ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про зупинення провадження у справі

24 лютого 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/5328/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.01.2026, постановлену суддею Щавинською Ю.М., м. Одеса, повний текст складено та підписано 12.01.2026, про відмову у забезпеченні позову

у справі № 916/5328/25

за позовом: Одеської міської ради

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «МАША 777 ЛТД»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради

про: стягнення 2129640,44 грн,

ВСТАНОВИВ

У грудні 2025 року Одеська міська рада (далі Рада) звернулася до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАША 777 ЛТД» (далі Товариство) про стягнення 2129640,44 грн - безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою комунальної власності за період з 23.10.2020 по 31.08.2025.

Одночасно Радою подано суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти (в межах суми позову) та нерухоме майно відповідача (в межах різниці між сумою ціни позову та розміром арештованих грошових коштів у разі їх недостатності).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.01.2026 у задоволенні заяви Ради відмовлено повністю.

Місцевий господарський суд виходив з того, що: до заяви про забезпечення позову не додано жодних доказів, окрім сплати судового збору; наведені у заяві обґрунтування зводяться виключно до цитування положень судової практики, зокрема, постанови Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22. Водночас, суд, врахувавши правові позиції Верховного Суду в інших постановах, зазначив про необхідність доведення позивачем обставин вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення, утруднення чи унеможливлення виконання у майбутньому відповідного судового рішення.

Не погодившись з ухвалою суду, Рада подала на неї апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги Рада, посилаючись на неврахування судом першої інстанції висновків вищевказаної постанови Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зазначає, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов, вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Також скаржник, посилаючись на інші постанови суду касаційної інстанції, зазначає, що позивач у будь-якому разі не може володіти інформацією про дійсний фінансовий стан відповідача, оскільки це є банківською таємницею. Саме відповідач повинен був спростувати обставини імовірності утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позову, чого у даному випадку зроблено не було.

Разом з апеляційною скаргою скаржником заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду, яке мотивоване тим, що повний текст він отримав лише 13.01.2026 о 17:31 год.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 витребувано у Господарського суду Одеської області копії матеріалів справи № 916/5328/25, необхідних для розгляду апеляційної скарги Одеської міської ради на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.01.2026 про відмову у забезпеченні позову та вирішено відкласти питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою до надходження копій матеріалів з суду першої інстанції.

10.02.2026 копії матеріалів справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 Раді поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 05.01.2026 про відмову у забезпеченні позову у справі № 916/5328/25, за апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження, встановлено іншим учасникам справи строк до 20.02.2026 для подання відзиву на апеляційну скаргу (з належними доказами його направлення іншим учасникам справи), роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 20.02.2026 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, призначено справу до розгляду на 24.02.2026 о 14:30 год.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги, зазначаючи про її безпідставність та необґрунтованість, а також, що скаржником не спростовані висновки суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу від Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради не надходив.

23.02.2026 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, яке мотивоване тим, що він перебуває у відрядженні.

24.02.2026 від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 915/927/25.

Будь-яких інших заяв чи клопотань від учасників справи не надходило.

В судовому засіданні 24.02.2026 колегія суддів, розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату, дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на те, що: відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні; явка повноважних представників учасників справи у судовому засіданні обов`язковою не визнавалась; неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні заявником обґрунтовано не було; наявні матеріали оскарження ухвали є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи; отже відсутність представника в цьому випадку не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Розглянувши клопотання представника відповідача про зупинення провадження у даній справі до закінчення розгляду Об`єднаною Палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 915/927/25, колегія суддів дійшла висновку про його задоволення з огляду на наступне.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.11.2025 справу № 915/927/25 за касаційною скаргою ТОВ «АЛЬЯНС» на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2025 і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.09.2025 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для відступу від висновків та/або конкретизації (уточнення) висновків Верховного Суду щодо застосування норм статей 13, 136, 137 ГПК України, викладених в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023р. у справі № 905/448/22 та в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.11.2024 у справі №915/538/24, які (висновки) були враховані судами попередніх інстанцій при вирішенні питання про забезпечення позову в справі №915/927/25, а саме від таких висновків:

1) у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (див. пункт 23 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22);

2) за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення коштів доцільно було накласти арешт на майно відповідача саме у межах суми, яка була би достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів (див. пункт 31 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023р. у справі №905/448/22);

3) за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках у всіх банківських установах, для задоволення вимог про стягнення коштів, то доцільно накласти арешт на грошові кошти і майно відповідача саме у межах суми, яка достатня для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів (див. пункт 37 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.11.2024р. у справі № 915/538/24).

