ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2026 р. Справа №914/1515/25

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді МАТУЩАКА О.І.

суддів СКРИПЧУК О.С.

КРАВЧУК Н.М.

за участю секретаря судового засідання ТЕЛИНЬКО Я. П.

за участю представника позивача - Карзова О.М. (адвокат);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ескулаб Центр", б/н від 18.08.2025 (вх.№01- 05/3234/25 від 04.11.2025)

на рішення Господарського суду Львівської області від 24.07.2025 (суддя Мороз Н.В., повне рішення - 29.07.2025)

у справі №914/1515/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Медкосвісс" (Україна), м. Львів

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ескулаб Центр", м. Львів

про стягнення 162 628,46 грн

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

До Господарського суду Львівської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Медкосвісс" (Україна) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ескулаб Центр» про стягнення 162 628,46 грн заборгованості/

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем, як покупцем, умов договору поставки № 08-09-01-п від 08.09.2022 в частині своєчасної та повної оплати позивачу вартості поставленого товару.

Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 141 661,25 грн заборгованості, 14 451,53 грн пені, 5 035,04 грн інфляційних втрат та 1 480,64 грн 3% річних.

Господарський суд Львівської області рішенням від 24.07.2025 позов задовольнив частково. Стягнув з ТОВ «Ескулаб Центр» на користь ТОВ "Медкосвісс" (Україна) - 141 661,25 грн основного боргу, 1 115,03 грн 3% річних, 4 383,82 грн інфляційних втрат, 11 114,95 грн пені та 2 357,48 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовив.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором поставки № 08-09-01-п від 08.09.2022 та поставив відповідачу товар на загальну суму 141 661,25 грн, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними з використанням кваліфікованих електронних підписів.

Водночас відповідач, отримавши товар, не виконав свого обов`язку щодо його своєчасної та повної оплати у строки, визначені договором, чим порушив вимоги статей 530, 599, 610, 692, 712 ЦК України. Доказів належного виконання зобов`язання не надав, а тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення основного боргу в сумі 141 661,25 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо нарахованих штрафних санкцій суд зазначив, що позивачем було здійснено розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, однак при їх обчисленні не враховано умови договору щодо строку оплати. Перевіривши розрахунок, суд визначив правильний розмір 3% річних, інфляційних втрат та пені, які підлягають частковому задоволенню відповідно до ст. 625 ЦК України та умов договору, а в решті позову відмовив.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

ТОВ "Ескулаб Центр" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 24.07.2025 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі скаржник покликається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги, що сторонами після 31.12.2022 не було підписано нові прайси щодо цін на товари, хоч такі є невід`ємними додатками до договору. Окрім цього, звертає увагу, що зазначені прайси відсутні в матеріалах справи. Відтак сторонами не погоджено вартості одиниці товару, що постачалася протягом 2023-2024 року, в тому числі за видатковими накладними, які стали підставою цього позову.

Вважає, що позивачем не надано належним чином оформлених первинних документів, які б підтверджували відвантаження (поставку) відповідачу товару, як от: товаро - транспортних накладних, шляхових листів, податкових накладних тощо, а також доказів надіслання таких відповідачу.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, який залишено судом без розгляду з огляду на подання такого поза межами встановленого судом строку.

Інших клопотань та заяв, в порядку ст. 207 ГПК України, учасниками у справі подано не було.

26.02.2026 у судове засідання з`явився представник позивача, який просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін. Зазначав про безпідставність апеляційної скарги, адже, на його думку, апелянт не вказав, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також, які саме норми процесуального права порушені судом чи які норми матеріального права неправильно застосовані судом

Також звертав увагу на те, що обов`язок укласти новий прайс виникає лише у разі зміни ціни, однак апелянт не надав жодних доказів на підтвердження факту зміни такої ціни.

Представник відповідача (апелянта) в судове засідання не з`явився. Водночас керівник апелянта подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване його перебуванням у службовому відрядженні у м. Київ.

