СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Харків Справа № 922/813/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Лакіза В.В., суддя Мартюхіна Н.О.;

за участі секретаря судового засідання Андерс О.К.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу (вх.№1614Х/2) керівника Салтівської окружної прокуратури м.Харкова на ухвалу Господарського суду Харківської області від 07.07.2025 про залишення позовної заяви без розгляду у справі №922/813/21 (повний текст ухвали складено та підписано 07.07.2025 суддею Ольшанченком В.І. у приміщенні Господарського суду Харківської області)

за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури №4 (теперішня назва Салтівська окружна прокуратура м.Харкова) м.Харків,

до 1.Харківської міської ради, м.Харків,

2.Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради, м.Харків,

3. Приватного підприємства «Топаз», м.Київ,

4. ОСОБА_1 , м.Харків,

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору, витребування майна, зобов`язання виконати певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Харківської області знаходиться справа №922/813/21 за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури №4 (перейменованої у Салтівську окружну прокуратуру міста Харкова) до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради, приватного підприємства «Топаз» та ОСОБА_1 про: 1) визнання незаконним та скасування пункту 63 додатку до рішення 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова» від 06.07.2016 №283/16; 2) визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 10.11.2016 №5396-В-С, укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та Приватним підприємством «Топаз», посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Саутенко Н.В. і зареєстрованого в реєстрі за №2362; 3) витребування у ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь об`єднаної територіальної громади міста Харкова, в особі Харківської міської ради, нежитлових приміщень першого поверху №26-:-29, 31-:-37 площею 97,1 кв.м, розташованих у житловому будинку літ. «А-4», за адресою: АДРЕСА_1 ; 4) зобов`язання Харківської міської ради () прийняти нежитлові приміщення першого поверху №26-:-29, 31-:-37 площею 97,1 кв.м, розташовані у житловому будинку літ. «А-4», за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано порушенням вимог законодавства при здійсненні приватизації спірних приміщень.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.04.2021 у справі №922/813/21 повернуто позовну заяву керівника Харківської місцевої прокуратури №4 та додані до неї документи без розгляду на підставі пункту 4 частини 5 ст.174 Господарського процесуального кодексу України через відсутність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 апеляційну скаргу керівника Салтівської окружної прокуратури м.Харкова на ухвалу Господарського суду Харківської області від 05.04.2021 у справі №922/813/21 задоволено. Ухвалу Господарського суду Харківської області від 05.04.2021 у справі №922/813/21 скасовано. Справу №922/813/21 направлено для продовження розгляду до Господарського суду Харківської області.

Постановою Верховного Суду від 16.10.2024 у даній справі касаційні скарги ОСОБА_1 , Харківської міської ради та Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради залишено без задоволення. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 922/813/21 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.01.2025 залишено без руху позовну заяву керівника Харківської місцевої прокуратури №4. Ухвалено надати керівнику Харківської місцевої прокуратури №4 строк 10 днів з дня вручення йому цієї ухвали для усунення недоліків, а саме, на подання Господарському суду Харківської області: відомостей про наявність або відсутність електронних кабінетів у сторін; відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; витягів з ЄДР на усіх відповідачів; письмового уточнення адреси відповідача ОСОБА_1 ; письмового правового обґрунтування позовних вимог про витребування у ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь об`єднаної територіальної громади міста Харкова, в особі Харківської міської ради, нежитлові приміщення та про зобов`язання Харківської міської ради () прийняти нежитлові приміщення. Зобов`язано прокурора у випадку виправлення зазначених у цій ухвалі недоліків та подання нових доказів невідкладно надіслати відповідні документи відповідачам. Докази про це надати суду.