Необхідність відступу мотивовано тим, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Таким чином, на думку колегії суддів, ключовим є встановлення судом:

1) наявності спору між сторонами;

2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду;

3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами;

4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не спрямовано таке звернення на зловживання учасником справи своїми правами.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів вважає, що наявні підстави для відступу від висновку, викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, шляхом відступу та/чи його конкретизації та/чи уточнення, в аспекті того, чи повинен позивач/заявник доводити суду наявність ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду та чи повинен позивач доводити суду обґрунтовану необхідність щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, зокрема, чи повинен позивач/заявник подати докази на підтвердження наявності як ризику так/чи фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування вказаного вище заходу забезпечення позову (див. пункт 7.20 ухвали від 25.11.2025 у справі № 915/927/25).

Водночас, аргументуючи наявність підстав для відступлення від висновку Верховного Суду щодо доцільності накладення арешту на грошові кошти і майно відповідача саме у межах суми, яка була би достатньою для стягнення коштів у випадку недостатності арештованих грошових коштів, викладеного в постановах від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 (пункт 31) і від 07.11.2024 у справі № 915/538/24 (пункт 37), колегія суддів, акцентуючи увагу на тому, що накладення арешту як на кошти, так і на майно відповідача без чіткого встановлення (визначення) у виконавчому документі (який підлягає примусовому виконанню у спосіб та в порядку, які визначені у ньому), сум накладення стосовно кожного з них, може призвести до подвійного забезпечення позовних вимог (і за рахунок коштів, і за рахунок майна), що суперечить вимогам закону (частині 4 статті 137 ГПК України) стосовно співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогам, у підсумку в ухвалі від 25.11.2025 пропонує конкретизувати або уточнити зазначений правовий висновок таким чином, що за умови неможливості встановлення достатності чи недостатності грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках у всіх банківських установах, для задоволення вимог про стягнення коштів в межах суми позову, доцільно накладати заборону на вчинення певної дії (як-от, на відчуження майна), а доведення вартості такого майна якого покладається на позивача/заявника відповідно до вимог статей 13, 136, 137 ГПК України (див. пункт 7.26 ухвали від 25.11.2025 у справі № 915/927/25).

Відтак, колегія суддів у зазначеній ухвалі фактично пропонує замість такого виду забезпечення позову, як арешт належного відповідачу майна, що передбачений п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України, застосовувати інший захід забезпечення позову - заборону відповідачу вчиняти певні дії, визначену п. 2 ч. 1 ст. 137 цього Кодексу.

Отже, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду при передачі справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду обґрунтувала відступлення від висновків Верховного Суду щодо застосування норм процесуального права.

Ухвалою від 19.12.2025 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду прийняв до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справу № 915/927/25 за касаційною скаргою ТОВ «АЛЬЯНС» на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2025 і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.09.2025.

У справі №915/927/25, як і в цій справі №904/6195/25, правовідносини стосуються вжиття заходів забезпечення позову про стягнення грошових коштів шляхом накладення арешту на належні відповідачу кошти та майно в межах ціни позову.

Приписи ст. 228 ГПК України встановлюють право суду зупинити провадження у справі.

Так, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України, суд може за заявою учасника справи, а також із власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

На переконання колегії суддів, сформований висновок об`єднаної палати Верховного Суду щодо вжиття заходів забезпечення позову про стягнення грошових коштів, шляхом накладення арешту на належні відповідачу кошти та майно, в межах ціни позову, має бути враховано судом при застосуванні норм права у подібних правовідносинах з метою дотримання принципу правової визначеності та єдності судової практики.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому п. 7 ч.1 ст. 228 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

З огляду на викладене вище, а також предмет та підстави апеляційного оскарження, доводи учасників цієї справи, підстави передачі на розгляд об`єднаної палати справи № 915/927/25, колегія суддів вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження у даній справі до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду справи № 915/927/25.

Керуючись статтями 228, 229, 234, 281 ГПК України, суд

УХВАЛИВ

Зупинити провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.01.2026 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 916/5328/25 до закінчення розгляду Об`єднаною Палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 915/927/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у строк, встановлений ст. 288 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 02.03.2026.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

Судді Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська