ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2026 року м.Дніпро Справа № 908/1182/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач),

суддів: Чус О.В., Демчина Т.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Світлицького Дмитра Анатолійовича, м.Запоріжжя на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.06.2025 у справі №908/1182/25 (суддя Боєва О.С.)

за позовом: Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК", м. Дніпро

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Світлицького Дмитра Анатолійовича, м.Запоріжжя

про стягнення суми 232065,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» звернулося до Господарського суду Запорізької області із позовом до Фізичної особи-підприємця Світлицького Дмитра Анатолійовича про стягнення заборгованості за кредитним договором № 20.71. від 17.02.2022 у розмірі 232 065,76 грн, яка складається з: суми 140 000,00 грн заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), суми 50 885,76 грн заборгованості за процентами, суми 33 180,00 грн заборгованості за винагородою, суми 1 000,00 грн штрафу (фіксована складова), суми 7 000,00 грн штрафу (змінна складова).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань в рамках кредитного договору № 20.71. від 17.02.2022 щодо своєчасного повернення кредитних коштів (тіла кредиту), сплати процентів за користування кредитними коштами та винагороди, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у заявлених до стягнення розмірах. У зв`язку з порушенням виконання зобов`язань за кредитним договором позивач також нарахував та заявив до стягнення з відповідача штраф (фіксовану складову та змінну складову).

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 25.06.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Світлицького Дмитра Анатолійовича на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» суму 140 000 грн 00 коп. заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), суму 50 885 грн 76 коп. заборгованості за процентами та суму 32 074 грн 00 коп. заборгованості за винагородою. У задоволенні іншої частини позову - відмовлено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Світлицького Дмитра Анатолійовича на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» суму 3 344 грн 40 коп. витрат зі сплати судового збору.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що 17.02.2022 між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та ФОП Світлицьким Д.А. було укладено Кредитний договір № 20.71., за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику строковий кредит у розмірі 140 000,00 грн на фінансування поточної діяльності з терміном повернення до 14.02.2025. За користування кредитом позичальник зобов`язався сплачувати фіксовані проценти у розмірі 20,90% річних та щомісячну винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,79% від суми ліміту. Суд встановив, що позивач виконав свої зобов`язання належним чином, перерахувавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 140 000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером № TR.22149285.28579.64999 від 17.02.2022. Відповідач свої зобов`язання по своєчасному поверненню суми кредиту, сплаті процентів та винагороди у встановлених розмірі та строки не виконав, внаслідок чого станом на 22.04.2025 у нього утворилась заборгованість по тілу кредиту в розмірі 140 000,00 грн та заборгованість по сплаті процентів в розмірі 50 885,76 грн, що підтверджується випискою по особовому рахунку позичальника та розрахунком заборгованості. Щодо заборгованості за винагородою суд встановив, що загальна сума комісійної винагороди за договором становить 39 816,00 грн, з яких сплачено 7 742,00 грн, відтак до стягнення підлягає 32 074,00 грн. У задоволенні вимог про стягнення штрафу (фіксованої складової у розмірі 1 000,00 грн та змінної складової у розмірі 7 000,00 грн) суд відмовив з підстав, передбачених пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, яким позичальник звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором у період дії воєнного стану.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, Фізична особа-підприємець Світлицький Дмитро Анатолійович звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 25.06.2025 по справі № 908/1182/25 повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до Фізичної особи-підприємця Світлицького Дмитра Анатолійовича про стягнення коштів відмовити у повному обсязі. Судові витрати стягнути з позивача на користь відповідача.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Апелянт вважає, що при винесенні оскаржуваного рішення Господарським судом Запорізької області було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено та оцінено докази, наявні в матеріалах справи, внаслідок чого суд дійшов невірних висновків щодо наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором та у відповідному їх розмірі. Зазначені обставини, на думку апелянта, призвели до ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення, яке не відповідає критеріям законності і обґрунтованості, передбачених ст. 236 ГПК України.

На думку апелянта, позивачем не було дотримано стандарту доказування у спірних правовідносинах щодо фактичного розміру заборгованості відповідача за кредитним договором та у доведенні перед судом правильності здійснених розрахунків, які суд першої інстанції прийняв за основу як правильні та належні. Апелянт посилається на принцип змагальності, закріплений у ст. 129 Конституції України та ст. 13 ГПК України, а також на вимоги ст. ст. 73, 76, 77, 78 ГПК України щодо належності, допустимості та достовірності доказів. На підтвердження своєї позиції апелянт наводить висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц про те, що принцип змагальності не створює для суду обов`язок вважати доведеною обставину, про яку стверджує сторона, а також висновок Верховного Суду у постанові від 15.03.2023 у справі № 522/4382/21 про те, що якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведення.

