ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про відвід судді

16.03.2026м. ДніпроСправа № 904/1330/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Іванової Т.В.

за участю секретаря судового засідання Давидової Є.О.

та представників:

від позивача (стягувача): Клепикова М.С. (в режимі відеоконференції)

від відповідача (боржника): Дробот Д.М.

від приватного виконавця: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтохімопт" (вх.суду №4-1062/26 від 16.03.2026) про відвід судді у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтохімопт" (28001, Кіровоградська область, місто Олександрія, вулиця Студентська, будинок 50; ідентифікаційний код 45172208)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Велта" (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Глинки, будинок 7, поверх 6; ідентифікаційний код 30912734)

про стягнення заборгованості за договором поставки №26/12/2023-1 від 26.12.2023 у загальному розмірі 26 773 976,60 грн

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області 24.03.2025 за допомогою системи "Електронний суд" від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтохімопт" (далі-позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Велта" (далі-відповідач) надійшла позовна заява про стягнення заборгованості за договором поставки №26/12/2023-1 від 26.12.2023 у загальному розмірі 26 773 976,60 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2025 справу №904/1330/25 передано на розгляд судді Івановій Т.В.

Ухвалою господарського суду від 28.03.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтохімопт" до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Велта" про стягнення заборгованості за договором поставки №26/12/2023-1 від 26.12.2023 у загальному розмірі 26 773 976,60 грн залишено без руху.

До господарського суду 31.03.2025 від представника позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. суду №13514/25 від 31.03.2025) про усунення недоліків.

Ухвалою господарського суду від 07.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду від 24.06.2025 затверджено мирову угоду, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтохімопт" та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Велта".

До господарського суду 12.03.2026 від представника відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла скарга (вх. суду №11694/26 від 12.03.2026) на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макушева Євгена Петровича, відповідно до якої заявник просить суд:

- на час розгляду скарги зупинити стягнення на підставі ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2025 у справі №904/1330/25, з примусового виконання якої приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макушевим Є.П. відкрито виконавче провадження №80439653, у межах суми заборгованості 22 595 264,32 грн та розміру нарахованої основної винагороди приватного виконавця 2 259 526,43 грн;

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макушева Євгенія Петровича, які полягали у вчиненні виконавчої дії винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №80439653 з урахуванням загальної суми стягнення включно з платежами, строк сплати яких не настав згідно ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2025 у справі №904/1330/25;

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 06.03.2026 ВП №80439653, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макушевим Євгенієм Петровичем на виконання ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2025 у справі №904/1330/25;

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макушева Євгенія Петровича, які полягали у вчиненні виконавчої дії - винесення постанови від 06.03.2026 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП № 80439653 з урахуванням загальної суми стягнення включно з платежами, строк сплати яких не настав згідно ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2025 у справі №904/1330/25;

- скасувати постанову арешт коштів боржника, винесену 06.03.2026 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макушевим Євгенієм Петровичем у виконавчому провадженні ВП № 80439653.

Ухвалою господарського суду від 13.03.2026 прийнято до розгляду скаргу відповідача на дії приватного виконавця. Відмовлено у задоволенні клопотання відповідача, яке викладене у скарзі на дії приватного виконавця, про зупинення стягнення. Призначено розгляд скарги у судовому засіданні на 16.03.2026 о 16:00 год. Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макушева Є.П. надати до господарського суду до дати судового засідання матеріали виконавчого провадження №80439653 та належним чином та належної якості завірені копії для долучення до матеріалів справи. Запропоновано стягувачу та приватному виконавцю подати до суду до призначеного судового засідання письмову правову позицію по суті скарги.

До господарського суду 16.03.2026 від представника позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. суду №4-1062/26 від 16.03.2026) про відвід судді.

У судове засідання 16.03.2026 з`явилися повноважні представники позивача (в режимі відеоконференції) та відповідача. Приватний виконавець (його представник) у призначене судове засідання не з`явився; про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, зокрема, шляхом надсилання ухвали суду на його електронну адресу, а також повідомленням останнього за допомогою телефонограми суду.

Розглянувши у судовому засіданні 16.03.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтохімопт" (вх.суду №4-1062/26 від 16.03.2026) про відвід судді, господарський суд зазначає наступне.

Частинами 1-3 статті 39 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Положеннями частини 7 статті 39 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання у справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід. Питання про самовідвід судді вирішується ухвалою суду, що розглядає справу, яка оформлюється окремим документом (частини 8, 9 статті 39 Господарського процесуального кодексу України).

Інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Запровадження законодавцем інституту відводу судді, унормованого в положеннях статей 35-40 Господарського процесуального кодексу України, мало на меті в першу чергу уникнення будь-яких ризиків можливості порушення основних засад (принципів) господарського судочинства, якими є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, та забезпечення гарантії дотримання декларованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року прав на судовий захист при зверненні особи до суду з метою їх реалізації.

У зв`язку з цим було визначено перелік випадків, за наявності яких може виникати можливість порушення наведених принципів та гарантій, які було унормовано у статті 35 Господарського процесуального кодексу України.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини "Ветштайн проти Швейцарії").

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11. 2009 у справі "Білуха проти України" зазначено, що "у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду". Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного". Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими".

При вирішенні справи "Білуха проти України" Європейський суд з прав людини у пункті 49 рішення з посиланням на свою усталену практику зазначає, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

При вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумніватися у неупередженості конкретного судді позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованого сумніву в неупередженості суду. Особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного.

