янської сільської ради не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Комунального підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Сухополов`янське» Сухополов`янської сільської ради

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 (у складі колегії суддів: Коробенко Г.П. (головуючий), Тарасенко К.В., Сибіга О.М.)

та рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.06.2025 (суддя Фесюра М.В.) в частині задоволених позовних вимог

у справі № 927/223/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Крок-Укрзалізбуд»

до Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, Комунального підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Сухополов`янське» Сухополов`янської сільської ради

про визнання недійсним в частині рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору оренди землі, витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Крок-Укрзалізбуд» (далі- ТОВ «Крок-Укрзалізбуд») звернулося до суду з позовом до Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області (далі Сухополов`янська сільська рада), Комунального підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Сухополов`янське» Сухополов`янської сільської ради (далі КП «СП «Сухополов`янське»), у якому просило суд:

- визнати недійсним рішення Сухополов`янської сільської ради в частині надання в оренду КП «СП «Сухополов`янське» земельних ділянок з кадастровими номерами :05:000:0046, :05:000:0497, :05:000:0858, :05:000:0850, :05:000:0859, :05:000:0851, :05:000:0864, :06:000:0101, :06:000:0146, :05:000:0865, :06:000:0147, :05:000:0866, :06:000:0148, :05:000:0857, :06:000:0142, :05:000:0091, :05:000:0619;

- визнати недійсними з моменту укладення договори оренди земельних ділянок від 25.08.2023, укладені між Сухополов`янською сільською радою та КП «СП «Сухополов`янське» щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :05:000:0046, :05:000:0497, :05:000:0858, :05:000:0850, :05:000:0859, :05:000:0851, :05:000:0864, :06:000:0101, :06:000:0146, :05:000:0865, :06:000:0147, :05:000:0866, :06:000:0148, :05:000:0857, :06:000:0142, :05:000:0091, :05:000:0619;

- витребувати з незаконного володіння КП «СП «Сухополов`янське» на користь позивача земельні ділянки з кадастровими номерами :05:000:0046, :05:000:0497, :05:000:0858, :05:000:0850, :05:000:0859, :05:000:0851, :05:000:0864, :06:000:0101, :06:000:0146, :05:000:0865, :06:000:0147, :05:000:0866, :06:000:0148, :05:000:0857, :06:000:0142, :05:000:0091, :05:000:0619;

- скасувати державну реєстрацію права оренди КП «СП «Сухополов`янське» на земельні ділянки з кадастровими номерами :05:000:0046, :05:000:0497, :05:000:0858, :05:000:0850, :05:000:0859, :05:000:0851, :05:000:0864, :06:000:0101, :06:000:0146, :05:000:0865, :06:000:0147, :05:000:0866, :06:000:0148, :05:000:0857, :06:000:0142, :05:000:0091, :05:000:0619.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2024 у справі № 927/1546/23 частково задоволено позов ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» до Сухополов`янської сільської ради та визнано укладеними додаткові угоди до договорів оренди нерозподіленої (невитребуваної) земельної ділянки № 49, № 107, № 143, № 162, № 163, № 164, № 260, № 261 від 05.08.2016. Проте відповідач всупереч вимогам законодавства передав спірні земельні ділянки в оренду КП «СП «Сухополов`янське», чим порушив права позивача.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 25.06.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025, позов задоволено частково. Визнано недійсними з моменту укладення договори оренди земельних ділянок від 25.08.2023, укладені між Сухополов`янською сільською радою та КП «СП «Сухополов`янське» щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :05:000:0046, :05:000:0497, :05:000:0858, :05:000:0850, :05:000:0859, :05:000:0851, :05:000:0864, :06:000:0101, :06:000:0146, :05:000:0865, :06:000:0147, :05:000:0866, :06:000:0148, :05:000:0857, :06:000:0142, :05:000:0091, :05:000:0619. У решті позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у грудні 2025 року КП «СП «Сухополов`янське» подало касаційну скаргу, у якій, з урахуванням нової редакції касаційної скарги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК), просить скасувати постановлені у справі судові рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання договорів недійсними та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Також відповідач просить вирішити питання розподілу судових витрат, стягнувши з ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» на користь КП «СП «Сухополов`янське» понесені ним судові витрати. КП «СП «Сухополов`янське» зазначило, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат становить 82361,60 грн (сплачений судовий збір).

