РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.02.2026Справа № 910/11136/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом фізичної особи-підприємця Зубенка Кирила Сергійовича

до фірми (організаційно-правова форма - товариство з обмеженою відповідальністю) «AZVIRT» ММС», що діє на території України через зареєстроване постійне представництво «АЗВІРТ» ММС»

про стягнення 8800000,00 грн,

Представники:

від позивача Смітюх І.І.

від відповідача не прибули

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду звернувся фізична особа-підприємець Зубенко Кирило Сергійович з позовом до фірми (організаційно-правова форма - товариство з обмеженою відповідальністю) «AZVIRT» ММС, що діє на території України через зареєстроване постійне представництво «АЗВІРТ» ММС» про стягнення 8800000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з несвоєчасним поверненням відповідачем орендованої техніки (4 (чотирьох) бетонозмішувачів марки HOWO з реєстраційними номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ) після припинення договору оренди транспортних засобів та будівельної техніки № 01/07/23 від 01.07.2023 відповідач зобов`язаний сплатити неустойку у розмірі подвійної плати за користування технікою в сумі 8800000,00 грн за 11 місяців: з 16.06.2024 по 16.05.2025). Позивач вказує, що вказаний договір закінчився 31.12.2023, а прострочення з повернення техніки розпочалось 01.01.2024. Вказані обставини встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2024 у справі № 910/8009/24, яким відповідача також зобов`язано повернути техніку. Повернення техніки мало місце в рамках примусового виконання вказаного вище рішення суду тільки 16.05.2025, а тому за період прострочення позивач просить стягнути неустойку у вигляді подвійної плати за користуванням предметом оренди.

Суд своєю ухвалою від 05.09.2025 відкрив провадження у справі № 910/11136/25, постановив розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Відповідач відхилив позов повністю з таких підстав:

- майнові відносини щодо повернення техніки засновані на адміністративному підпорядкуванні однієї сторони іншій стороні, оскільки такий обов`язок у відповідача виник на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2024 у справі № 910/8009/24, а тому до спірних відносин не можуть бути застосовані положення Цивільного кодексу України про неустойку. Про зміну правовідносин з цивільних на майнові відносини, що засновані на адміністративному підпорядкуванні, також, на думку відповідача, свідчить те, що повернення транспортних засобів мало місце в порядку виконавчого провадження;

- обставини, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 10.12.2024 у справі № 910/8009/24, не є преюдиційними;

- сплив річного строку позовної давності за вимогою про стягнення неустойки.

В межах підготовчого провадження відповідач подав ряд клопотань:

- про залучення до участі у справі в порядку ст. 50 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України «Сіньцзян комм`юнікейшнз констракшн груп ко», яка діє через зареєстроване в Україні постійне представництво «Сіньцзянь комм`юнікейшнз констракшн груп ко., ЛТД.», і є власником спірного майна. Оскільки позивач володів спірним майном на підставі договору відповідального зберігання № 29/06/23, укладеного з наведеною вище компанією, відповідач вважає, що наявні сумніви у обізнаності власника щодо передачі позивачем техніки в оренду.

Суд 06.10.2025 відмовив у задоволенні клопотання (відповідна ухвала занесена до протоколу судового засідання). Відмовляючи у задоволенні цього клопотання суд виходив з того, що заявником не наведені обставини, які, відповідно до ст. 50 ГПК України, є підставою для залучення третіх осіб, які не заявлять самостійних вимог на предмет спору. Такими обставинами, за частиною 1 цієї норми, є дані про те, що рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Стан обізнаності «Сіньцзян комм`юнікейшнз констракшн груп ко», який заявник наводить як підставу для залучення третьої особи, не пов`язаний з рішенням суду про стягнення чи відмову у стягненні неустойки за користуванням предметом оренди;

- про зупинення провадження у справі до вирішення та набрання законної сили судовим рішенням у справі Господарського суду Київської області № 911/3166/25.