17.01.2025 прокурор надав до суду заяву (вх.№1358) про усунення недоліків позовної заяви, в якій, зокрема, навів правове обґрунтування позовних вимог про витребування у ОСОБА_1 на користь об`єднаної територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлових приміщень та про зобов`язання Харківської міської ради прийняти нежитлові приміщення.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.01.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 12.02.2025 о 14:00 год. та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.02.2025 у даній справі, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.04.2025, повернуто зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 з мотивів її невідповідності приписам ст.180 Господарського процесуального кодексу України, а саме, через порушення заявником процесуального строку, встановленого чинним законодавством для пред`явлення зустрічного позову, відсутності взаємопов`язаності первісного та зустрічного позовів та відсутності доказів сплати судового збору і направлення зустрічного позову на адреси інших учасників спору.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.06.2025 у справі №922/813/21 відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку для подання зустрічного позову, повернуто ОСОБА_1 зустрічний позов та додані до нього матеріали без розгляду.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.06.2025 позовну заяву прокурора залишено без руху на підставі частини 11 ст.176 Господарського процесуального кодексу України та надано строк - 5 днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме: докази внесення на депозитний рахунок суду (отримувач - Господарський суд Харківської області, р/р UA0009249 у ДКСУ м.Київ, код отримувача 03500039, МФО 820172) грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка нерухомого майна) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви. Зобов`язано керівника Харківської місцевої прокуратури №4 (теперішня назва Салтівська окружна прокуратура м.Харкова) у випадку виправлення зазначених у цій ухвалі недоліків та подання нових доказів невідкладно надіслати відповідні документи відповідачу. Докази про це надати суду.

04.07.2025 прокурор подав до господарського суду клопотання про усунення порушень у справі (вх.№15806 від 07.07.2025), в якому зазначив про усунення недоліків позовної заяви, посилаючись на те, що за змістом позовної заяви, заяви про зміну предмету позову та інших заяв прокурора по суті справи убачається, що вимога про витребування майна сформована до ОСОБА_1 як до недобросовісного набувача. Викуп і подальший перепродаж майна здійснено з порушенням вимог чинного законодавства, а саме, пункту 1 частини 1 ст.18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)". Як стверджує прокурор, ОСОБА_1 не може вважатися добросовісним набувачем спірного майна, адже достеменно знав, що майно, набуте від ПП «Топаз», директором якого була його дружина, отримано останнім у власність з порушенням діючого законодавства. Отже, саме позовній вимозі про витребування майна у недобросовісного набувача суд має надати оцінку під час розгляду справи. У випадку, якщо суд дійде висновку про те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ст.388 Цивільного кодексу України, це не свідчить про обов`язок позивача змінити предмет позову, оскільки це є правом позивача і за обрання можливого неефективного способу захисту позивач несе відповідні ризики у вигляді відмови у задоволенні позову. Водночас, у даному випадку положення ст.388 Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані в силу того, що відповідачі є недобросовісними та прокурором неодноразово наголошувалось на цьому. За таких обставин, вирішення питання про здійснення органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачу не підлягає застосуванню до даних позовних вимог, оскільки позовна заява є такою, що подана до недобросовісного набувача. Не внесення прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду виключає можливість постановлення рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача, але не виключає можливість розгляду справи за позовом прокурора та ухвалення судом рішення про витребування майна у недобросовісного набувача. Таким чином, положення частини 5 ст.390 Цивільного кодексу України не поширюються на випадки подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.07.2025 у справі №922/813/21 позовну заяву керівника Харківської місцевої прокуратури №4 (теперішня назва Салтівська окружна прокуратура м. Харкова) залишено без розгляду на підставі пункту 8 частини 1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з не усуненням недоліків позовної заяви у встановлений строк з огляду на те, що прокурором не надано доказів усунення недоліків позовної заяви - внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка нерухомого майна) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви. Водночас, суд зазначив, що саме позовній вимозі про витребування майна у недобросовісного набувача суд має надати оцінку під час розгляду справи. Тобто тільки суд вирішує чи є відповідач добросовісним, чи ні. Для постановлення судового рішення у справі та його виконання у випадку витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, має передувати внесення прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. З огляду на те, що прокурор не усунув недоліки, вказані в ухвалі від 30.06.2025, господарський суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду на підставі пункту 8 частини 1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України.

Керівник Салтівської окружної прокуратури міста Харкова подав до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Харківської області від 07.07.2025 у справі №922/813/21, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить цю ухвалу скасувати як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до Господарського суду Харківської області. Судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодувати на користь Харківської обласної прокуратури за рахунок відповідачів за відповідними реквізитами.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на таке:

- позовна заява подана прокурором з дотриманням вимог ст.164 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній станом на дату звернення з цим позовом до суду (10.03.2021);

- вимога прокурора про витребування майна сформована до відповідача - ОСОБА_1 , як недобросовісного набувача спірного майна, оскільки він достеменно знав, що майно набуте від ПП «Топаз», директором якого була його дружина, отримано останнім у власність з порушенням норм діючого законодавства, без дотримання положень пункту 1 частини 1 ст.18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)». Саме позовній вимозі про витребування майна у недобросовісного набувача суд має надати оцінку під час розгляду справи. У випадку, якщо суд дійде висновку про те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ст.388 Цивільного кодексу України (право власника на витребування майна від добросовісного набувача), це не свідчить про обов`язок позивача змінити предмет позову, оскільки це є правом позивача, і за обрання можливого неефективного способу захисту позивач несе відповідні ризики у вигляді відмови в задоволенні позову; недобросовісність набуття спірного майна виключає можливість застосування вимог, які стосуються витребування майна у добросовісного набувача; саме позовній вимозі про витребування майна у недобросовісного набувача суд має надати оцінку під час розгляду справи;

- невнесення прокурором вартості витребуваного майна на депозитний рахунок суду виключає можливість постановлення рішення суду про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача, але не виключає можливість розгляду справи за позовом прокурора та ухвалення судом рішення про витребування майна у недобросовісного набувача;

- частина 5 ст.390 Цивільного кодексу України не поширюється на випадки подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача. Питання щодо добросовісності чи недобросовісності набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення;

-у зв`язку з відсутністю на теперішній час механізму реалізації нововведених норм Цивільного кодексу України, чинність Прикінцевих та перехідних положень Закону України №4292-ІХ щодо зворотної дії в часі у частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, у даному випадку застосована бути не може.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.07.2025 апеляційну скаргу Салтівської окружної прокуратури м.Харкова (вх.№1614 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 07.07.2025 про залишення позовної заяви без розгляду у справі №922/813/21 залишено без руху. Встановлено Салтівській окружній прокуратурі м.Харкова десятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання суду належних доказів, що підтверджують повноваження Скуратовича Р.Ф. на представництво інтересів Салтівської окружної прокуратури м.Харкова. Роз`яснено скаржнику, що у разі неусунення недоліків у строк, встановлений судом, буде застосовано процесуальні наслідки, визначені статтями 174, 260 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.07.2025 у зв`язку з відпусткою судді Тихого П.В. для розгляду справи визначено такий склад колегії суддів: головуючий суддя доповідач Тарасова І.В., суддя Лакіза В.В., суддя Стойка О.В.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2025 у зв`язку з відпусткою судді Лакізи В.В. для розгляду даної справи сформовано такий склад колегії суддів: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Стойка О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.09.2025 у справі №922/813/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою керівника Салтівської окружної прокуратури м.Харкова на ухвалу Господарського суду Харківської області від 07.07.2025 про залишення позовної заяви без розгляду у справі №922/813/21 та встановлено сторонам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи, а також запропоновано учасникам справи в означений строк надати до суду заяви та клопотання, з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів іншим учасникам справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2025 у зв`язку зі знаходженням на навчанні судді Стойки О.В. для розгляду даної справи сформовано такий склад колегії суддів: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Попков Д.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 призначено справу №922/813/21 до розгляду на 02.10.2025 о 12:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду. Ухвалено довести до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2025 у зв`язку з відпусткою судді Попкова Д.О. для розгляду даної справи сформовано такий склад колегії суддів: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Лакіза В.В., суддя Мартюхіна Н.О.