Відповідно до частини 1 статті 35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

При цьому частиною 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України регламентовано, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання - не може бути підставою для відводу.

За змістом частини третьої статті 38 Господарського процесуального кодексу України відвід повинен бути вмотивованим.

В частині четвертій статті 38 Господарського процесуального кодексу України визначено, що встановлення обставин, вказаних у пунктах 1-4 частини першої статті 35 цього Кодексу, статті 36 цього Кодексу, звільняє заявника від обов`язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу.

Аналіз зазначених норм надає підстави для висновку, що відвід повинен бути вмотивованим і що встановлення обставин, вказаних саме у пунктах 1-4 частини першої статті 35 цього Кодексу, а не пункту 5 вказаної частини, звільняє заявника від обов`язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в ухвалі від 21.04.2020 у справі № 910/5851/19.

Господарський суд зазначає, що вчинення судом процесуальних дій на виконання вимог Господарського процесуального кодексу України, а саме: призначення скарги відповідача на дії приватного виконавця - сприйнято позивачем як упереджену поведінку суду.

Вказані обставини представником відповідача ані нормативно, ані документально не підтверджені.

Положення пункту 5 частини першої та частини четвертої статті 35 Господарського процесуального кодексу України вказують на те, що самі по собі процесуальні дії та рішення судді, прийняті у даній справі, не можуть бути підставою для відводу без надання стороною, яка заявляє відвід, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів проявлення суддею саме необ`єктивності чи упередженості при розгляді даної справи. Господарський процесуальний кодекс України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Суд зазначає, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Щодо суб`єктивної складової безсторонності суду заявнику необхідно подати докази фактичної наявності упередженості судді для відводу його від справи, оскільки існує презумпція неупередженості судді. І тільки якщо з`являються об`єктивні сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, або його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. Таких доказів відповідачем до заяви надано не було.

Заявлена представником позивача заява про відвід судді не містить обґрунтованих посилань на дійсні обставини, які викликають сумнів у об`єктивності або неупередженості судді Іванової Т.В. та можуть бути підставою для її відводу відповідно до статей 35, 36 Господарського процесуального кодексу України.

Наведені позивачем доводи щодо сумнівів у неупередженості або об`єктивності судді Іванової Т.В. мають суб`єктивний характер, оскільки жодного прикладу чи факту вчинення дій, які б свідчили про упередженість судді чи ставили б під сумнів безсторонність судді, не наведено.

Аналіз наведених у заяві прикладів призначення скарг до розгляду іншими складами суду не може бути застосований до даного судді, оскільки кожен суддя є незалежним відповідно до Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

Господарський суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 342 Господарського процесуального кодексу України скарга на рішення, дії чи бездіяльність державного або приватного виконавця розглядається судом у двадцятиденний строк з дня прийняття її до розгляду у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. У виняткових випадках для належної підготовки справи до розгляду цей строк може бути продовжений не більше ніж на двадцять днів за вмотивованим клопотанням однієї зі сторін або за ініціативою суду.

Наведена норма процесуального закону визначає спеціальний процесуальний порядок розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного або приватного виконавця, який спрямований на оперативний судовий контроль за здійсненням виконавчого провадження.

Тобто розгляд скарги повинен бути здійсненний оперативно та в межах строку визначеного статтею 342 Господарського процесуального кодексу України.

Так, призначаючи скаргу до розгляду, господарським судом було враховано строки, визначені статтею 342 Господарського процесуального кодексу України, а також графік призначених суддею судових засідань в межах двадцятиденного строку від дня надходження відповідної скарги.

Крім того, господарський суд зазначає, що сторони не обмежені в праві подати свої правові позиції по суті поданої скарги, а також у випадку необхідності підготування даних позицій подати відповідні клопотання про відкладення розгляду скарги.

При цьому доводи позивача фактично зводяться до незгоди з процесуальними діями суду щодо призначення судового засідання.

У контексті заявленого відводу господарський суд звертає увагу на приписи частини четвертої статті 35 Господарського процесуального кодексу України, якою імперативно визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Згідно із частиною 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, доводи, викладені представником позивача в заяві про відвід судді, мають суб`єктивний для позивача характер, є незгодою з процесуальними рішеннями судді та не свідчать про наявність обґрунтованих сумнівів у неупередженості або об`єктивності судді, оскільки кожна справа вирішується судом виключно на підставі наявних у матеріалах справи доказів, які не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а відтак вказаний відвід є необґрунтованим. Мотиви, викладені в поданій стягувачем заяві про відвід судді, є власними судженнями та суб`єктивними припущеннями сторони.

Оскільки представником позивача заява про відвід судді Іванової Т.В. подана 16.03.2025, у день судового засідання у справі №904/1330/25, призначеного для розгляду скарги відповідача на дії приватного виконавця, тобто пізніше ніж за три робочі дні до судового засідання, суд на підставі приписів частини 2 пункту 3 статті 39 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку про те, що заява відповідача про відвід судді Іванової Т.В, не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід вирішується судом, що розглядає справу.

З урахуванням викладеного вище, суд доходить висновку про необґрунтованість, недоведеність належними та допустимими доказами доводів заяви представника позивача (вх.суду №4-1062/26 від 16.03.02026) про відвід судді Іванової Т.В., а тому відмовляє у задоволенні вказаної заяви.

На підставі викладеного, керуючись статтями 35, 39, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтохімопт" (вх.суду №4-1062/26 від 16.03.02026) про відвід судді - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення - 16.03.2026 та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя Т.В. Іванова