Предметом позову у справі 911/3166/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АЗВІРТ» в особі представництва «АЗВІРТ» ММС» до фізичної особи-підприємця Зубенка Кирила Сергійовича та компанії «Сіньцзян комм`юнікейшнз констракшн груп ко», яка діє в Україні через зареєстроване постійне представництво «Сіньцзянь комм`юнікейшнз констракшн груп ко., ЛТД.» є визнання недійсним договору оренди транспортних засобів та будівельної техніки № 01/07/23 від 01.07.2023, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Азвірт» в особі представництва «Азвірт» ММС» та фізичною особою-підприємцем Зубенком Кирилом Сергійовичем, та визнання недійсним договору відповідального зберігання № 29/06/23 від 29.06.2023, укладеного між фізичною особою-підприємцем Зубенком Кирилом Сергійовичем та компанією Сіньцзян комм`юнікейшнз констракшн груп ко, яка діє в Україні через зареєстроване постійне представництво «Сіньцзянь комм`юнікейшнз констракшн груп ко., ЛТД.».

Суд відмовив у задоволенні клопотання, про що 03.11.2025 постановив ухвалу (ухвала занесена до протоколу судового засідання).

Зокрема, за п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку господарського судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Об`єктивна неможливість - це наявність таких перешкод щодо виявлення тих чи інших обставин, фактів, які не можуть бути встановлені у цьому провадженні, але мають значення для справи. Саме по собі встановлення цих обставин у іншому провадженні за відсутності перешкод їх виявлення в рамках справи, що розглядається, не є такою об`єктивною неможливістю.

Метою звернення з позовом до суду є захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів, що визначено ст. 4 ГПК України. Принцип втручання в права однієї особи за заявою іншої особи є притаманний приватноправовим відносинам. Не залежно від обставин, що формують об`єктивну сторону поведінки порушника, таке втручання не може носити абсолютного характеру, а пов`язано тільки з однією умовою - захистом порушеного права особи. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке. Порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Товариство з обмеженою відповідальністю «АЗВІРТ» в особі представництва «АЗВІРТ» ММС» у позові, що вирішується у справі № 911/3166/25, недійсність спірних правочинів пов`язує з порушенням прав компанії «Сіньцзян комм`юнікейшнз констракшн груп ко». А тому суд вважає, що формальна пов`язаність справ № 910/11136/25 та № 911/3166/25 не зумовлює обов`язкове застосування інституту зупинення, оскільки подача таких позовів, на переконання суду, є свідченням створення штучних перешкод у розгляді справи, а не наміром сторони захистити свої права;

- про зупинення провадження у справі до вирішення та набрання законної сили судовим рішенням у справі Господарського суду Київської області № 911/3460/25 або ж об`єднаної справи № 911/3166/25.

Відповідач послався на те, що 11.11.2025 подав до Господарського суду Київської області позовну заяву про визнання недійсним договору позички автомобілів № 30/06/23-7082 (наземних самохідних транспортних засобів) від 30.06.2023, укладеного між фізичною особою-підприємцем Зубенком Кирилом Сергійовичем і компанією «Сіньцзян комм`юнікейшнз груп ко», яка діє через зареєстроване в Україні постійне представництво «Сіньцзянь комм`юнікейшнз констракшн груп ко., ЛТД», а також про визнання недійсною додаткової угоди № 1 від 30.06.2023 до договору відповідального зберігання № 29/06/23 від 29.06.2023 (про розірвання договору відповідального зберігання № 29/06/23 від 29.06.2023).

Суд відмовив у задоволенні клопотання, про що 13.11.2025 постановив ухвалу (ухвала занесена до протоколу судового засідання). Рішення суду про відмову у задоволенні цього клопотання ґрунтується на тих же доводах, що і рішення про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення та набрання законної сили судовим рішенням у справі Господарського суду Київської області № 911/3166/25;

- про залишення позовної заяви без руху. Відповідач вважає, що позовна заява не відповідає вимогам статті 162 ГПК України, оскільки в ній не зазначено відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету сторін, неправильно зазначено код ЄДРПОУ (вказано «РНОКПП: НОМЕР_5 »), позивачем правильно не було зазначено повного найменування відповідача (фірма «AZVIRT» MMC).

Як на правову підставу залишення позовної заяви без руху відповідач посилається на ч. 1 ст. 174 ГПК України. Залишення позовної заяви без руху за цією нормою є процедурою, що може мати місце до відкриття провадження у справі. Про це, зокрема, вказує ч. 3 та ч. 4 ст. 174 ГПК України, які встановлюють правові наслідки усунення та не усунення недоліків: відкриття провадження у справі або повернення позовної заяви.

Отже, процесуальні можливості залишення позовної заяви без руху на підставі ч. 1 ст. 174 ГПК України після відкриття провадження у справі відсутні.

Можливість залишення позовної заяви без руху після відкриття провадження у справі врегульована ч. 11 ст. 176 ГПК України. За цією нормою суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Водночас наведені відповідачем обставини також не є такими, які б могли бути покладені в основу рішення про залишення позовної заяви без руху за ч. 11 ст. 176 ГПК України.

Зокрема вимоги до позовної заяви наведені у ч. 3 ст. 162 ГПК України, за пунктом 2 якої позовна заява повинна містити, у тому числі, для юридичних осіб: повне найменування сторін, їх місцезнаходження, поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомі номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Відповідач є юридичною особою, утвореною відповідно до законодавства іноземної держави, та здійснює свою діяльність на території України як суб`єкт зовнішньоекономічної діяльності в Україні (ст. 3 Закону України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність»).

Порядок реєстрації представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні врегульовано Інструкцією про порядок реєстрації представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, затвердженої наказом Міністерства зовнішніх економічних зв`язків і торгівлі України № 30 від 18.01.1996. За її приписами реєстрація представництва іноземного суб`єкта господарської діяльності супроводжується видачою заявнику Свідоцтва з відповідним номером (п. 7). Представництво іноземного суб`єкта господарської діяльності в Україні вважається відкритим з дати реєстрації (п. 8). Вимоги до змісту свідоцтва наведені у п. 9 цієї Інструкції, відповідно до якого у Свідоцтві повинні бути вказані: офіційне найменування іноземного суб`єкта господарської діяльності; кількість іноземних громадян - службовців іноземного суб`єкта господарської діяльності, які є співробітниками представництва; реєстраційний номер представництва; місцезнаходження представництва та його філій.

Отже найменування іноземного суб`єкта господарської діяльності, що зазначене у Свідоцтві, є офіційним найменуванням.

19.12.2018 Міністерство економічного розвитку і торгівлі України видало Свідоцтво № ПІ-5318 про реєстрацію представництва форми фірми «AZVIRT» ММС» під назвою - представництво «АЗВІРТ» ММС». З огляду на це таке найменування відповідача є офіційним, яке і було зазначено позивачем у позові. Також у позові позивач зазначив ідентифікаційний код представництва «АЗВІРТ» ММС» (26628084), який міститься у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України.

Наведене вище спростовує доводи відповідача про невідповідність позовної заяви вимогам ст. 162 ГПК України у зав`язку неправильним зазначенням коду ЄДРПОУ та неправильним зазначенням повного найменування відповідача.

Електронний кабінет, виходячи з приписів ст. 6 ГПК України, є інструментом доступу до Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи з метою комунікації, вчинення процесуальних дій та обміну документами. За відсутності у позовній заяві відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету сторін, залишення позовної заяви без руху за ч. 11 ст. 176 ГПК України для усунення цього недоліку було б розумним тоді, коли матеріали справи, на час залишення позову без руху, таких даних не містили. Наслідком усунення недоліків, у такому випадку, є надання відповідних відомостей, які до цього часу суду не були відомими. Тільки в цьому випадку таке процесуальне рішення суду (залишення позову без руху) виконує ту функцію та задачу, яка зумовлює його ухвалення - створює обов`язок для позивача вчинити дії з метою забезпечення суду та інших учасників інструментом комунікації та обміну документами з відповідачем.