Згідно з пунктом 14 ст.32 Господарського процесуального кодексу України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.10.2025 клопотання Харківської обласної прокуратури про зупинення провадження у справі №922/813/21 задоволено. Зупинено провадження за апеляційною скаргою керівника Салтівської окружної прокуратури м.Харкова на ухвалу Господарського суду Харківської області від 07.07.2025 про залишення позовної заяви без розгляду у справі №922/813/21 до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №922/2555/21 та оприлюднення повного тексту судового рішення ухваленого за результатами такого розгляду. Ухвалено сторонам невідкладно повідомити Східний апеляційний господарський суд про результати перегляду в касаційному порядку справи №922/2555/21.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.02.2026 поновлено провадження у справі №922/813/21. Розгляд справи призначено на 12.03.2026 о 15:00 год., у приміщенні Східного апеляційного господарського суду, про що повідомлено сторін.

11.03.2026 відповідач 4 ОСОБА_1 подав до суду заяву (вх.№2907), в якій просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги Салтівської окружної прокуратури м.Харкова на ухвалу Господарського суду Харківської області від 07.07.2025 про залишення позовної заяви без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила таке.

Предметом апеляційного перегляду у даному випадку є правомірність застосування судом першої інстанції норм Закону №4292-IX від 12.03.2025 у даній справі.

Колегія суддів зазначає, що 09.04.2025 набрав чинності Закон України №4292-ІХ від 12.03.2025 «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», яким, зокрема, внесено зміни до ст.164, 174, 238 Господарського процесуального кодексу України, а також до ст.388, 390, 391 Цивільного кодексу України, що передбачають нові правові підходи до витребування майна у добросовісного набувача, у тому числі, - обов`язкове внесення компенсації вартості майна на депозитний рахунок суду.

Так, ст.164 Господарського процесуального кодексу України доповнено частиною 6 такого змісту: "У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви".

Частину 2 ст.174 Господарського процесуального кодексу України доповнено абзацем 3 такого змісту: «Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму».

Крім того, Законом №4292-ІХ також доповнено ст.390 Цивільного кодексу України частиною 5 такого змісту:

"5. Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

Водночас, Законом №4292-ІХ статтю 391 Цивільного кодексу України доповнено частиною 2 такого змісту: «Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу».

Колегія суддів зазначає, що з системного аналізу вказаних норм убачається, що за наслідками розгляду справи про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади суд виносить рішення про витребування майна виключно за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. При цьому, ухвалюючи рішення про витребування майна, суд вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Перерахування грошових коштів здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Таким чином, колегія судів вважає за необхідне зазначити, що внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості спірного майна на депозитний рахунок суду є обов`язковою умовою для подальшого розгляду справи про витребування майна у добросовісного набувача. Невчинення таких дій унеможливлює винесення позитивного рішення у справі та, як наслідок, поновлення порушеного права держави або територіальної громади, за захистом якого звернувся прокурор.

Норми, які зобов`язують вносити вартість спірного нерухомого майна на депозитний рахунок суду, мають компенсаційний та забезпечувальний характер, оскільки їхньою метою є захист порушених прав усіх учасників спірних правовідносин, зокрема й добросовісного набувача. Так, компенсація вартості витребуваного майна матиме місце у випадку задоволення позову та вилучення майна з володіння набувача, який є добросовісним, а позивач (держава або територіальна громада) отримує право зворотної вимоги до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника.

Як убачається з матеріалів справи, позовна заява подана прокурором 12.03.2021, тобто до набрання чинності Законом №4292-ІХ, тому, остання не містить доказів внесення на депозитний рахунок суду вартості спірного майна, оцінка якого здійснена в порядку, визначеному законом.

Разом з тим, ураховуючи доводи прокурора щодо можливості компенсації вартості нерухомого майна лише добросовісному набувачу, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України однією із засад (принципів) господарського судочинства є диспозитивність.

Згідно зі ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями частин 1, 3 ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

При ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог (частина 2 ст.237 Господарського процесуального кодексу України)

Викладене свідчить про те, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять учасники спірних правовідносин. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача, а позов має чітко виражену ціль, яка втілюється у формі позовних вимог, які викладає позивач у позовній заяві.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову. Тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а також на захист інтересу, що не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною; обраний позивачем спосіб захисту є концентрованим виразом тієї міри державного примусу, за допомогою якої досягається бажаний правовий результат і нівелюються наслідки порушення.