Щодо меморіального ордера як доказу видачі кредиту апелянт зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (у редакції, чинній на дату укладення кредитного договору) меморіальний ордер є розрахунковим документом, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій. Відповідно до ст. ст. 22, 30 зазначеного Закону переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача. Таким чином, на думку апелянта, меморіальний ордер підтверджує лише ініціювання видачі коштів, проте не безпосереднє їх перерахування та фактичне зарахування на рахунок відповідача, а тому в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт отримання відповідачем суми кредиту у розмірі 140 000,00 грн.

Щодо банківської виписки по особовому рахунку відповідача за період з 17.02.2022 по 22.04.2025 апелянт стверджує, що зазначена виписка не може бути допустимим доказом, оскільки містить порушення вимог до її оформлення. Зокрема, апелянт посилається на вимоги Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ № 75 від 04.07.2018, а саме на п. п. 51, 61, 63 Положення щодо обов`язкових реквізитів первинних документів та виписок з клієнтських рахунків. Апелянт вказує, що виписка містить підпис, скріплений печаткою АТ «Акцент-Банк» із позначенням «напрямок технологій стягнення проблемної заборгованості, документ дійсний тільки за підписом Шкапенко О.В.», однак не містить визначення посади та прізвища підписанта - поруч з підписом не зазначено жодного прізвища та ініціалів особи, яка його вчинила. При цьому виконавцем формування виписки у її змісті зазначено ОСОБА_1, а з урахуванням застереження на печатці документ є недійсним. Крім того, апелянт зазначає, що виписка не містить дати її складення, а також одиниці виміру - у графах «Дебет» та «Кредит» невідомо, у якій валюті значаться платежі.

Щодо розрахунку заборгованості за кредитним договором апелянт наводить три аргументи. По-перше, оскільки розрахунок було сформовано на підставі банківської виписки, яка, на думку апелянта, не є достовірним та допустимим доказом, зазначена у розрахунку сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 140 000,00 грн не є належним чином підтвердженою. По-друге, оскільки заборгованість за процентами розраховувалася на тіло кредиту, яке не підтверджено, то відповідно і проценти за його користуванням та відповідні періоди такого користування також не є підтвердженими, що свідчить про протиправність стягнення суми 50 885,76 грн. По-третє, розрахунок заборгованості подано у формі таблиці, яка не містить формули розрахунку його складових, застосованих ставок, коефіцієнтів, періодів тощо, що не дає можливості перевірити правильність нарахувань відповідних сум.

Апелянт також звертає увагу на те, що відповідно до п. п. 6.1, 6.2 Кредитного договору останній вважається укладеним з моменту підписання його сторонами, проте у частині, іншій ніж п. 4.4, набуває чинності з моменту надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту у межах зазначених у них сум та діє в обсязі перерахованих коштів. Апелянт стверджує, що в матеріалах справи відсутні будь-які розрахункові документи на використання кредиту позичальником, а відтак кредитний договір у відповідних його частинах, зокрема тих, що встановлюють нарахування процентів, комісій, винагород, штрафних санкцій, не набув чинності. Апелянт зазначає, що факт укладення договору та набуття ним чинності є різними правовими категоріями, а суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, належним чином умови кредитного договору не дослідив, у зв`язку з чим дійшов протиправних висновків про наявність підстав для стягнення з відповідача відповідних сум за таким договором.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Світлицького Дмитра Анатолійовича та вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, посилаючись на наступне:

Позивач зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» порядок ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в банках встановлюється Національним банком України відповідно до цього Закону та міжнародних стандартів фінансової звітності. Згідно з п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04.07.2018 № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відповідно до п. 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на рахунку клієнта, якщо вона містить визначені цим пунктом реквізити.

