СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

18 березня 2026 року м. Харків Справа № 905/1204/25

Східний апеляційний господарський суд у складі судді-доповідача Крестьянінова О.О.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група України» (вх.№512Д) на рішення Господарського суду Донецької області від 16.02.2026 у справі №905/1204/25

за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група України», м. Слов`янськ, Донецька область

про відшкодування збитків у розмірі 405826,80 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Донецької області від 16.02.2026 у справі №905/1204/25 позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група України» про відшкодування збитків в сумі 405826,80 грн задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група України» на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» збитки в сумі 405826,80 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 4869,92 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група України» звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить поновити строки на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Донецької області у справі №905/1204/25 від 16.02.2026, відстрочити сплату судового збору на строк до одного місяця, скасувати рішення Господарського суду Донецької області у справі №905/1204/25 від 16.02.2026 та прийняти нове, яким у задоволенні позовної заяви відмовити.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження заявник зазначає, що з моменту винесення судового рішення та протягом строків апеляційного оскарження підсистема ЄСІТС неодноразово зазнавала технічних збоїв та перебувала в стані технічних робіт, що унеможливило своєчасне ознайомлення з оскаржуваним рішенням та своєчасне направлення апеляційної скарги.

Окрім того, відповідач зазначає, що 16.02.2026 орендоване ним приміщення було затоплено, що підтверджується актом про затоплення нежитлового приміщення за адресою: м.Харків, вул. Космічна 21-А від 05.03.2026. У зв`язку із зазначеною подією відповідач був змушений терміново вживати заходів щодо збереження майна, фіксації та ліквідації наслідків затоплення, що потребувало негайного залучення ресурсів та часу. Внаслідок вищевказаних подій суборендарі були вимушені припинити користування приміщенням та звільнити його, у зв`язку з чим підприємство фактично втратило єдине джерело доходу. Відсутність надходжень від господарської діяльності призвела до неможливості своєчасно сплатити судовий збір та подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк.

Обґрунтовуючи клопотання про відстрочення сплати судового збору заявник посилається на складне фінансове становище підприємства. Зазначає, що єдиним видом господарської діяльності відповідача є передача нерухомого майна в суборенду, у зв`язку із затопленням приміщення, що перебуває у заявника на праві користування, він фактично позбавився джерел доходу, що унеможливлює одноразову сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, суд дійшов висновку про залишення її без руху виходячи з такого.

1. Згідно положень ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що повне рішення складено та підписано 16.02.2026, отже, з урахуванням приписів ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга мала бути подана до 09.03.2026 (з урахуванням того, що 08.03.2026 було вихідним днем).

Проте, з апеляційною скаргою ТОВ «Інвестиційна група України» звернулося 12.03.2026.

Розглянувши клопотання про поновлення строку для подання апеляційної скарги, суд зазначає, що лише сам факт його подання не передбачає обов`язок суду автоматично відновлювати пропущений строк, оскільки в кожному випадку суд має визначити, з якої причини такий строк було пропущено заявником, та чи підлягає він відновленню; у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин справи оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та докази, що підтверджують доводи заявника, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Відповідно до ч.1, 2 статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Отже, згідно з зазначеними нормами, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення його прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли та дізналася про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, то його строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому слово «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Норми Господарського процесуального кодексу України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Поняття «поважні причини пропуску процесуальних строків» є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Апеляційний господарський суд зауважує, що норми ГПК України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводити ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною першою статті 119 ГПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Отже, суд перевіряє обставини пропуску строку на підставі клопотання особи, в якому наведено поважність причин такого строку та наданих нею доказів, яким може бути надано відповідну правову оцінку судом.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, ТОВ «Інвестиційна група України» як на одну з підстав пропуску строку на апеляційне оскарження посилається на технічні збої у роботі Електронного суду та відсутність можливості вчасно ознайомитись з текстом оскаржуваного судового рішення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що оскаржуване рішення було отримане заявником апеляційної скарги 16.02.2026 о 16:14 год, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

З наданого заявником скріншоту екрану комп`ютера вбачається, що на сторінці cabinet.court.gov.ua відображено оголошення, що «Проводяться технічні роботи. Просимо вибачення за незручності». При цьому, на скріншоті зафіксовано час « 20:04» та дату « 27.02.2026», які свідчать про те, що відповідна спроба доступу до електронного кабінету відбувалася у позаробочий час.

Проте, відповідачем не надано доказів того, що протягом всього періоду з 16.02.2026 по 09.03.2026 підсистема Електронний суд не працювала, що унеможливило б заявнику вчинити відповідні дії зі своєчасного подання апеляційної скарги.

Заявник апеляційної скарги також посилається на залиття 16.02.2026 орендованого ним приміщення, на підтвердження чого надає акт про наслідки залиття (затоплення) житлового/нежитлового приміщення за адресою: м. Харків, вул. Космічна, 21-А від 05.03.2026.

Проте, суд зауважує, що відповідачем не надано доказів та пояснень на підтвердження того, що вказані нежитлові приміщення дійсно перебувають у його користуванні та яким чином це пов`язано із обставинами пропуску строку на подання апеляційної скарги, адже згідно інформації зазначеної в ній, а також з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцем реєстрації ТОВ «Інвестиційна група України» є місто Слов`янськ, Донецька область. За твердженням заявника апеляційної скарги, вказані нежитлові приміщення здавались ним в суборенду, що також може спростовувати обставини використання цих приміщень самим відповідачем.

Окрім того, можливість звернення до суду через підсистему Електронний суд дозволяє подавати документи дистанційно з використанням електронного цифрового підпису уповноваженої особи підприємства з будь-якого місця.

Оскільки заявником не доведено, що вказані обставини за своїм характером є непереборними, суд не може визнати наведені заявником підстави пропуску строку для звернення з апеляційної скаргою у даній справі достатньо обґрунтованими та поважними.

За положеннями ч. 3 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

2. Також, суд звертає увагу, що згідно з п. 2 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно підпунктом 2 п.2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ставка судового збору з апеляційних скарг на рішення суду складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги (пп. 4 п.2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Апеляційну скаргу подано в електронній формі із застосуванням системи Електронний суд.

Ціна позову у даній справі складає 405826,80 грн.

Враховуючи, що ТОВ «Інвестиційна група України» оскаржує рішення суду в повному обсязі, за подання апеляційної скарги воно має сплатити 7304,88 грн судового збору (405826,80*1,5% *150%*0,8).

Проте, до матеріалів апеляційної скарги не надано доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.

Натомість відповідачем заявлено клопотання про звільнення чи відстрочення сплати судового збору строком до одного місяця. Заявник посилається на скрутний фінансовий стан, обгрунтований тим, що основним видом його діяльності є передача в суборенду нерухомого майна, яке було пошкоджено залиттям. До апеляційної скарги заявник надає заключну виписку станом на 11.03.2026 з АТ КБ «ПриватБанк», з якої вбачається, що вхідний залишок на рахунку підприємства складає 0,18 грн.

Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або 2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або 4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.

Наведеними правовими нормами Закону України «Про судовий збір» встановлено чіткий і вичерпний перелік умов, а також суб`єктних та предметних критеріїв, за наявності яких, з огляду на майновий стан сторони, суд може, зокрема, звільнити, відстрочити сплату судового збору або зменшити його розмір.

Так, з аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18.

Відповідно до статі 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Приписами ч.1 статті 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч.2 ст.2 ГПК України).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі «Пелевін проти України» (заява №24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (пункт 57). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду (пункт 60).

Разом з тим, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України» від 30.05.2013 року).

В постанові від 21.01.2026 у справі №925/1293/19 Велика Палата Верховного Суду виходила з необхідності враховувати висновки, викладені у рішенні Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ) від 09.10.2025 у справі «Король та інші проти України» (заява №82560/17 та інші) про те, що позиція про неможливість застосування ст. 8 Закону № 3674 до юридичних осіб без додаткового аналізу обставин конкретної справи не відповідає вимогам Конвенції, оскільки пропорційність обмеження доступу до суду має оцінюватися індивідуально з урахуванням фактичної можливості сплатити збір та наслідків відмови у такому доступі для права на судовий захист.

Суд дійшов висновку, що надані відповідачем докази (заключна виписка з рахунку в АТ КБ «ПриватБанк») беззаперечно не доводять його незадовільного майнового стану, зокрема, не можуть підтвердити наявність/відсутність у товариства вкладів або ж коштів на інших банківських рахунках чи в касі підприємства, а також інших активів. Жодними доказами також не підтверджено обставини того, що єдиним джерелом доходів відповідача є передача майна в оренду (суборенду), як не підтверджено і сам цей факт.

Відповідно до ч. 1 ст. 74, ст. 86 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Судом не встановлено обставин, які б достеменно свідчили про скрутний матеріальний стан заявника апеляційної скарги, а надані докази не є безумовною підставою для надання пільги для сплати судового збору за подання апеляційної скарги з підстав, наведених судом вище.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заявником апеляційної скарги не було виконано вимоги п. 2 ч. 3 ст. 258 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Статтею 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст. 174, 234, 260 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група України» залишити без руху.

2. Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група України» десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення її недоліків шляхом надання їй можливості звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строків на апеляційне оскарження, вказавши інші підстави для поновлення строку та надання доказів сплати судового збору у сумі 7304,88 грн.

3. Наслідки не усунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, передбачені статтями 174, 260, 261 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя О.О. Крестьянінов