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.01.2026 відкрито касаційне провадження у справі № 927/223/25 за касаційною скаргою КП «СП «Сухополов`янське» з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 04.03.2026.

ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» через систему «Електронний суд» подало два клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату, які в подальшому відповідно до клопотання від 18.02.2026 відкликало.

04.03.2026 ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» подало Суду додаткові пояснення.

Сухополов`янська сільська рада, КП «СП «Сухополов`янське» в судове засідання своїх представників не направили.

Відповідно до частини 1 статті 301 ГПК у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.

Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК.

Так, за змістом частини 1, пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.

Ураховуючи положення статті 202 ГПК, наявність відомостей про направлення учасникам справи ухвал з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, відсутність заяв зазначених учасників справи щодо розгляду справи, у тому числі, клопотань про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є їхнім правом, а не обов`язком, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представників Сухополов`янської сільської ради та КП «СП «Сухополов`янське».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ТОВ «Крок-Укрзалізбуд», дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

При вирішенні спору судами попередніх інстанцій установлено, що 05.08.2016 року між Прилуцькою районною державною адміністрацією Чернігівської області (далі Прилуцька РДА; орендодавець) та ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» (орендар) укладено договори оренди нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок відповідно: № 49 з кадастровими номерами: :05:000:0046, :05:000:0497, № 107 з кадастровими номерами: :05:000:0858, :05:000:0850, № 143 з кадастровими номерами: :05:000:0859, :05:000:0851; № 162 з кадастровими номерами: :05:000:0864, :06:000:0101, :06:000:0146, № 163 з кадастровим номерами: :05:000:0865, :06:000:0147, № 164 з кадастровими номерами: :05:000:0866, :06:000:0148, № 260 з кадастровими номерами: :05:000:0857, :06:000:0142, № 261 з кадастровими номерами: :05:000:0091, :05:000:0619.

У пункті 7 зазначених договорів оренди встановлено, що вони укладені строком на 7 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У такому випадку орендар повинен був не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

16.08.2016 зареєстровано право оренди земельних ділянок за цими договорами за ТОВ «Крок-Укрзалізбуд».

У зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» зазначені земельні ділянки перейшли у комунальну власність Сухополов`янської сільської ради, яка стала орендодавцем земельних ділянок.

13.06.2023 ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» звернулося до Сухополов`янської сільської ради з клопотанням № 13/06 про укладення додаткових угод про поновлення договорів оренди земельних ділянок. До цього клопотання було додано проєкти відповідних додаткових угод.

04.08.2023 відбулося засідання постійної комісії з питань земельних відносин та природокористування Сухополов`янської сільської ради, за результатами якого вирішено винести на розгляд сесії питання про припинення права оренди ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» та відмову у продовженні договірних відносин.

16.08.2023 рішенням 36 (позачергової) сесії 8 скликання Сухополов`янської сільської ради «Про відмову у поновленні договорів оренди нерозподілених (не витребуваних) земельних ділянок ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» позивачу відмовлено у поновленні договорів оренди. На цій же сесії Сухополов`янською сільською радою прийнято рішення про надання в оренду зазначених земельних ділянок третій особі КП «СП «Сухополов`янське».

25.08.2023 між Сухополов`янською сільською радою та КП «СП «Сухополов`янське» укладено договори оренди спірних земельних ділянок з кадастровими номерами: :05:000:0046, :05:000:0497, :05:000:0858, :05:000:0850, :05:000:0859, :05:000:0851, :05:000:0864, :06:000:0101, :06:000:0146, :05:000:0865, :06:000:0147, :05:000:0866, :06:000:0148, :05:000:0857, :06:000:0142, :05:000:0091, :05:000:0619 строком на 7 років.