Розглянувши подане клопотання, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок сторони, і відповідно до положень ст. 202 ГПК України справа, за умови належного повідомлення сторони про дату, час і місце судового засідання, може розглядатися без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає розгляду справи по суті.

При цьому, підставою для відкладення розгляду справи можуть бути лише обставини, які об`єктивно унеможливлюють проведення судового засідання, а наведені апелянтом у заяві обставини не відповідають зазначеним критеріям, не є достатньо обґрунтованими, адже на підтвердження зазначених обставин не надано жодних доказів, окрім наказу про призначення Дядюшка С.В. на посаду директора ТОВ «Ескулаб Центр».

Більше того, апелянт, як особа, яка ініціювала оскарження судового рішення у справі шляхом подання апеляційної скарги, відповідно до норм процесуального закону, має вживати заходів для скорочення тривалості судового розгляду. Враховуючи зазначене вище, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання представника апелянта про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Беручи до уваги положення ст. 202, 270 ГПК України, а також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника апелянта.

Фактичні обставини справи.

Місцевим господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08.09.2022 між ТОВ "Медкосвісс" (Україна) (постачальник) та ТОВ «Ескулаб Центр» (покупець) укладено договір поставки № 08-09-01-п.

За змістом п. 1.1 вказаного договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця реагенти до медичного обладнання, товари медичного призначення, витратні та розхідні матеріали (надалі - товар), згідно рахунку та/або видаткової накладної, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей товар.

Найменування, асортимент, загальна кількість і ціна товару, що поставляється за даним договором у власність покупця, вказується в рахунку та/або видатковій накладній (п. 1.2 договору).

Згідно з п.3.1, 3.2 договору ціна на товар визначається на підставі узгодженого сторонами прайсу, який є невід`ємною частиною цього договору.

У випадку зміни ціни, постачальник зобов`язаний повідомити про нову ціну покупця та укласти новий прайс. Нова ціна починає діяти з дати, зазначеної в оновленому прайсі.

У разі збільшення ціни покупець має право відмовитися від подальших закупівель товару. У разі відмови покупця підписати прайс з новими цінами, або від закупівлі товару за новими цінами, постачальник має право припинити поставку товару та достроково розірвати договір в односторонньому порядку.

У разі, якщо супровідні документи на товар, видаткова накладна або рахунок постачальника містять вказівки на ціну товарів вище, ніж ціна, зазначена в узгодженому сторонами прайсі, то діє ціна, зазначена в узгодженому прайсі. Розрахунки за поставлений товар здійснюються виключно на підставі цін, зазначених у прайсі.

Відповідно до п.3.3 договору оплата кожної товарної партії здійснюється покупцем шляхом переказу коштів на банківський поточний рахунок постачальника, на підставі рахунку, виставленого постачальником (у письмовій або електронній формі) протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня поставки товару. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Пунктами 3.4, 3.5 договору визначено, що загальна вартість договору (тобто вартість усіх поставлених (переданих у власність) за даним договором товарів) сторонами не обмежується і складається із вартості (ціни) окремих партій товару, проданих (переданих у гласність) постачальником покупцеві на підставі даного договору та зафіксованих сторонами у відповідних рахунках та/або видаткових накладних на переданий товар. Розрахунки за товар здійснюються в грошовій одиниці України - гривні, за курсом НБУ встановленим на дату виставлення постачальником рахунку на оплату товару.

Згідно із п.4.1, 4.2 замовлення на поставку приймаються на електронну адресу продавця - до кожного 5-го числа місяця та поставляються покупцю до 1-го числа наступного місяця, за умови наявності товару на складі постачальника. Отримавши замовлення, постачальник виписує рахунок на оплату та видаткову накладну.

