ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/91/26

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецком", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростаниця", с. Станичне Харківської області
про стягнення 99 535,48 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоспецком" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростаниця" (надалі - відповідач) про стягнення 99535,48грн., з яких: 93000,00грн. основного боргу, 6535,48грн. пені.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати товару, отриманого за договором поставки №05-т ВІД 01.05.2025.

Ухвалою від 19.01.2026 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Зокрема, частиною 5 статті 252 ГПК України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

У даному випадку клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи до суду не надходило.

Згідно з частиною 8 статті 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Частиною 1 статті 251 ГПК України визначено, що відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Частиною 11 статті 242 ГПК України встановлено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Оскільки відповідач станом на 19.01.2026 не мав зареєстрованого електронного кабінету, ухвала про відкриття провадження у даній справі була направлена судом за адресою його місцезнаходження, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 63232, Харківська обл., Берестинський р-н, с.Станичне, вул.Весела, буд.9.

Копія даної ухвали була отримана відповідачем 24.01.2026, що підтверджується наявним у справі рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Таким чином, відповідач мав право подати відзив на позовну заяву не пізніше 09.02.2026 (з урахуванням вихідних днів), проте він своє право на подання відзиву не реалізував.

У зв`язку з цим, суд зазначає, що згідно з частиною 9 статті 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 2 статті 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (частина 1 статті 248 ГПК України).

Відповідно до частини 4 статті 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

01 травня 2025 року між позивачем, як Постачальником, та відповідачем, як Покупцем, укладено договір поставки товару №05-Т (надалі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов`язується постачати та передати у власність певний Товар, на який отримано замовлення від Покупця, а Покупець зобов`язується приймати цей Товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах Договору.

Відповідно до пункту 2.1 Договору обсяг (кількість), порядок та строки поставки обумовлюються Покупцем у замовленні (письмово, по телефону, факсом, електронною поштою). Підтвердженням замовлення є видаткова накладна на отримання товару.

Згідно з п.4.1 Договору покупець оплачує поставлений Постачальником товар за ціною, передбаченою у рахунку-фактурі, який є підтвердженням замовлення та ціни за товар, діючій на час виписування рахунку-фактури.

На виконання умов Договору позивач здійснив поставку Товару відповідачу, що підтверджується підписними обома сторонами видатковою накладною №219 від 02.05.2025 на загальну суму 98229,36грн., а також товарно-транспортними накладними №Р162 від 02.05.2025, №Р163 від 02.05.2025, №Р164 від 02.05.2025.

Пунктом 5.1 Договору сторони погодили, що оплата Товару здійснюється Покупцем з відстроченням платежу строком на 3 (три) місяці з моменту прийняття Товару та підписання усіх товарно-супроводжувальних документів.

Відповідно до частини 3 статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, отриманий за видатковою накладною №219 від 02.05.2025 товар мав бути оплачений відповідачем не пізніше 02.08.2025.

Як зазначає позивач у позовній заяві, і це не було спростовано відповідачем, останній здійснив лише часткову оплату отриманого товару, а саме 25.07.2025 сплатив грошові кошти в сумі 5229,36грн.

У зв`язку з цим у відповідача виникла заборгованість за Договором в розмірі 93000,00грн. (98229,36грн. - 5229,36грн.).

26 листопада 2026 року позивач направив на адресу відповідача претензію від 24.11.2025 №24/11-1 з вимогою про погашення заборгованості.

Як зазначає позивач у позові, відповідач не забрав дану претензію з поштового відділення, відповіді на неї не надав, борг не оплатив.

Згідно з п. 9.2 Договору Покупець несе наступну відповідальність: за несвоєчасне проведення розрахунків за поставлений товар Покупець сплачує пеню у розмірі 1,5% від простроченої суми за кожен день прострочення. За несвоєчасне виконання грошових зобов`язань Покупець сплачує 15% річних від простроченої суми.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, позивач звернувся до Господарського суду Харківської області з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 93000,00грн. основного боргу та 6535,48грн. пені.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, згідно з частиною 1 статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Частинами 1, 2 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що позивач поставив відповідачу товар за Договором на загальну суму 98229,36грн., який мав бути оплачений останнім не пізніше 02.08.2025. Проте відповідач своє зобов`язання виконав лише частково - на суму 5229,36грн., у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 93000,00грн.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі статями 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано суду та в матеріалах справи відсутні докази повної та своєчасної оплати отриманого за Договором товару.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У зв`язку з цим суд вважає позовні вимоги про стягнення 93000,00грн. основного боргу законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення суми 6535,48грн., яка визначені позивачем як пеня за Договором, суд зазначає наступне.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас, частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, сума пені згідно з ст.549 ЦК України обраховується у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання, а сума процентів річних у відповідності до ст.625 ЦК України - у процентах річних від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання.

У даному випадку умови п. 9.2 Договору, на підставі яких позивачем заявляється до стягнення сума 6535,48грн. за неналежне виконання покупцем свого грошового зобов`язання, передбачають нарахування покупцю сум:

- пені за несвоєчасне проведення розрахунків за поставлений товар у розмірі 1,5% від простроченої суми за кожен день прострочення, що відповідає ст.549 ЦК України;

- 15% річних від простроченої суми за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, що відповідає ч.2 ст.625 ЦК України.

Дослідивши розрахунок заявленої до стягнення суми в розмірі 6535,48грн., суд встановив, що позивач, хоча й визначає її як суму пені, фактично здійснює нарахування процентів річних (15%) від суми простроченого платежу, що відповідає саме приписам ч.2 ст.625 ЦК України.

Між тим, неправильна кваліфікація позивачем вказаної суми як пені, не позбавляє його права на здійснення нарахування 15% річних відповідно до п.9.2 Договору.

Отже вимога про стягнення суми 6535,48грн. розглядається судом саме як вимога про стягнення річних процентів, а не як вимога про стягнення пені.

В той же час, слід зауважити, що позивач помилково здійснює нарахування вказаних річних процентів за період прострочення тривалістю 171 день, оскільки це не відповідає встановленим судом обставинам справи.

Так, як зазначалося вище, відповідач був зобов`язаний оплатити отриманий товар не пізніше 02.08.2025, отже період прострочення виконання цього обов`язку слід обчислювати з 03.08.2025.

Станом на дату звернення позивача з позовом у даній справі (13.01.2026) тривалість періоду прострочення відповідачем свого грошового зобов`язання становила 164 дні (03.08.2025-13.01.2026).

У зв`язку з цим, до стягнення підлягає сума 15% річних в розмірі 6267,95грн., нарахована за період 03.08.2025-13.01.2026 (164 дні).

Враховуючи часткове задоволення позову, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростаниця" (63232, Харківська обл., Берестинський р-н, с.Станичне, вул.Весела, буд.9, код 45694204) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецком" (61106, м.Харків, вул.Плиткова, буд.12, код 44030254) 93000,00грн. основного боргу, 6267,95грн. 15% річних, 3319,055грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "20" березня 2026 р.

СуддяМ.В. Калантай