25.08.2023 та 28.08.2023 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право оренди КП «СП «Сухополов`янське» на спірні земельні ділянки.

08.11.2023 ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» звернулося до суду з позовом до Сухополов`янської сільської ради про визнання укладеними додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок і рішенням Господарського суду Чернігівської області від 10.04.2024 у справі № 927/1546/23 у задоволенні позову ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2024 у справі № 927/1546/23 рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.04.2024 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» задоволено частково; визнано укладеними між Сухополов`янською сільською радою та ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» додаткові угоди до договорів оренди земельних ділянок з кадастровими номерами:

:05:000:0046, :05:000:0497, :05:000:0858, :05:000:0850, :05:000:0859, :05:000:0851, :05:000:0864, :06:000:0101, :06:000:0146, :05:000:0865, :06:000:0147, :05:000:0866, :06:000:0148, :05:000:0857, :06:000:0142, :05:000:0091, :05:000:0619.

Ухвалою Верховного Суду від 17.12.2024 у справі № 927/1546/23 касаційне провадження за касаційною скаргою Сухополов`янської сільської ради на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2024 закрито на підставі пункту 5 статті 296 ГПК.

24.10.2024 ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» звернулося до голови Сухополов`янської сільської ради з претензією № 2410-01/24, у який викладено вимогу про розірвання договорів оренди земельних ділянок, укладених з КП «СП «Сухополов`янське»; винести питання про розірвання цих договорів оренди на найближчу сесію Сухополов`янської сільської ради; забезпечити безперешкодну можливість реєстрації права оренди ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Претензію направлено на адресу голови Сухополов`янської сільської ради 28.10.2024 та отримано останнім 01.11.2024.

Відповіді на претензію ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» не отримало.

ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на обставини незаконної передачі Сухополов`янською сільською радою спірних земельних ділянок в оренду КП «СП «Сухополов`янське», чим порушено права позивача як користувача цих земельних ділянок.

Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, позов задовольнив частково та мотивував своє рішення тим, що укладення нових договорів оренди земельних ділянок під час дії договорів оренди зазначених земельних ділянок з іншим орендарем, суперечить законодавству та порушує права й інтереси первинного орендаря щодо користування орендованими земельними ділянками.

КП «СП «Сухополов`янське» у поданій касаційній скарзі підставу касаційного оскарження судових рішень обґрунтовує, зокрема, неправильним застосуванням судами при вирішення спору норм матеріального та процесуального права і не врахуванням висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, пункти 6.12, 6.14, стосовно того, що належним способом захисту прав первинного орендаря відповідає вимога про визнання відсутнім права оренди наступного орендаря, оскільки визнання недійсним договору оренди, який порушує переважне право, не є ефективним способом захисту, адже задоволення цієї позовної вимоги не здатне поновити майнову сферу позивача, а тому вимога не відповідає ефективному способу захисту.

Судами попередніх інстанцій при вирішенні спору не враховано, що обрання неналежного (неефективного) способу захисту порушеного права є підставою для відмови в позові, про що зазначено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 52), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155).

Скаржник послався на визначення поняття способу захисту цивільного права чи інтересу, про що зазначено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14).

Також скаржник у касаційній скарзі послався на те, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.

Скаржник послався на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 26.05.2020 у справі № 908/299/18 (пункт 67) стосовно того, що у законодавстві, що підлягає застосуванню у цій справі, прогалини немає, бо законом передбачений ефективний спосіб захисту.

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення у межах, передбачених статтею 300 ГПК, виходить із такого.

Частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Питання права касаційного оскарження урегульовано статтею 287 ГПК, частиною 2 якої встановлено підстави касаційного оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених цією процесуальною нормою.

Такі процесуальні обмеження щодо касаційного оскарження судових рішень не суперечать положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України застосовується судами України як частина національного законодавства, і відповідають практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України»).