Позивач стверджує, що виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Виписка по рахунку клієнта є тим документом, який підтверджує факт видачі коштів клієнту, оскільки відповідає законодавству про бухгалтерський облік та фінансову звітність, а тому може бути належним та допустимим доказом, який підтверджує наявну заборгованість позичальника. На підтвердження зазначеної позиції позивач посилається на численні постанови Верховного Суду, зокрема: від 30.11.2022 у справі № 214/6975/15-ц, від 25.11.2022 у справі № 1512/2-214/11, від 21.09.2022 у справі № 381/1647/21, від 01.08.2022 у справі № 369/11694/15-ц, від 06.07.2022 у справі № 128/2269/20, від 01.06.2022 у справі № 172/35/16-ц, від 31.05.2022 у справі № 194/329/15-ц, від 25.05.2022 у справі № 219/7527/16, від 25.05.2022 у справі № 645/59/16-ц, від 20.05.2022 у справі № 336/4796/18, від 09.02.2022 у справі № 161/5648/20, від 02.02.2022 у справі № 205/7751/16-ц.

Позивач зазначає, що надані ним виписки по рахунках позичальника повністю відповідають вимогам Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», містять абсолютно всі необхідні реквізити та є належними і допустимими доказами по справі. Також виписки по рахунках та розрахунок заборгованості свідчать про тривале виконання зобов`язань за кредитним договором позичальником і активне користування кредитом, що вчергове підтверджує отримання позичальником кредиту та наявну заборгованість.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Дармін М.О. (доповідач), судді - Кощеєв І.М., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.07.2025 витребувано у Господарського суду Запорізької області матеріали справи № 908/1182/25.

05.08.2025 матеріали даної справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.08.2025 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Світлицького Дмитра Анатолійовича, м.Запоріжжя на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.06.2025 у справі №908/1182/25 залишено без руху.

Надано ФОП Світлицькому Дмитру Анатолійовичу, м.Запоріжжя строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків, який становить 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. Надати докази, що підтверджують дату отримання цієї ухвали.

Усунути недоліки, встановлені в ухвалі суду шляхом подання:

- доказів сплати судового збору, у розмірі 4177грн 19 коп.

15.08.2025 на адресу Центрального апеляційного господарського суду через систему "Електронний суд" від Фізичної особи-підприємця Світлицького Дмитра Анатолійовича надійшла заява про усунення недоліків.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Кощеєва І.М. - члена колегії суддів, визначеного протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2025, на підставі розпорядження керівника апарату суду №634/25 від 10.09.2025 проведено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2025 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів: Чус О.В., Іванова О.Г.

Розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Світлицького Дмитра Анатолійовича, м.Запоріжжя на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.06.2025 у справі №908/1182/25, для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

17.10.2025 до канцелярії Центрального апеляційного господарського суду від представника Акціонерного товариства "Акцент-Банк" надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У зв`язку з вирішенням питання щодо відкриття апеляційного провадження по справі, на виконання пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, для дотримання принципу незмінності колегії суддів при розгляді справи розпорядженням керівника апарату суду № 151/26 від 02.03.2026 здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі № 908/1182/25, шляхом передачі справи раніше визначеній колегії суддів.

У зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Кощеєва І.М. - члена колегії суддів, визначеного протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2025 року, на підставі розпорядження керівника апарату суду №152/26 від 02.03.2026 проведено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2026 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів: Чус О.В., Демчина Т.Ю.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

17 лютого 2022 року між Акціонерним товариством «АКЦЕНТ-БАНК» (Банк, позивач у справі) та Фізичною особою-підприємцем Світлицьким Дмитром Анатолійовичем, РНОКПП НОМЕР_1 (Позичальник, відповідач у справі) був укладений Кредитний договір №20.71. (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Позичальнику кредит у вигляді згідно з п. А.1 цього Договору, з лімітом та на цілі, зазначені у п. А.2 цього Договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеному в третьому абзаці п. 2.1.2 цього Договору, в обмін на зобов`язання Позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди в обумовлені цим Договором терміни. Строковий кредит (далі - кредит) надається банком у безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника з подальшим перерахуванням за цільовим призначенням.

Згідно з п. п. 1.2, 1.3 Договору, термін повернення кредиту зазначений у п. А.3 цього Договору. Усі істотні умови кредитування наведені у Розділі А цього Договору - «Істотні умови кредитування».

У пунктах А1, А2, А3 Розділу А «Істотні умови кредитування» Договору сторонами погоджено, зокрема, наступні істотні умови кредитування:

«А1. Вид кредиту - строковий кредит.

А2. Ліміт цього Договору: у розмірі 140000,00 грн на фінансування поточної діяльності.