У пунктах 5.2, 5.3, 5.6, 5.7 сторони погодили, що поставка кожної партії товару здійснюється постачальником покупцю не пізніше 30 календарних днів з моменту замовлення покупцем товару відповідно до п.4.1 даного договору, за умови наявності товару на складі постачальника. Постачальник зобов`язаний повідомити покупця про день відправки товару та орієнтовну дату поставки товару покупцю. Поставка кожної окремої партії товару здійснюється відповідно до правил «Інкотермс-2010» на умовах DDP склад покупця за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 313. Право власності на товар виникає у покупця з моменту отримання даного товару покупцем.

Факт поставки та кількість переданого/отриманого товару або партії товару підтверджується сторонами видатковими накладними на переданий товар, підписаними уповноваженими представниками обох сторін.

Датою поставки товару вважається дата, що вказана у видатковій накладній з підписом покупця.

Пунктом 6.3 договору визначено, що за несвоєчасну оплату за договором покупець виплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день протермінування платежу.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2022. У разі, якщо за 30 календарних днів до дати закінчення терміну дії цього договору жодна із сторін в письмовій формі не заявить про його розірвання, договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік (п. 9.1 договору).

Позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 141 661, 25 грн за видатковими накладними:

- № 2687 від 28.11.2024 на суму 29 568,41 грн;

- № 2875 від 16.12.2024 на суму 78 888, 39 грн;

- № 149 від 30.01.2025 на суму 33 204, 45 грн.

Зазначені видаткові накладні підписано електронними цифровими підписами представниками сторін.

За фактом вказаних поставок ТОВ "Медкосвісс" були зареєстровані в ЄРПН податкові накладні № 3100 від 28.11.2024 на суму 29 568, 41 грн; № 3276 від 16.12.2024 на суму 78 888, 39 грн та № 137 від 30.01.2025 на суму 33 204,45 грн.

Станом на дату подання позову до суду, кошти за отриманий товар відповідачем позивачу не сплачені.

Враховуючи невиконання ТОВ «Ескулаб Центр» взятих на себе за договором зобов`язань, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 141 661, 25 грн заборгованості, 14 451, 53 грн пені, 5 035, 04 грн інфляційних втрат та 1 480, 64 грн 3% річних.

Оцінка суду.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Суд першої інстанції встановив, що між сторонами у цій справі виникло господарське зобов`язання на підставі договору поставки № 08-09-01-п від 08.09.2022.

Стаття 712 ЦК України визначає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Задовольняючи позовні вимоги у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами укладено договір поставки, відповідно до якого позивач поставив відповідачу товар, а останній зобов`язувався прийняти та оплатити його вартість. Суд дійшов висновку, що факт поставки товару підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними, оформленими з використанням кваліфікованих електронних підписів, тоді як відповідач не надав доказів здійснення оплати за отриманий товар. З огляду на це місцевий господарський суд визнав доведеним факт порушення відповідачем грошового зобов`язання.

Разом з тим, колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції передчасним та необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до умов договору поставки, зокрема пунктів 3.1- 3.2 договору, ціна на товар визначається на підставі узгодженого сторонами прайсу, який є невід`ємною частиною договору. Саме у прайсі сторони погоджують ціни на товар, які підлягають застосуванню при здійсненні розрахунків за поставлений товар, а у разі зміни ціни - укладають новий прайс.

Заперечуючи проти позовних вимог, скаржник покликається на те, що товар було поставлено за іншими цінами, проте після 31.12.2022 не було підписано нові прайси щодо цін на товари. Вказує, що хоча прайси є невід`ємними додатками до договору, проте такі відсутні в матеріалах справи. Відтак, на думку скаржника, сторонами не погоджено вартості одиниці товару, що постачалася протягом 2023-2024 року, в тому числі за видатковими накладними, які стали підставою цього позову.