Водночас за умови повідомлення стороною, відомості про електронний кабінет якої не вказані у позові, даних про власний електронний кабінет (такі дані відповідач зазначив у відзиві) до ухвалення рішення про залишення позовної заяви без руху, таке залишення позову є недоцільним, оскільки дані про електронний кабінет є відомими, а недолік, наявний при подачі позову - усунутий. Застосування у цьому випадку ч. 11 ст. 176 ГПК України зі сторони суду носило б характер надмірного формалізму. Європейський суд у рішеннях від 26 липня 2007 року у справі «Walchli v. Fгапсе», від 8 грудня 2016 року «ТОВ «Фріда» проти України» наголосив, що при застосуванні процедурних правил національні суди повинні уникати надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури.

З огляду на це суд відмовив у задоволенні клопотання, про що 12.01.2026 постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

01 липня 2023 року фізична особа-підприємець Зубенко Кирило Сергійович (орендодавець) та представництво «АЗВІРТ» ММС», яке діяло від імені фірма товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «AZVIRT» ММС» (орендар), уклали договір оренди транспортних засобів та будівельної техніки № 01/07/23 (далі - Договір), відповідно до умов якого орендодавець зобов`язується у порядку та на умовах, визначених договором, передати орендарю в тимчасове платне користування транспортні засоби та будівельну техніку, визначену у цьому договорі (далі - техніка), а орендар зобов`язується прийняти в тимчасове платне користування техніку і сплачувати орендодавцю плату в розмірі та в порядку, передбаченому цим договором.

Предметом договору є 4 (чотири) бетонозмішувачі марки HOWO з реєстраційними номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 . За користування кожною одиницею техніки орендар повинен щомісяця сплачувати 100000,00 грн (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.3 Договору строк користування технікою становить шість місяців - з 01 липня 2023 року по 31 грудня 2023 року.

Згідно з п. 4.5 Договору якщо сторони не погодять продовження строку користування технікою, орендар повертає техніку орендодавцю по закінченню строку оренди, вказаному в п. 2.3 цього договору - в технічно-справному стані з врахуванням нормального зносу, який виник у період експлуатації.

У випадку затримання орендарем повернення предмету оренди у строки, вказані в договорі (додатковій угоді до договору) або інші строки узгодженні сторонами письмово, більше, ніж на 2 (два) дні без поважних причин, орендар сплачує орендодавцю як за фактичне користування технікою за кожну добу такої затримки (п. 4.6 Договору).

Відповідно до п. 5.2 Договору якщо орендар своєчасно не виконує обов`язки щодо повернення техніки після закінчення строку дії договору або його дострокового розірвання, більше, ніж дві доби, він зобов`язаний додатково сплатити орендодавцю неустойку у розмірі подвійної плати за користування предметом оренди за весь час прострочення.

За актом приймання-передачі техніки від 01.07.2023 орендодавець передав, а орендар отримав 4 (чотири) бетонозмішувачі марки HOWO з реєстраційними номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

Після закінчення встановленого п. 2.3 Договору строку він не був продовжений, а тому Договір припинив свої дію 31.12.2023.

Оскільки орендар неналежним чином виконував свої зобов`язання за Договором, орендодавець звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про: зобов`язання орендаря повернути орендодавцю 4 (чотири) бетонозмішувачі марки HOWO реєстраційні номери НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; стягнення 5895234,97 грн, зокрема, 5400000,00 гри боргу, 359644,81 грн пені, 82000,00 грн інфляційної складової, 53590,16 грн 3% річних.