А3. Термін повернення кредиту 14 лютого 2025 р. Позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими платежами в розмірі та в строки згідно з Графіком платежів (Додаток № 1 до цього Договору).

Ануїтетний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів за його користування. Щомісячний ануїтетний платіж розраховується за формулою:

Сума щомісячного ануїтетного платежу = сума кредиту за Договором х ((1+Процентна

ставка за місяць) строк кредитування (міс.) х Процентна ставка за місяць)/1((1+Процентна ставка за місяць) строк кредитування (міс.) -1);

Сума щомісячного платежу за % = (залишок заборгованості за кредитом х річна Процентна ставка/кількість днів поточного року) х кількість днів в місяці, який передує сплаті ануїтетного платежу;

Сума щомісячного платежу за основним боргом = сума щомісячного погашення Кредиту - сума щомісячного платежу за %.

Згідно зі ст. ст. 212, 651 Цивільного кодексу України у випадку порушення Позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених цим Договором, банк на свій розсуд, починаючи з 31-го дня порушення будь-якого із зобов`язань має право змінити умови цього Договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому Банк направляє Позичальнику письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У випадку непогашення позичальником заборгованості за цим Договором у термін, зазначений у повідомленні, уся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомлені, вважається простроченою. У випадку погашення заборгованості у період до закінчення 30 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, кінцевим терміном повернення кредиту є 14 лютого 2025р.».

Згідно з пунктом А4. Договору, рахунки для обслуговування кредиту: НОМЕР_2 (в гривнях), отримувач: АТ «А-Банк», МФО 307770, код ЄДРПОУ/код ІПН .

У пунктах А6, А8 Розділу А Договору погоджено, що за користування кредитом Позичальник сплачує фіксовані проценти в розмірі 20,90 % річних. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році, та процентної ставки, передбаченої Договором. При цьому день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів «факт/360»). Якщо ануїтетний платіж не буде здійснено у відповідну дату згідно з Графіком платежу, то заборгованість за Кредитом та/або процентами вважається простроченою на наступний день.

Згідно з пунктом А10. Розділу А Договору, Позичальник щомісячно сплачує Банку винагороду за кредитне обслуговування в розмірі 0,79% від суми зазначеного у п. А2 цього Договору ліміту у поточну дату сплати процентів. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати.

Розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється щоденно з дати списання коштів з позичкового рахунку до майбутньої дати сплати процентів та/або за період, який починається з попередньої лати сплати процентів до поточної дати сплати процентів. Розрахунок процентів здійснюється до повного погашення заборгованості по кредиту на суму залишку заборгованості по кредиту. Нарахування процентів та комісій здійснюється на дату сплати процентів, при цьому проценти розраховуються на непогашену суму кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з 360 днів на рік. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування процентів, не враховується (п.п. 4.10, 4.11 Договору).

Відповідно до п. 2.2.2, п. 2.2.3, п. 2.2.5 Договору, Позичальник зобов`язався: сплатити проценти за користування кредитом відповідно до п.п. 4.1, 4.2, 4.3 цього Договору; повернути кредит у терміни, встановлені п.п. 1.2, 2.2.14, 2.3.2 цього Договору; сплатити Банку винагороду відповідно до п.п. 2.3.5, 4.4, 4.5, 4.6, 4.13 цього Договору.

У період дії цього Договору Позичальник зобов`язується щомісячно направляти на поточний рахунок Банку обсяг надходжень від господарської діяльності, що становить не менше подвоєної суми щомісячного внеску по кредиту, наведеного у графіку погашення (Додаток № 1 до цього Договору) (п.п. 2.2.13 Договору).

За змістом п. 2.2.6 Договору, Позичальник доручає Банку списувати грошові кошти з усіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту, зокрема з рахунків, наведених у цьому пункті Договору, для виконання зобов`язань з погашення кредиту, а також процентів за його використовування.

Банк має право списувати грошові кошти з поточних рахунків Позичальника згідно з п. 2.2.6 цього Договору при настанні термінів будь-якого з платежів, передбачених цим Договором,у межах сум, що належать до сплати Банку (пп 2.3.4 п. 2.3 Договору).

У п. 4.9 Договору зокрема визначено, що зобов`язання виконуються в наступній послідовності: кошти отримані для погашення заборгованості за цим Договором перш за все спрямовуються для відшкодування витрат/збитків Банку згідно з п.п. 2.2.13, 2.3.13 цього Договору, далі для погашення неустойки, далі - простроченої винагороди, далі - винагороди, далі - прострочених процентів, далі - процентів, далі - простроченого кредиту, далі - кредиту, якщо інше не передбачено п. 7.3 цього Договору. Остаточне погашення заборгованості за цим договором виконується не пізніше дати, зазначеної у п.1.2 цього Договору.