Натомість представник позивача звертав у судовому засіданні звертав увагу на те, що зміни ціни не відбулося, тому нові прайси не підписувалися сторонами. При цьому, зауважив, що хоч відповідач покликається на зміну ціни, однак доказів цього не надає.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи дійсно не містять жодного прайсу, погодженого сторонами, який би визначав ціни на товар, що поставлявся відповідачу у спірний період. Відповідно суд позбавлений можливості встановити, чи ціна, яка вказана у видаткових накладних за поставлений товар, відповідає ціні, погодженій сторонами у прайсі, чи є іншою. Таким чином, за відсутності вказаного документу (прайсу) неможливо встановити погоджену сторонами вартість товару, що є істотною умовою відповідного договору у межах правовідносин поставки.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність відповідних додатків, які самі сторони в договорі визнали його невід`ємною частиною, тобто такими що за змістом є обов`язковими, а отже, й істотними в контексті предмета договору, за звичайних обставин мала б свідчити про неукладеність договору.

Водночас не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).

Апеляційний господарський суд врахував, що з 28.08.2025 втратив чинність Господарський кодекс України (надалі - ГК України), згідно ст. 17 Закону України № 4196-IX "Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб", який визначає правові та організаційні засади діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб, але на час звернення позивача з позовом та ухвалення рішення судом першої інстанції він був чинний.

Фактичне виконання сторонами спірного договору виключає кваліфікацію цього договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин приписів ч. 8 ст. 181 ГК України, за змістом якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладення господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов. Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.10.2018 зі справи № 922/189/18.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд апеляційної інстанції також бере до уваги, що надані позивачем видаткові накладні не містять посилань на договір поставки № 08-09-01-п від 08.09.2022 або інші реквізити, які б свідчили про їх безпосередній зв`язок із виконанням саме цього договору. Таким чином, наявні у справі документи не підтверджують належним чином, що спірні господарські операції здійснювалися в межах зазначеного договору поставки.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень ЦК України, які регулюють договір поставки, при задоволенні позовних вимог, є помилковим.

Водночас матеріали справи підтверджують, що видаткові накладні, на які посилається позивач, підписані обома сторонами з використанням кваліфікованих електронних підписів, що свідчить про фактичну передачу товару від позивача до відповідача та його прийняття останнім. Більше того, вказані видаткові накладні підписані без зауважень, а апелянт не заперечує факту отримання вказаного у видаткових накладних товару.

Згідно з ч.1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 2 ст. 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Також відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом з тим, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

З огляду на наведене вище, колегія суддів вважає, що спірні правовідносини між сторонами за своєю правовою природою відповідають ознакам договору купівлі-продажу, а тому до їх врегулювання підлягають застосуванню положення глави 54 ЦК України, які регулюють правовідносини купівлі-продажу.

При цьому, колегія суддів суду зазначає, що у господарському процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia".

Так, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд (такі правові висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постановах від 15.06.2021 у справі №904/5726/19, від 28.09.2022 у справі №483/448/20, від 08.11.2023 у справі №607/15052/16-ц).

Таким чином, виснувавши, що положення ст. 717 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд, відповідно до принципу jura novit curia ("суд знає закони"), оцінивши доводи та надані на їх підтвердження сторонами докази щодо належного чи неналежного виконання договірного зобов`язання, самостійно здійснив пошук і застосував відповідні норми права, врахувавши при цьому завдання господарського судочинства, яким є вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів, і яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Так, за змістом ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Видаткова накладна - це первинний документ, який підтверджує передачу товарно-матеріальних цінностей покупцю, тобто це документ, який фіксує факт передачі товарів (згідно зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Так, копіями видаткових накладних, підписаними електронними цифровими підписами сторін, підтверджується, шо позивач передав, а відповідач, без жодних зауважень щодо кількості, якості чи ціни, прийняв товар на загальну суму 141 661,25 грн.

Суд звертає увагу на те, що положеннями законодавства України передбачена можливість підписання документів у електронному вигляді з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису.