У цьому контексті господарське судочинство, керуючись принципом верховенства права та процесуальної економії, передбачає відкриття провадження за відсутності підстав для залишення без руху/повернення або відмови протягом п`яти днів з дня надходження заяви (ст.176 Господарського процесуального кодексу України), що окреслює межі перевірки на стартовій стадії.

Із системного аналізу вищевказаних норм Закону №4292-ІХ убачається, що внесення вартості спірного нерухомого майна на депозитний рахунок суду є умовою ухвалення рішення по суті саме у справах про витребування від добросовісного набувача і не встановлює універсальної процесуальної умови прийняття позовної заяви та відкриття провадження у будь-якому віндикаційному позові.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не наділений повноваженнями визначати спосіб захисту порушеного права на стадії відкриття провадження, це є виключним правом позивача.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 22.02.2024 у справі №990/150/23, суд на підготовчій стадії перевіряє лише процесуальну належність звернення, а не підміняє волевиявлення позивача іншим способом захисту.

Засадничі принципи права мають імперативний характер, коли прямо закріплені в законі. Верховенство права (ст.8 Конституції України) та принцип диспозитивності (ст.14 Господарського процесуального кодексу України) зобов`язують суд розглядати справу лише за зверненням особи, у межах заявлених нею вимог і на підставі поданих доказів, сприяючи реалізації процесуальних прав сторін, але зберігаючи об`єктивність та неупередженість.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.12.2022 у справі №914/2350/18 (914/608/20)) виснувала, що сам позивач визначає, які позовні вимоги заявляти; суд позбавлений можливості формулювати їх замість позивача чи відмовляти у розгляді лише з формальних міркувань, якщо заявлено потенційно ефективний спосіб захисту. Інакше це призводить до необґрунтованого затягування вирішення спору.

Водночас, на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію встановленим під час розгляду фактам і застосувати належні норми матеріального права, не змінюючи предмета позову та обраного способу захисту.

Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі №917/1739/17.

Якщо суд дійде висновку, що до спірних відносин підлягають застосуванню інші норми, це питання вирішується при розгляді по суті, а не на стадії відкриття провадження.

Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду послідовно виходить із того, що визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, тоді як перевірка належності відповідачів і обґрунтованості вимог - обов`язок суду під час розгляду справи по суті, а не на стадії відкриття провадження; на підготовчій стадії суд перевіряє формальну відповідність заяви закону, не нав`язуючи іншого способу захисту.

Добросовісність (пункт 6 ст.3 Цивільного кодексу України) - це стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони; саме так її розтлумачено Верховним Судом у постанові від 16.05.2018 у справі №449/1154/14.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 виходить із того, що не є добросовісною особа, яка знала або мала знати про набуття майна всупереч закону.

У контексті набуття права власності на нерухоме майно «недобросовісність» означає, зокрема, ігнорування очевидних ознак незаконності або невиявлення розумної обачності щодо правомірності набуття.

Підстави набуття права власності визначає ст.328 Цивільного кодексу України (договір, закон, рішення суду тощо).

Спеціальні правила віндикації встановлені статтями 387, 388 Цивільного кодексу України: якщо майно вибуло поза волею власника воно може бути витребуване навіть від добросовісного набувача; якщо ж майно вибуло за волею власника його можна витребувати лише від недобросовісного набувача. Отже, добросовісність є юридично значущою умовою збереження права за набувачем і, відповідно, предметом доказування у спорі про витребування.

Тягар доведення добросовісності набуття покладається на набувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2023 у справі №607/15052/16-ц зазначила, що саме набувач має довести, що він не знав і не міг знати, що майно відчужено особою без належних повноважень; при цьому наявність у Державному реєстрі речових прав записів про арешт/заборону відчуження, інформації в ЄДРСР про судовий спір щодо цього майна тощо виключає добросовісність або принаймні вимагає від покупця підвищеної обачності.