Відповідно до п. п. 6.1, 6.2 Договору, останній вважається укладеним з моменту його підписання його сторонами. Цей Договір у частині п. 4.4 цього Договору набуває чинності з моменту підписання цього Договору, в решті частин - з моменту надання Позичальником розрахункових документів на використання кредиту у межах зазначених у них сум, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим Договором.

Додатком № 1 до Договору є Графік погашення, який є його невід`ємною частиною, та в якому визначені терміни повернення кредиту, сплати процентів і комісійних винагород та їх щомісячні розміри, належні до сплати у відповідні терміни (дати).

На виконання умов вказаного Договору, АТ «А-Банк» перерахував на рахунок Позичальника - ФОП Світлицького Д.А. грошові кошти у розмірі 140000,00 грн, про що свідчить меморіальний ордер №ТR.22149285.28579.64999 від 17.02.2022, копія якого міститься в матеріалах справи. В графі призначення платежу зазначено: «видача кредиту згідно договору № 20.71. від 17.02.2022».

Відповідач, в свою чергу, як то зазначено у позові, належним чином свої зобов`язання за Кредитним договором не виконував. Згідно з випискою по особовому рахунку Позичальника за період з 17.02.2022 по 22.04.2025 мало місце зарахування коштів на погашення простроченої заборгованості за відсотками та комісією по Договору №20.71. від 17.02.2022.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18).

З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що:

17.02.2022 між Акціонерним товариством «АКЦЕНТ-БАНК» (Банк) та Фізичною особою-підприємцем Світлицьким Дмитром Анатолійовичем (Позичальник) було укладено Кредитний договір № 20.71., за умовами якого Банк зобов`язався надати Позичальнику строковий кредит у розмірі 140 000,00 грн на фінансування поточної діяльності з терміном повернення до 14.02.2025.

За користування кредитом Позичальник зобов`язався сплачувати фіксовані проценти у розмірі 20,90% річних. Нарахування процентів здійснюється щоденно, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році (метод «факт/360»).

Позичальник зобов`язався щомісячно сплачувати Банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,79% від суми ліміту. Додатком № 1 до Договору визначено Графік погашення, відповідно до якого Позичальник щомісячно 17 числа починаючи з 17.03.2022 по 14.02.2025 зобов`язаний погашати кредит ануїтетними платежами у розмірі 6 390,54 грн (платежі включають основну суму боргу, суму процентів та комісійних винагород).

Договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами (п. 6.1 Договору). Договір у частині п. 4.4 набуває чинності з моменту підписання, в решті частин - з моменту надання Позичальником розрахункових документів на використання кредиту у межах зазначених у них сум та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 6.2 Договору).

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу (фіксованої складової у розмірі 1 000,00 грн та змінної складової у розмірі 7 000,00 грн) на підставі пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, яким позичальник звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором у період дії воєнного стану. Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується.

Колегія суддів зауважує, що апелянтом не оспорюється відповідність фактичним обставинам справи встановлення судом першої інстанції того факту, що за результатами запиту на отримання інформації про наявність зареєстрованого електронного кабінету, судом встановлено, що у Світлицького Дмитра Анатолійовича (РНОКПП НОМЕР_1 ) наявний зареєстрований електронний кабінет (дата реєстрації 04.10.2019).

Відповідно до частини 3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» порядок ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Національному банку України та банках встановлюється Національним банком України відповідно до цього Закону та міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку' в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 No 75 (далі - Положення) виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту;

Пунктом 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/ печатку банку. Виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Виписка по рахунку клієнта є тим документом, який підтверджує факт видачі коштів клієнта так як є тим документом, який відповідає законодавству про бухгалтерський облік та фінансову звітність. А тому, може бути належним та допустимим доказом, який підтверджує наявну заборгованість позичальника. Вказана позиція неодноразово знаходила своє підтвердження у постановах Верховного Суду, зокрема: від 30.11.2022 No 214/6975/15- ц; від 25.11.2022 No 1512/2-214/11; від 21.09.2022 No 381/1647/21; від 01.08.2022 No 369/11694/15-ц; від 06.07.2022 No 128/2269/20; від 01.06.2022 No 172/35/16-ц; від 31.05.2022 No 194/329/15-ц; від 25.05.2022 No 219/7527/16; від 25.05.2022 No 645/59/16- ц; від 20.05.2022 No 336/4796/18; від 09.02.2022 No 161/5648/20; від 02.02.2022 No 205/7751/16-ц.

Надані позивачем виписки по рахункам позичальника по даній справі повністю відповідають вимогам Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», містять абсолютно всі необхідні реквізити та відповідно є належними та допустимими доказами по справі. Також виписки по рахункам та розрахунок заборгованості свідчить про тривале виконання зобов`язань за Кредитним договором Позичальником і активне користування Кредитом, що вчергове підтверджує отримання Позичальником кредиту та наявну заборгованість.

В свою чергу твердження апелянта про те, що : « … сторона Відповідача зазначає, що певні наведені докази не є належними достатніми, достовірними та допустимими доказами, які б підтверджували дійсний розмір та наявність заборгованості за кредитним Договором у відповідача.

Статтею 129 Конституції України проголошено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема: 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зазначений конституційний принцип змагальності сторін втілений також у п.4 ч.3 ст.2 ГПК України.

Вважаємо, що при розгляді даної справи Позивачем в даному випадку не було дотримано стандарту доказування у спірних правовідносинах, тобто щодо фактичного розміру заборгованості Відповідача за кредитним договором та у доведенні перед судом правильності здійснених розрахунків, які в свою чергу суд першої інстанції прийняв за основу як правильні та належні.

В свою чергу стандарт доказування - це та ступінь достовірності та повноти наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Згідно ч.1-4 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Зазначаємо, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у господарському процесі.

Зауважуємо, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.80 ГПК України, учасники справи подають докази у справі

безпосередньо до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 р. у справі № 129/1033/13- ц сформулювала висновок, відповідно до якого: «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона».

У постанові Верховного Суду від 15.03.2023 р. по справі № 522/4382/21, зазначено, що: «Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення».

Таким чином, Позивач заявляючи до стягнення з Відповідача відповідну заборгованість за кредитним договором мав би надати необхідні докази на її підтвердження, а також надати Розрахунок такої заборгованості, який би містив саму формулу такого розрахунку, відповідні показники взяті при розрахунку, коефіцієнти, ставки, тощо які були складовими такої формули та забезпечували б повноту отриманих результатів та їх достовірність.

А Господарський суд Запорізької області в свою чергу мав своїм обов`язком перевірити такі надані Позивачем докази на предмет їх належності, допустимості, відповідності їх вимогам законодавства, чого, вважаємо зі сторони суду виконано не було.

Так, у оскаржуваному рішенні, суд встановив, що позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав належним чином, перерахувавши відповідачу на поточний рахунок кредитні кошти у розмірі 140 000,00 грн., що підтверджується меморіальними ордером № TR.22149285.28579.64999 від 17.02.2022.

Однак, звертаємо увагу апеляційного суду, що відповідно до п.1.19-1 ст.1 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», що були чинними станом на дату укладення кредитного договору між сторонами, меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідно до п.22.1 та 22.4 ст.22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», чинного станом на дату укладення кредитного договору між сторонами, ініціювання переказу здійснюється, зокрема за меморіальним ордером. Під час використання розрахункового документу ініціювання переказу є завершеним для банку платника з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунку банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Згідно п.30.1 ст.30 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Виходячи із зазначеного, видача кредиту вважається завершеною з моменту отримання (зарахування) коштів на рахунок Відповідача, при цьому меморіальний ордер підтверджує лише ініціювання видачі коштів, проте не безпосереднє їх перерахування та фактичне зарахування на відповідний рахунок Відповідача.

Відтак в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт отримання Відповідачем суми кредиту й саме у зазначеному розмірі - 140 000,00 гривень.

У оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції зазначає, що відповідач свої зобов`язання по своєчасному поверненню суми кредиту (тіло кредиту), сплати процентів за користування кредитними коштами, винагороди у встановлених розмірі та строки н виконав, внаслідок чого станом на 22.04.2025 у нього утворилась заборгованість по тілу кредиту в розмір 140 000,00 грн., заборгованість по сплаті процентів в розмірі 50885,76 грн., що підтверджується наданим позивачем в матеріали справи випискою по особовому рахунку позичальника з 17.02.2022 по 22.04.2025 та розрахунком заборгованості за Кредитним договором №20.71. від 17.02.2022.