Умови прийнятності касаційної скарги за змістом норм законодавства можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23.10.1996; «Brualla Gomes de la Torre v. Spain» від 19.12.1997).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі «Monnel and Morris v. the United Kingdom», серія A, N 115, с. 22, п.56, а також рішення від 29.10.1996 у справі «Helmers v. Sweden», серія A, N 212-A, с.15, п.31).

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду». При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

Однією з підстав касаційного оскарження судових рішень відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

При цьому, необхідно зазначити, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 ГПК, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 зазначено, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими. Відсутність такої подібності зумовлює закриття касаційного провадження.

Проаналізувавши висновки, викладені у зазначених постановах Верховного Суду, на які послався скаржник у касаційній скарзі на обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень у справі № 927/223/25, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, суд касаційної інстанції вважає, що правовідносини у зазначених справах не є подібними з огляду на таке.

Так, у справі № 916/1415/19 предметом позову є вимоги позивача до відповідачів про визнання припиненими договорів іпотеки, на підставі яких один із відповідачів здійснив відчуження спірного майна. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.01.2021 у цій справі навела правовий висновок, за яким, зокрема, виходячи з обставин цієї справи, належному способу захисту права позивача відповідатиме звернення до суду одночасно з вимогами про визнання відсутнім права іпотеки відповідача та про визнання права іпотеки позивача. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» судове рішення про задоволення таких вимог є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей як про припинення права іпотеки відповідача (якщо таке право зареєстроване), так і про право іпотеки позивача.

Натомість у справі № 927/223/25, що розглядається, суди попередніх інстанцій, установивши, що оспорювані договори оренди не відповідають вимогам закону та порушують права позивача як орендаря спірних земельних ділянок, дійшли висновку про наявність правових підстав для визнання цих договорів недійсними, зазначивши при цьому, що в силу статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, і, за встановлених у цій справі обставин, відповідає належному та ефективному способу захисту порушених прав позивача.

При цьому висновки судів у цій справі щодо застосування до спірних правовідносин положень статті 16 Цивільного кодексу України не суперечать наведеним вище висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19.

Крім того, зацитовані скаржником у касаційній скарзі правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 52; позов про визнання незаконним та скасування рішення), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76; позов про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155; позов про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, державних актів на право власності на земельні ділянки, свідоцтв про право власності на земельні ділянки, рішень про державну реєстрацію права власності на ці об`єкти нерухомого майна, договорів іпотеки та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння) щодо самостійної підстави для відмови в задоволенні позовних вимог у разі обрання неналежного (неефективного) способу захисту порушеного права; від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5; позов про визнання недійсними та скасування державних актів на право користування земельними ділянками), від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14; позов про звернення стягнення на предмет іпотеки) щодо визначення поняття способу захисту; від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (позов про стягнення безпідставно одержаних коштів і за зустрічним позовом відповідача до позивача про визнання договору укладеним та стягнення заборгованості за договором підряду), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (позов про зобов`язання вчинити дії), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (позов про зобов`язання вчинити дії та стягнення компенсації), від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 (позов про визнання недійсним нікчемного договору про розірвання договору застави майнових прав), від 26.05.2020 у справі № 908/299/18 (пункт 67; позов про поновлення договору оренди землі) щодо застосування конкретного способу захисту, який є ефективним для захисту порушених прав, є загальними вимогами процесуального та матеріального законодавства щодо способів судового захисту, певним алгоритмом дій суду та мають бути дотримані судами при розгляді будь-якого судового спору. Однак у кожній з наведених справ, які переглядались Верховним Судом, ці норми застосовані з урахуванням конкретних обставин справи та поданих сторонами доказів у межах конкретного предмета доказування.

Верховний Суд зазначає, що цитування скаржником окремих висновків, наведених у зазначених постановах Верховного Суду, не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, а зміст зазначених скаржником постанов не свідчить про застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків, викладених у цих постановах.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження з підстави, передбаченої пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК.

Керуючись статтями 234, 235, 296, 314 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Сухополов`янське» Сухополов`янської сільської ради на постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 та рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.06.2025 у справі № 927/223/25.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: В.А. Зуєв

І.С. Міщенко