ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17 березня 2026 року Справа № 903/81/26

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М. розглянувши справу у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін у справі за позовом: Військової частини НОМЕР_1

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ВРБУД

про стягнення 348 852, 54 грн.

Встановив: Військова частина НОМЕР_1 звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ВРБУД про стягнення 348 852, 54 грн. в т.ч. 134 644, 84 грн. пені за порушення строків завершення будівництва та 214 207,70 грн. штрафу за порушення строків завершення будівництва.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем порушено умови договору підряду №46/4Д від 18.03.2025 на виконання будівельних робіт по об`єкту Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту №504 в частині не дотримання строків виконання зобов`язань за договором.

Ухвалою суду від 03.02.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач ухвалу суду від 03.02.2026 отримав 03.02.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Отже, строк для подачі відзиву встановлений по 18.02.2026.

Відзив на адресу суду не надходив.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відсутні.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч.4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 ГПК України).

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 ГПК України).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

З огляду на викладене, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як слідує з матеріалів справи, між Військовою частиною НОМЕР_1 (замовник) та ТОВ ВРБУД (підрядник) було укладено договір підряду №46/4Д від 18.03.2025 на будівництво фортифікаційних споруд. (а.с.20-27)

Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору, замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик, власними силами виконати роботи з розробки проектно-кошторисної документації та виконання будівельних робіт по об`єкту: «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту №504», а замовник зобов`язується прийняти виконані на умовах договору роботи та оплатити їх вартість. Код ДК 021:2015:45220000-5 інже5нерні та будівельні споруди.

Пунктом 1.4 договору визначено, що роботи виконуються за етапами:

І етап Проектування: виконання вишукувальних робіт (інженерно-геодезичні та інженерно-геологічні вишукування), розроблення проєктної документації стадії Робочий проєкт (у склад якого повинен входити генеральний план), у тому числі проходження експертизи з отриманням позитивного експертного звіту та передача замовнику відповідно до Календарного графіку виконання робіт (додаток 4), що є невід`ємною частиною договору.

ІІ етап Будівельні роботи відповідно до календарного графіку виконання робіт (додаток 4).

Згідно до п. 2.1 договору, вартість робіт по договору визначена за договірною ціною (Додаток № 1) складає: 3 060 114,22 грн., в тому числі ПДВ 510 019,04 грн. та є складовою частиною вартості робіт по об`єкту в межах зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва об`єкта,

Відповідно до п.3.1 договору, строки виконання робіт за договором від 18.03.2025 №46/4Д визначені календарним графіком виконання робіт (додаток 4) та встановлюються до 17 травня 2025 року включно.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що підрядник розпочинає виконання робіт згідно з Календарним графіком виконання робіт, але не пізніше 5 календарних днів після підписання Договору,

Відповідно за умовами до п.п 3.2 строк визначений не пізніше 23.03.2025.

Строк початку виконання робіт ІІ етапу (будівельні роботи) відповідно до календарного графіку виконання робіт (додаток 4) встановлено з 14.04.2025.

У відповідності до п. 8.4 договору, підрядник щомісячно до 10 (десятого) числа наступного місяця зобов`язаний інформувати замовника про хід виконання робіт, у тому числі про відхилення від графіка їх виконання (причини, заходи щодо усунення відхилення тощо).

Відповідно до п. 10.1 договору, приймання та передача виконаних робіт здійснюються сторонами поступово у міру завершення виконаних видів робіт, їх частин, окремих конструктивних елементів, тощо, шляхом підписання сторонами акта приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою № КБ-3.

Підпунктом а п. 4.1.1 договору передбачено право замовника підрядник не розпочав будівництво (реконструкцію) об`єкта протягом 10 календарних днів з дати підписання договору підряду. У такому випадку підтвердженням прострочення є акт огляду будівельного майданчика, складений уповноваженими представниками замовника разом із представниками підрядника.

Згідно п. 8.1. договору, замовник за актом приймання-передачі об`єкта передає підряднику на період виконання робіт та до їх завершення об`єкт (будівельний майданчик/фронт робіт).

Відповідно до п. 13.1 договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за даним договором, сторони несуть відповідальність передбачену цим договором та чинним законодавством України.

У відповідності до п. 13.5 договору, за порушення строків завершення будівництва по договору, підрядник сплачує замовникові пеню у розмірі 0,1% (нуль цілих одна десята відсотка) договірної ціни, за кожен день такого прострочення, а за прострочення понад тридцять днів з підрядника додатково стягується штраф на користь замовника у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

На виконання договору ( п. 8.1 договору) 19.03.2025 замовником передано підряднику об`єкт будівництва за договором, про що складено акт приймання передачі об`єкта (будівельного майданчика) від 19.03.2025.