Проте, зазначаємо, що долучена Позивачем до матеріалів справи Виписка по особовому рахунку відповідача з 17.02.2022 по 22.04.2025 р. допустимим доказом за даних обставин бути не може, так як у своєму змісті містить відповідні порушення, які призводять до недійсності такої виписки та недопустимості її як доказу.

Як слідує з ч.2-3 ст.86 ГПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 77 ГПК України визначає, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно ст.78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Одночасно, достовірність - це властивість доказу, яка характеризує його точність, правильність відображення обставин, що входять до предмета доказування.

Господарський суд має визнавати достовірними та допустимими ті докази, якщо за результатами їх перевірки та дослідження підтверджується їх правильність, точність відомостей, які в них містяться та відсутність суперечностей іншим вимогам законодавства при їх формуванні.

Відповідно до ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України встановлені у Положенні про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 75 від 04.07.2018 (далі за текстом - Положення).

Відповідно до п.14 ч.3 Положення, первинний документ - документ, який містить відомості про операцію.

Також п.15 ч.3 Положення визначено, що регістри синтетичного та аналітичного обліку операцій носії спеціального формату (паперові, електронні) у вигляді відомостей, книг, журналів, призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого накопичення, групування та узгодження інформації з первинних документів, що прийняті до обліку.

Відповідно до п.42 та 43 Положення підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг.

Згідно з п.51 Положення первинні документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи, який/яка склав/склала документ/від імені якого/якої складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру;

5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення;

6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Залежно від характеру операції та технології оброблення облікової інформації до первинних документів можуть уключатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції). Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі.

Відповідно до п.57 Положення інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).

Банк самостійно розробляє форми регістрів синтетичного та аналітичного обліку, які повинні містити назву, період реєстрації операції, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні (п. 58 Положення).

Згідно з приписами п.59-62 Положення банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: 1) клієнтські рахунки та виписки з них; 2) аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; 3) книги реєстрації відкритих рахунків; 4) оборотно-сальдовий баланс/оборотно-сальдову відомість. У разі складання регістрів бухгалтерського обліку в електронному вигляді банк зобов`язаний зробити їх копії на паперових носіях на вимогу учасників операції, а також органів контролю та правоохоронних органів відповідно до вимог законодавства України.

Клієнтські рахунки та рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

Банк забезпечує ведення синтетичного обліку за допомогою рахунків II, III, IV порядків Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 11 вересня 2017 року за № 89 (зі змінами). Детальна інформація про кожного контрагента та кожну операцію фіксується на рівні аналітичного обліку на аналітичних рахунках. Аналітичні рахунки повинні містити обов`язкові параметри, визначені нормативно- правовими актами Національного банку України. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожними відповідним рахункам синтетичного обліку (п.60 Положення).

Форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер клієнтського рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) сума вхідного залишку за рахунком; 7) код ID НБУ банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку (п.61 Положення).

Згідно з п.63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

У розумінні Положення, зокрема, його пунктів 7, 95, 99, контроль правильності оформлення документів та відображення їх в обліку виконують відповідальні виконавці.

Відтак, для оцінки достовірності та допустимості такого доказу як банківські виписки такі повинні відповідати встановленим параметрам та мати обов`язкові реквізити первинного документа, зокрема дату складання, одиницю виміру, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку, та є відповідальною за зміст та обсяг відображених у виписках операцій.

Позивачем до позовної заяви було надано банківську виписку за особовим рахунком відповідача за період з 17.02.2022 по 22.04.2025 з підписом, на який проставлено печатку Акціонерного товариства «Акцент-Банк», що містить позначення «напрямок технологій стягнення проблемної заборгованості, документ дійсний тільки за підписом Шкапенко О.В.».

Однак, зазначена банківська виписка, не може бути розцінена, як доказ на підтвердження обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, оскільки належним чином не оформлена, а саме не містить визначення посади, прізвища підписанта, тобто на даній Виписці проставлено підпис, який належить невідомо кому, невстановленій особі, так як поруч з таким підписом не значиться жодного прізвища та ініціалів того хто її підписав.

При цьому, виконавцем формування такої Виписки у її змісті зазначено ОСОБА_1 Поряд з цим, за наявності застереження на печатці, якою скріплено наявний в кінці Виписки підпис, та припускаючи належність останнього такій особі ( ОСОБА_1 ), так як інші особи у Виписці не зазначені - документ є недійсним.