Як свідчать матеріали справи, прокурор звернувся з вимогою витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикація) у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради (нежитлові приміщення), при цьому прокурором заперечується добросовісність набувача. В обґрунтування вказаного прокурор зазначає, що вимога прокурора про витребування майна сформована до відповідача- ОСОБА_1 , як недобросовісного набувача спірного майна, оскільки він достеменно знав, що майно набуте від ПП «Топаз», директором якого була його дружина, отримано останнім у власність з порушенням норм діючого законодавства, без дотримання положень пункту 1 частини 1 ст.18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Статтею 387 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №367/2022/15 зазначено, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем.

Отже, положення частини 5 статті 390 Цивільного кодексу України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. Разом з тим, у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача наведені приписи статті 390 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню.

Верховний Суд у постанові від 04.03.2026 у справі №922/3562/21 виснував, що питання про добросовісність/недобросовісність набувача може бути вирішене судом лише за результатом дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення.

Водночас, у випадку встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов на підставі статті 387 Цивільного кодексу України без застосування приписів частини 5 статті 390 Цивільного кодексу України, яка визначає порядок компенсації вартості майна добросовісному набувачеві (коли земельна ділянка належала державі (чи територіальній громаді), а останній набувач є добросовісним). Натомість у разі недоведення позивачем недобросовісності набувача і встановлення, що набувач є добросовісним, суд відмовляє у задоволенні позову, зокрема, на підставі частини 5 статті 390 Цивільного кодексу України, якщо позивачем попередньо не внесено вартість майна на депозитний рахунок суду.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.01.2026 у справі № 354/160/25, від 01.12.2025 у справі № 354/419/25, від 19.11.2025 у справі № 523/14914/24, від 28.01.2026 у справі № 922/2555/21.

Як зазначалося вище, у даній справі позовна заява подана прокурором у березні 2021 року з вимогою про витребування майна (нежитлових приміщень) у ОСОБА_1 як у кінцевого набувача, який, у свою чергу, набув спірне майно від особи, яка не мала права його відчужувати.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно здійснити правову кваліфікацію спірних правовідносин. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду зазначала, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Такий підхід є усталеним та знайшов відображення, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15, від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16, від 22.10.2022 у справі №229/1026/21, від 27.11.2024 у справі №204/8017/17, від 16.04.2025 у справі №924/971/23.

У такий спосіб, не зважаючи на посилання прокурора у позовній заяві на норми статті 388 Цивільного кодексу України, його доводи, що послідовно викладені у позовній заяві та інших процесуальних документах, та його позиція у спірних правовідносинах зводяться до того, що спірне майно вибуло з володіння держави внаслідок неправомірних і недобросовісних дій його набувачів, зокрема, і ОСОБА_1 .

З огляду на неможливість перевірки добросовісності набувача на стадії відкриття провадження у справі, вимога господарського суду про надання доказів внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна є помилковою.

Підсумовуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не урахував усіх обставин справи у сукупності та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду з посиланням на положення пункту 8 частини 1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України, згідно з яким суд залишає позов без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у ст.162, 164, 172, 173 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Частиною 1 ст.280 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що у даному випадку при прийнятті оскаржуваної ухвали судом першої інстанції мало місце неправильне застосування норм процесуального права, зокрема, ст.164, 174, 226 Господарського процесуального кодексу України, відтак, ухвала Господарського суду Харківської області від 07.07.2025 у справі №922/813/21 підлягає скасуванню з направленням справи для розгляду до суду першої інстанції.

Ураховуючи вимоги, які викладені в апеляційній скарзі, апеляційна скарга Салтівської окружної прокуратури м.Харкова підлягає задоволенню.

Оскільки у даному випадку суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 ст.129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст.255, 269, 270, 271, 275, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу керівника Салтівської окружної прокуратури м.Харкова задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 07.07.2025 у справі №922/813/21 скасувати.

Справу №922/813/21 направити на розгляд до Господарського суду Харківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 18.03.2026.

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя В.В. Лакіза

Суддя Н.О. Мартюхіна