У визначений договором строк замовником надано позитивний експертний звіт від 21.03.2025 № 203/25РБК/ Е3, та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2025 № 95 затверджено проектно-кошторисну документацію. (а.с. 58)

09.04.2025 між Військовою частиною НОМЕР_1 (замовником) та ТзОВ ВРБУД (підрядником) було укладено додаткову угоду №1 до договору на будівництво фортифікаційних споруд 46/4Д від 18.03.2025. (а.с. 57)

Вказаною додатковою угодою сторони дійшли згоди щодо зміни вартості робіт в бік зменшення на 4,22 грн., у зв`язку з цим домовилися про внесення змін до пункту 2.1 розділу 2 Договору та викласти його у наступній редакції:

« 2.1. Вартість робіт по договору визначена за договірною ціною (додаток №1 до додаткової угоди №1 від « 09» березня 2025 до договору на будівництво фортифікаційних споруд № 46/4Д від 18.03.2025) складеною на підставі локальних кошторисів до неї (Додаток №5/1-5/6 до додаткової угоди №1 від « 09» квітня 2025 до договору № 46/4Д від 18.03.2025р.), і складає: 3 060 110,00 грн. в тому числі ПДВ 510 018,33 грн. та є складовою частиною вартості робіт по об`єкту в межах зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва об`єкта.»

Додати пункт 9.2 до розділу 9 договору у наступній редакції:

« 9.2 За рішенням замовника, у встановленому законодавством порядку може здійснюватися попередня оплата (аванс) з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 р. № 1070 Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти та постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 р. № 1764 Про затвердження Порядку державного фінансування капітального будівництва, не більше 30% (тридцять відсотків) вартості будівельних робіт за договором. Попередня оплата здійснюється на підставі рахунку на оплату, наданого підрядником, шляхом перерахування коштів на рахунок, відкритий виконавцем в органах Державної казначейської служби України, протягом 15 (п`ятнадцяти) робочих днів після прийняття Замовником рішення про здійснення попередньої оплати з подальшим використанням коштів виключно на цілі, визначені цим Договором. Підрядник зобов`язаний використати отриману попередню оплату на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів протягом двох тижнів після отримання попередньої оплати та надати Замовнику Акт приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2в та Довідки (накладні) про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою №КБ-3, первинні бухгалтерські документи. По закінченні зазначеного терміну невикористані суми авансу повертаються Замовнику з нарахуванням річної відсоткової плати на рівні облікової ставки НБУ.»

На виконання вимог п. 9.2 договору, у встановленому законодавством порядку, платіжною інструкцією від 14.04.2025 № 42 замовником було здійснено попередню оплату (аванс) на адресу підрядника у розмірі 841 852,76 грн. (а.с. 64)

З матеріалів справи слідує, що в порушення вимог п. 9.2 договору ТОВ «ВРБУД» по 29.04.2025 включно (протягом двох тижнів після отримання попередньої оплати) про використані кошти попередньої оплати не прозвітував, по закінченню зазначеного терміну невикористані суми авансу з нарахуванням річної відсоткової плати станом не повернув, у зв`язку з чим Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Господарського суду Волинської області з позовом про стягнення авансу та відсотків за користування коштами.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 22.09.2025 по справі №903/594/25 (а.с.68-71) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВРБУД» на користь Військової частини НОМЕР_1 - 4 209 263, 80 грн. основного боргу, 67 924,85 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами та 51 326,26 грн. витрат по сплаті судового збору, а всього: 4328514,91 грн. У позові на суму 26 812,40 грн. відмовлено.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення в мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 02.11.2021 у справі № 917/1338/18, від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17.

За результатами огляду встановлено, що станом на 03.05.2025 підрядник будівельні роботи на об`єкті не розпочав, що підтверджується актом огляду будівельного майданчику. (а.с.18)

27.05.2025 позивач направив повідомлення за № 14/22-528 на адресу відповідача в якому просив направити уповноваженого представника від ТОВ «ВРБУД» для складання актів та фіксації об`ємів виконаних робіт по об`єкті № 504 протягом двох робочих днів після отримання даного повідомлення. (Опис вкладення у цінний лист № 892 накладна від 28.05.2025 №892), однак залишена без належного реагування.

06.06.2025 Військова частина НОМЕР_1 звернулась до ТЗОВ ВРБУД з повідомленням №14/22-594 у якому вказала, що Військова частина НОМЕР_1 скористалася своїм правом достроково розірвати договір № 46/4Д від 18.03.2025 в односторонньому порядку. Дане повідомлення направлене на адресу відповідача, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 10.07.2025 (а.с. 65).

23.06.2025 поштове відправлення на адресу ТзОВ ВРБУД повернуто до відділення без вручення.

Позивач доводить, що в порушення пунктів 1.4, 3.1, 3.2, 8.4 Договору ТОВ «ВРБУД» у строки, встановленні Договором до виконання робіт 2 етапу (будівельних робіт) не приступив, про хід виконання робіт не проінформував, станом на кінцеві терміни виконання робіт за Договором будівельні роботи по об`єкту не завершив, у зв`язку з чим звернувся з позовом до суду та просить стягнути 348 852,54 грн. неустойки, в т.ч. 134 644,84 грн пені за порушення строків завершення будівництва та 214 207,70 грн. штрафу за порушення строків завершення будівництва.

Відповідно до ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

Підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт.

Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду (ст. 877 ЦК України).

Відповідно до ст. 599 ЦК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Як визначено ст. 849 ЦК України, замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.

Підпунктом а п. 4.1.1 договору передбачено право замовника розірвати договір в односторонньому порядку, письмово повідомивши підрядника (цінний лист із описом вкладення), у разі якщо підрядник не розпочав будівництво об`єкта протягом 10 календарних днів з дати підписання договору підряду. У такому випадку підтвердженням прострочення є акт огляду будівельного майданчика, складений уповноваженими представниками замовника разом із представниками підрядника.

Згідно ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до п. 4.1.1 договір вважається розірваним через 5 календарних днів з дати отримання підрядником письмового повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку, яке направляється замовником на адресу підрядника. У зв`язку з викладеним вище замовником було прийнято рішення про розірвання договору в односторонньому порядку.

Матеріалами справи підтверджується, що підрядник своєчасно роботу за договором не розпочав, закінчення її у визначені договорами строки не виконав, у зв`язку з чим підрядник 06.06.2025 на адресу ТзОВ ВРБУД позивач направив повідомлення про розірвання договору підряду у встановленому договором порядку (а.с. 66).

Дана обставини підтверджуються пунктом а п.4.1.1, договору, який узгоджений сторонами договору.

23.06.2025 поштове відправлення на адресу ТзОВ ВРБУД повернуто до відділення без вручення, що підтверджується поштовим вкладенням з відміткою про повернення та фіскальним чеком оплати за повернення відправлення (а.с.67).

Отже, відповідно до п. 4.1.1 договору зазначений договір підряду є розірваними в односторонньому порядку з 29.06.2025.

Як визначено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із частинами першою, другою статті 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до частини третьої статті 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни, то договірні санкції підлягають нарахуванню за весь період прострочення до дати розірвання договору. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Згідно із частиною четвертою статті 631 ЦК України закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Отже, розірвання договору за згодою сторін або за рішенням суду, у тому числі у разі розірвання договору в односторонньому порядку з підстав, передбачених частинами другою-четвертою статті 849 ЦК України, не звільняє сторону від відповідальності за порушення договору, що мало місце під час дії договору, що означає, що договірні санкції підлягають нарахуванню за весь період прострочення зобов`язання та до дати розірвання договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №904/3385/24 від 24.02.2025.

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У відповідності до ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно ст. 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з представленими господарському суду розрахунками до позовної заяви позивачем відповідно до умов договору нараховано відповідачу:

-134 644,84 грн. - пеня за порушення строків завершення будівництва за період 17.05.2025 по 29.06.2025;

- 214 207,70 грн. - штраф у розмірі семи 7% вартості робіт за прострочення понад тридцять днів.

Контррозрахунку відповідачем не подано.

Судом перевірено розрахунки, здійснені позивачем за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення ЛІГА:ЗАКОН.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 348 852,54 грн., в т.ч.: 134 644,84грн. - пеня за порушення строків завершення будівництва, 214 207,70 грн. - штраф у розмірі 7% вартості робіт за прострочення понад тридцять днів.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України слід віднести на нього.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п.43 постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Аналогічна позиція викладена у п.81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 256 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ВРБУД (вул. Нова, 6А, селище Ратне, Ковельський район, Волинська область. 44101, ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) 348 852,54 грн. в т.ч.: 134 644,84 грн. - пеня за порушення строків завершення будівництва, 214 207,70 грн. - штраф у розмірі 7% вартості робіт за прострочення понад тридцять днів, а також 4 186,23 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду впродовж 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено

17.03.2026

Суддя В. М. Дем`як