Крім того, зазначена Виписка не містить дати її складення, а також одиницю виміру, тобто у графі Дебет та Кредит невідомо у якій валюті значаться платежі.

Керуючись даним, наведена Виписка може бути належним та допустимим доказом у справі лише у тому випадку, якби вона не містила у своєму змісті недоліків її складання.

Таким чином, варто констатувати, що з урахуванням даного, Позивачем не було підтверджено факт неповернення Відповідачем відповідної суми позики за спірним кредитним договором, так як за даних обставин Виписка по рахунку бути належним, достовірним, допустимим та достатнім доказом у справі бути не може.

Також сторона Відповідача вважає, що Господарський суд Запорізької області протиправно взяв до уваги як доказ здійснений Позивачем Розрахунок заборгованості за Кредитним договором № N20.71. від 17.02.2022.

По-перше, оскільки зазначений Розрахунок було сформовано на підставі банківської виписки за період з 17.02.2022 по 22.04.2025, яка внаслідок зазначених вище обставин не є достовірним, достатнім та допустимим доказом у справі, внаслідок чого зазначена у Розрахунку сума заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) у розмірі 140 000,00 грн. не є належним чином підтвердженою, а тому не підлягала до стягнення.

По-друге, оскільки заборгованість за процентами також розраховувалася на тіло кредиту, яке не підтверджено, то відповідно і проценти за його користуванням та відповідні періоди такого користування також не є підтвердженими, що свідчить про протиправність стягнення з Відповідача суми у розмірі 50 885,76 грн.

По-третє, оскільки зазначений Розрахунок заборгованості за договором подано до суду в якості окремого документу, то такий Розрахунок у своєму змісті мав би містити відповідну наведену формулу розрахунку його складових, застосовані ставки, коефіцієнти, періоди, тощо.

Разом з тим, зазначений Розрахунок здійснено у формі таблиці, яка взагалі не дає можливості встановити отримані Позивачем за наслідками проведеного розрахунку показники.

Таким чином, з наданого Розрахунку заборгованості не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум, ніяких роз`яснень та доказів щодо принципу складення даних розрахунків справа не містить.

А отже, такий Розрахунок, не можна вважати належним доказом у справі, який суд першої інстанції прийняв до уваги як належний та достовірний.

Сторона Відповідача також зазначає, що у відповідності до умов п.6.1.-6.2. Кредитного договору № N20.71. від 17.02.2022 р. слідує, що Цей договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами (п.6.1 договору). Цей договір у частині 4.4 цього договору набуває чинності з моменту підписання цього договору, в решті частин - з моменту надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту у межах зазначених у них сум та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором (п.6.2 договору).

В частині даного, звертаємо увагу апеляційного суду, що в матеріалах справи № 908/1182/25 відсутні будь-які розрахункові документи на використання кредиту Позичальником, а відтак можна констатувати, що Кредитний договір № N20.71. від 17.02.2022 р. у відповідних його частина, зокрема й тих, що встановлюють нарахування процентів за ним, комісій, винагород, штрафних санкцій, тощо - не набув чинності.

Таким чином, зі сторони Позивача, не було надано доказів, які б підтверджували факт набуття чинності спірного Договору у відповідних його частинах.

Стосовно даного зазначаємо, що факт укладення договору та набуття ним чинності є різними правовими категоріями та наслідками, що ними породжуються.

Разом з тим, Господарський суд Запорізької області на зазначене уваги не звернув, належним чином умови кредитного договору не дослідив, у зв`язку з чим дійшов протиправних висновків про наявність підстав для стягнення з Відповідача відповідних сум за таким договором.….» не підтверджені жодним доказом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Водночас сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Подібну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів виснує, що апеляційна скарга побудована на твердженнях апелянта, які носять характер оціночних суждень, що є підставою для визнання доводів апеляційної скарги необгрунтованими.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.

З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Запорізької області від 25.06.2025 у справі №908/1182/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Світлицького Дмитра Анатолійовича, на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 4 178,00 грн покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Світлицького Дмитра Анатолійовича, м.Запоріжжя на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.06.2025 у справі №908/1182/25 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 25.06.2025 у справі №908/1182/25 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 4 178,00 грн. покласти на Фізичну особу-підприємця Світлицького Дмитра Анатолійовича.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя Т.Ю. Демчина

Суддя О.В. Чус