ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"27" лютого 2026 р. Справа № 921/6/26

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

судді-доповідача МАТУЩАКА О.І.

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області (вх.ЗАГС №01-05/511/26 від 23.02.2026)

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 04.02.2026 (повна ухвала - 05.02.2026, суддя Руденко О.В.)

у справі №921/6/26

за заявою боржника ОСОБА_1 , що має статус фізичної особи - підприємця, Тернопільська область, Тернопільський район, с.Чистилів

про неплатоспроможність фізичної особи

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Тернопільської області ухвалою від 04.02.2026 відкрив провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи, ввів процедуру реструктуризації боргів боржника, вівв мораторій на задоволення вимог кредиторів, оприлюднив на офіційному вебсайті судової влади України повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи, призначив керуючим реструктуризацією боргів фізичної особи ОСОБА_1 , що має статус ФОП арбітражного керуючого Шимечка А.Я., заборонив фізичній особі ОСОБА_1 відчужувати майно, встановив керуючому реструктуризацією боргів боржника строк до 05.03.2026 для подачі до Господарського суду Тернопільської області відомостей про результати розгляду вимог кредиторів, встановив керуючому реструктуризацією боргів боржника строк до 27.04.2026 для підготовки та подання до Господарського суду Тернопільської області плану реструктуризації боргів боржника.

Головне управління ДПС у Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 04.02.2026 та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження про його неплатоспроможність.

Частина 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України визначає, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Звернення до господарського суду наділені юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування. а згідно із ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави відповідно до ст. 4 ГПК України.

Склад учасників справи визначається ст. 41 ГПК України та ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, відповідно до якої боржник - юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав; сторони у справі про банкрутство (неплатоспроможність) - конкурсні кредитори (голова комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут).

Відповідно до ч. 2-3 ст. 8 КУзПБ право на звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство мають боржник, кредитор; а відповідно до ч. 1 ст. 115 КУзПБ провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи або фізичної особи - підприємця може бути відкрито лише за заявою боржника.

Підставою для застосування до боржника встановлених КУзПБ процедур та, відповідно, відкриття провадження у справі, є неплатоспроможність боржника.

Статтею 1 КУзПБ визначено, що неплатоспроможність - це неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.

Отже, законодавець визначив в якості підстави звернення особи (кредитора) до суду з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство наявність заборгованості, тобто наявність порушення щодо виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 113 КУзПБ провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи-підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КУзПБ заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність подається боржником за наявності підстав, передбачених цим Кодексом.

З моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника пред`явлення кредиторами вимог до боржника та задоволення таких вимог може відбуватися лише в межах провадження у справі про неплатоспроможність та у порядку, передбаченому цим Кодексом (п. 1 ч. 1 ст. 120 КУзПБ).

Частина 1 ст. 122 КУзПБ передбачає, що подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

При цьому, реалізація кредитором права на пред`явлення кредиторських вимог до боржника як будь-якого права на судовий захист майнових прав та визнання цих вимог судом обумовлена обов`язком доказування кредитором таких вимог, адже саме він повинен надати суду докази на підтвердження наявності у нього права, яке підлягає захисту, та навести (викласти) обставини, що підтверджують заявлені ним вимоги до боржника.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що у випадку, коли фізична особа-боржник у заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність визначає перелік кредиторів та, фактично, визнає наявність грошових зобов`язань перед такими особами, у сукупності з фактом забезпечення таких зобов`язань, то такі особи, визначені у заяві скаржника кредиторами, фактично наділені правами учасника справи (в т.ч. передбачені ст. 42 ГПК України) про неплатоспроможність без статусу кредитора, набуття якого можливе у подальшому. Такий висновок, з огляду на специфічні правовідносин в цій категорії справ, є релевантним до проваджень у справі про неплатоспроможність фізичної особи-боржника.

Враховуючи зазначене в сукупності, суд висновує, що особа, яка зазначена боржником - фізичною особою у заяві про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність, має право на апеляційне оскарження ухвали про відкриття провадження про неплатоспроможність до набуття такою особою статусу кредитора у справі. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.06.2024 у справі № 910/12482/23.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст оскаржуваної ухвали складено 05.02.2026, відтак останнім днем строку на апеляційне оскарження (з урахуванням вихідних днів) є 16.02.2026. Апеляційна скарга подана скаржником 18.02.2026, тобто з пропущенням строку на апеляційне оскарження.

Разом з тим, ч. 2 ст. 256 ГПК України визначає, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Вказана норма передбачає право учасника справи на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у разі вручення оскаржуваного рішення не в день його проголошення або складання повного тексту, а після надсилання копії рішення на адресу сторони (з дати отримання оскаржуваного рішення чи ознайомлення із його змістом).

Згідно із ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З правового контексту вказаної норми вбачається, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично відновлювати пропущений строк без наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає він відновленню.

Частиною 3 ст. 260 ГПК України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених ст. 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Оскільки апелянтом не заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, то вказане є підставою для залишення апеляційної скарги без руху.

Згідно із ч. 4 ст. 260 ГПК України, якщо заяву про поновлення строку не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому ст. 261 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 258 ГПК України, до апеляційної скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України Про судовий збір.

Згідно з підп. 7 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір розмір судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2026 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3 328, 00 грн.

Оскільки апелянт не надав доказів сплати судового збору, то суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга подана з порушенням вимог, встановлених п. 2 ст. 258 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 260 ГПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

При цьому, апелянту необхідно звернути увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 174 ГПК України, якщо ним не буде усунуто недоліки, встановленні при поданні апеляційної скарги у строк, встановлений судом, така скарга вважатиметься неподаною і буде повернута скаржнику.

Керуючись ст.ст. 174, 234, 256, 258, 260 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області (вх.ЗАГС №01-05/511/26 від 23.02.2026) на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 04.02.2026 у справі №921/6/26 залишити без руху.

2. Апелянту усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: надати (надіслати) докази сплати судового збору у розмірі 3 328, 00 грн та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням причин пропуску такого строку протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

3. Роз`яснити апелянту, що при невиконанні вимог цієї ухвали, апеляційну скаргу буде повернуто або буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. МАТУЩАК