За змістом ч. 6 ст. 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги", кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Відповідно до роз`яснення Міністерства цифрової трансформації України, електронний підпис дає змогу засвідчити згоду підписувача із змістом електронного документа, ідентифікувати підписувача, а також є підставою для виникнення юридичних фактів та є достовірними доказами в суді.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Оскільки факт передачі товару та його прийняття відповідачем підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними, у відповідача виник обов`язок здійснити оплату вартості отриманого товару.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач здійснив оплату за отриманий товар у повному обсязі або частково. Водночас відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог законодавства, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що товар за видатковими накладними № 2687 від 28.11.2024, № 2875 від 16.12.2024 та № 149 від 30.01.2025 був прийнятий відповідачем, обов`язок щодо його оплати виник після прийняття відповідного товару. Таким чином, з моменту спливу встановленого для розрахунку строку відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги у частині стягнення з відповідача вартості отриманого та неоплаченого товару у розмірі 141 661, 25 грн є обґрунтованими, підтверджуються наявними у справі доказами та підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Норми ст. 625 ЦК України спрямовані в першу чергу на те, щоб через неправомірні дії боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншою, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.

Оскільки поставка товару, як встановлено судом вище, відбулася не на підставі укладеного договору поставки, а на підставі видаткових накладних, то в силу положень ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець повинен оплатити товар після його прийняття.

Враховуючи зазначене, обов`язок оплатити товар у відповідача виник після підписання видаткових накладних від 28.11.2024, від 16.12.2024 та від 30.01.2025, тому прострочення виникло з наступного дня: 29.11.2024, 17.12.2024 та 31.01.2025 відповідно.

При цьому, враховуючи межі позовних вимог, а також вимоги апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що обґрунтованим і арифметично правильним буде стягнення 3% річних у сумі 1 115,03 грн та інфляційних втрат - 4 383,82 грн за період по 28.04.2025.

Щодо позовних вимог про стягнення пені, то суд апеляційної інстанції вважає такі необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частина 1 ст. 546, ст. 547 ЦК України визначають, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник зобов`язаний сплатити кредиторові у разі порушення зобов`язання. Водночас підставою для стягнення неустойки є її встановлення договором або законом.

Однак, враховуючи встановлені апеляційним судом обставини, а саме відсутність належних доказів того, що спірні поставки здійснювалися саме в межах договору поставки № 08-09-01-п від 08.09.2022, положення цього договору щодо відповідальності сторін не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

При цьому, норми цивільного законодавства, які регулюють правовідносини купівлі-продажу, не передбачають обов`язку покупця сплачувати пеню у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за відсутності відповідної домовленості сторін.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для стягнення з відповідача пені відсутні, тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги зазначене вище, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення в частині стягнення пені у сумі 11 114, 95 грн скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.

В іншій частині оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, за результатами розгляду справи судом апеляційної інстанції, позовні вимоги задоволено у розмірі 147 160, 10 грн, тобто - 90, 5%. Відповідно у задоволенні позовних вимог, що становить 9, 5% - відмовлено.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про покладення на відповідача судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 2 192, 27 грн, із застосуванням зазначених вище пропорцій.

Водночас із позивача підлягає стягненню судовий збір на користь відповідача у сумі 318, 85 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Частиною 11 ст. 129 ГПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, беручи до уваги зазначене, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд цієї справи у розмірі 1 873, 42 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 269-270, 275, 277, 281-284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ескулаб Центр» задовольнити частково.

2. Скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 24.07.2025 у справі №914/1515/25 в частині стягнення пені у сумі 11 114, 95 грн.

В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

3. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Ескулаб Центр» (79069, м. Львів, вул. Шевченка, 313, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Медкосвісс" (Україна) (79056, м. Львів, вул. Пластова, 2; ) 1 873, 42 грн судового збору за розгляд цієї справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. МАТУЩАК

Судді Н.М. КРАВЧУК

О.С. СКРИПЧУК