Господарський суд міста Києва 10.12.2024 ухвалив рішення у справі № 910/8009/24, яке залишене без змін 07.04.2025 Північним апеляційним господарським судом, про:

- зобов`язання фірми «AZVIRT» ММС», що діє на території України через зареєстроване постійне представництво «АЗВІРТ» ММС», повернути фізичній особі - підприємцю Зубенку Кирилу Сергійовичу транспорті засоби, а саме: 4 бетонозмішувачі марки HOWO з державними номерними знаками: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 відповідно до умов договору оренди транспортних засобів та будівельної техніки № 01/07/23 від 01.07.2023;

- стягнення з фірми «AZVIRT» ММС, що діє на території України через зареєстроване постійне представництво «Азвірт» ММС», на користь фізичної особи - підприємця Зубенка Кирила Сергійовича 1000000,00 грн основного боргу, 4400000,00 грн неустойки в розмірі подвійної орендної плати (за період з 01.01.2024 по 15.06.2024), 3852,46 грн 3% річних, 6000,00 грн інфляційних втрат, 34617,49 грн пені та 84695,05 грн судового збору.

Під час розгляду справи № 910/8009/25 суд встановив, що строк оренди 4 бетонозмішувачів, які є предметом Договору закінчився 31.12.2023; сторони Договору не укладали будь-яких додаткових угод щодо продовження строку оренди зазначених транспортних засобів, а невиконання орендарем умов Договору щодо повернення техніки після закінчення строку дії Договору зобов`язує додатково сплатити орендодавцю неустойку у розмірі подвійної плати за користування предметом оренди за весь час прострочення з 01.01.2024 по 15.06.2024.

09 травня 2025 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельниченко К.П. відкрив виконавче провадження № НОМЕР_7 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 09.05.2025 у справі № 910/8009/24 про зобов`язання фірми «AZVIRT» ММС, що діє на території України через зареєстроване постійне представництво «Азвірт» ММС», повернути фізичній особі - підприємцю Зубенку Кирилу Сергійовичу транспорті засоби, а саме6 4 бетонозмішувачі марки HOWO з державними номерними знаками: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 відповідно до умов договору оренди транспортних засобів та будівельної техніки № 01/07/23 від 01.07.2023.

19 травня 2025 року приватний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки згідно з актом повернення техніки до договору оренди № 01/07/23 від 01.07.2023, складеного 16.05.2025, повернуто боржником стягувачу транспортні засоби, а саме: 4 бетонозмішувачі марки HOWO з державними номерними знаками: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

Відносини. що виникли між сторонами за Договором, є відносинами найму, які регулюються главою 58 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України.

Оскільки предметом відносин найму є передача майна у тимчасове користування, договір найму укладається на строк, встановлений у договорі найму (ч. 1 ст. 763 ЦК України).

Праві наслідки припинення договору найму передбачені ст. 758 ЦК України, за частино 1 якої в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з частиною 2 статті 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Отже, після спливу строку дії договору оренди невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірність користування майном, яке було передане в найм (оренду), а тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних (договірних) правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною 2 статті 785 ЦК України.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19 та постановах Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 910/11692/20, від 11.07.2023 у справі № 916/1307/22, від 31.08.2021 у справі № 914/1050/20, від 27.08.2024 у справі № 924/177/24.

Невиконання наймачем передбаченого частиною 1 статті 785 ЦК України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини 2 статті 785 ЦК України такої форми майнової відповідальності, як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.07.2023 у справі № 924/746/22, від 19.10.2021 у справі № 922/4268/20.

З огляду на викладене, оскільки транспортні засоби повернуті позивачу тільки 16.05.2025, доводи про виникнення у відповідача обов`язку зі сплати неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за період з 16.06.2024 по 16.05.2025 є обґрунтованими.

Доводи відповідача про те, що майнові відносини щодо повернення техніки після ухвалення Господарським судом міста Києва 10.12.2024 рішення у справі № 910/8009/24 засновані на адміністративному підпорядкуванні однієї сторони іншій стороні, не ґрунтуються на законі.

За ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Тобто, строком договору є час його чинності (обов`язковості).

Строк договору не можна ототожнювати із строком (терміном) виконання зобов`язання. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Безумовно, строк чинності зобов`язання, що виникло із договору, пов`язаний із строком чинності самого договору. Чинність договору зумовлюється строком його дії, але не припиняється доти, доки зобов`язання не буде виконане сторонами або одна із сторін не відмовиться від договору в порядку, встановленому для зміни чи розірвання договору.

Зі строком чинності договору пов`язане й питання про застосування санкцій, зокрема цивільної відповідальності, за порушення, яке мало місце під час дії цього договору (ч. 3 ст. 631 ЦК України). Верховний Суд у постанові від 24.11.2021 у справі № 922/1197/21 наголосив, що коли одна із сторін за умовами договору взяла на себе певні зобов`язання, то інша сторона в праві очікувати, що такі будуть виконані у встановлені строки. У разі ж коли така сторона порушила умови договору, зобов`язання вважається не виконаним. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення договору, вчинене під час дії цього договору.

Рішення суду є правозахисним, а не правозмінюючим актом. А тому, незалежно від ухвалення судом рішення та примусового його виконання, до моменту такого виконання зобов`язання відносини є такими, що засновані на договорі та носять цивільно-правовий характер.

Підсумовуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. За розрахунком позивача, перевіреним судом, з відповідача слід стягнути 8800000,00 грн неустойки за 11 місяців користування технікою (з 16.06.2024 по 16.05.2025).

Також відсутні підстави для застосування до спірних відносин позовної давності в один рік.

Положеннями статті 549 ЦК України визначено загальне поняття штрафних санкцій, яке у господарському судочинстві включає неустойку, штраф, пеню, що їх учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил господарської діяльності, невиконання господарського зобов`язання.

Водночас санкція, передбачена ч. 2 ст. 785 ЦК України, є мірою відповідальності, визначеною законодавцем за неправомірне користування майном після припинення договору. Скорочені строки позовної давності не поширюються на неустойку як особливу міру відповідальності, встановлену частиною другою статті 785 ЦК України, оскільки передбачено право сторони стягнути таку неустойку за весь час неправомірного користування майном після припинення дії договору найму.

З огляду на те, що зазначена міра відповідальності застосовується до триваючого правопорушення (неповернення майна орендодавцю), санкція також є тривалою у часі (зобов`язання сплатити подвійну плату за користування річчю за весь час неправомірного користування майном).

А тому право наймодавця вимагати оплати неустойки відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України та обов`язок наймача сплачувати таку неустойку зберігається до моменту повернення наймачем наймодавцю орендованого майна (вказана правова позиція викладена у постанові КГС ВС від 13.12.2019 у справі № 910/20370/17).

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приймаючи рішення, суд зобов`язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивач належним чином довів порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивач надав належні докази понесення 80000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу (договір про надання правової допомоги № 24/8/ЄО від 19.04.2024, додаткова угода № 1 від 01.08.2025 акт здачі-приймання наданої правничої допомоги № 2 від 29.08.2025, платіжна інструкція № 53 від 15.08.2025 свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер).

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд покладає на відповідача судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов фізичної особи-підприємця Зубенка Кирила Сергійовича» до фірми «AZVIRT» ММС, що діє на території України через зареєстроване постійне представництво «Азвірт» ММС».

Стягнути з фірми «AZVIRT» ММС, що діє на території України через зареєстроване постійне представництво «Азвірт» ММС» (пров. Лабораторний, 6, оф. 11, м. Київ, 01133, код 26628084) на користь фізичної особи-підприємця Зубенка Кирила Сергійовича» ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_6 ) 8800000,00 грн неустойки, 132000,00 грн судового збору, 80000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складений 11.03.2026.

Суддя С. А. Ковтун