РІШЕННЯ

Іменем України

18 березня 2026 року м. Чернігівсправа № 927/1194/25

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В.,

за участю секретаря судового засідання Матюшенко Н.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю МЕНА-АВАНГАРД,

вул. Піщанівська, 28, м. Мена, Корюківський район, Чернігівська область, 15600

до відповідача: Менська міська рада, ,

вул. Героїв АТО, 6, м. Мена, Корюківський район, Чернігівська область, 15600

предмет спору: про визнання права власності

Учасники справі не викликались

Товариство з обмеженою відповідальністю МЕНА-АВАНГАРД звернулось до суду з позовом до Менської міської ради про визнання права власності на квартиру, площею 25,8 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовано приписами статті 392 Цивільного кодексу України, зазначивши при цьому, що рішенням Менської міської ради від 25.04.2002 №123 визнане право власності на вказаний вище об`єкт нерухомості за Сільськогосподарським кооперативом Авангард (правонаступником якого є позивач), проте, правовстановлюючі документи (свідоцтво про право власності) на цей об`єкт відсутні, що позбавляє позивача, на балансі якого знаходиться об`єкт нерухомості, можливості зареєструвати спірний об`єкт у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 22 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 20 січня 2026 року; встановлено учасникам справи процесуальні строки.

Ухвала суду від 22 грудня 2025 року доставлена до Електронного кабінету сторін 22.12.2025, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

06 січня 2026 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач виклав свої пояснення щодо заявлених позовних вимог. Відповідач зазначив, що рішенням виконавчого комітету Менської міської ради від 25.04.2022 №123 визнано право власності за Сільськогосподарським кооперативом Авангард на житлові будинки, зокрема, на квартиру за адресою: вул. Сидоренка (яку перейменовано - Григорія Кочура, а пізніше Олександра Мигулі), б. 34-Б, кв. 11, у місті Мена Корюківського району Чернігівської області. Рішення прийняте на підставі чинної на той час Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб (затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 №121, що втратив чинність 06.08.2012). Вказаним рішенням оформлення свідоцтв про право власності на об`єкти нерухомого майна доручено Чернігівському МБТІ. Листом від 30.09.2024 ТОВ Мена-Авангард звернулося до Менської міської ради з проханням видати свідоцтва про право власності на квартири на підставі прийнятого рішення виконавчого комітету Менської міської ради від 25.04.2002 №123 Про визнання права власності за СК Авангард. За результатами розгляду листа ТОВ Мена-Авангард від 30.09.2024, відповідачем надано відмову у видачі свідоцтв про право власності (у тому числі на вказану у позові квартиру), у зв`язку з відсутністю законодавчих підстав. У відзиві відповідач зазначає про те, що рішенням шістдесят четвертої сесії Менської міської ради восьмого скликання від 27.08.2025 №490 Про перейменування вулиці Григорія Кочура в місті Мена Чернігівської області перейменовано вулицю Григорія Кочура на вулицю Олександра Мигулі в місті Мена Чернігівської області.

19.01.2026 від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника, у заяві позивач зазначив, що підтримує позовні вимоги.

20.01.2026 за наслідками підготовчого засідання суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 19.02.2026.

19.02.2026 суд перейшов до розгляду справи по суті, відклав судове засідання з розгляду справи по суті на 18 березня 2026 року.

18.03.2026 повноважні представники сторін у судове засідання не з`явились.

Розглянувши подані документи і матеріали, встановивши обставини справи та дослідивши подані докази, суд встановив:

Згідно з рішенням виконавчого комітету Менської міської ради Чернігівської області від 25.04.2002 №123 за Сільськогосподарським кооперативом Авангард визнано право на житлові будинки, зокрема, на квартиру за адресою: вул. Сидоренка (наразі - Григорія Кочура), б. 34-Б, за номером 11, у м. Мена Корюківського району Чернігівської області.

Рішення прийняте Менською міською радою у межах її повноважень на підставі чинної на той час Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб (затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 № 121, що втратив чинність 06.08.2012).

Вказаним рішенням оформлення свідоцтв про право власності на об`єкти нерухомого майна доручено Чернігівському МБТІ.

Як установлено судом Сільськогосподарським кооперативом Авангард не вчинено дій з оформлення свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: вул. Сидоренка (наразі - Григорія Кочура), б. 34-Б, за номером 11, у м. Мена Корюківського району Чернігівської області, про що повідомлено Товариством з обмеженою відповідальністю Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації у листі від 25.06.2024 №214.

Згідно з відомостями внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань правонаступником Сільськогосподарського кооперативу Авангард є Товариство з обмеженою відповідальністю Мена Авангард, (Позивач).

ТОВ Мена-Авангард 24.06.2024 виготовлено технічний паспорт на об`єкт нерухомості: квартиру №11 по вул. Кочура Григорія, буд. № 34-Б, у м. Мена Корюківського району Чернігівської області.

Позивач у позовній заяві зазначив, що спірний об`єкт нерухомості обліковується на балансі Товариства з обмеженою відповідальністю Мена Авангард.

Листом від 30.09.2024 ТОВ Мена-Авангард звернулося до Менської міської ради з проханням видати свідоцтва про право власності на квартири на підставі прийнятого рішення виконавчого комітету Менської міської ради від 25.04.2002 №123 Про визнання права власності за СК Авангард.

За результатами розгляду листа ТОВ Мена-Авангард від 30.09.2024, відповідачем надано відмову у видачі свідоцтв про право власності (у тому числі на вказану у позові квартиру), у зв`язку з відсутністю законодавчих підстав.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Савченко Л.С. від 07.04.2025 №78239548 ТОВ Мена-Авангард відмовлено у проведенні реєстраційних дій, так як подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Рішенням шістдесят четвертої сесії Менської міської ради восьмого скликання від 27.08.2025 №490 Про перейменування вулиці Григорія Кочура в місті Мена Чернігівської області перейменовано вулицю Григорія Кочура на вулицю Олександра Мигулі в місті Мена Чернігівської області.

В зв`язку з відсутністю законодавчо визначеного механізму для набуття права власності на спірний об`єкт нерухомості, у позасудовий спосіб, позивач фактично позбавлений будь-якої законної можливості захисту своїх прав, ніж шляхом звернення до суду для визнання права власності на вказаний об`єкт нерухомості, у порядку статті 392 Цивільного кодексу України.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до змісту статей 11, 15 Цивільного кодексу України (ЦК України) цивільні права й обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений в статті 16 Цивільного кодексу України, зокрема, шляхом визнання права.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статей 316, 319, 321 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

За статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Традиційно підстави набуття права власності поділяють на первісні (набуття права власності вперше, незалежно від волі попередніх власників) і похідні (зміна власника). Розглядаючи спори про захист права власності, набутого в похідний спосіб, судам необхідно враховувати імовірність наявності прав на відповідне майно в інших осіб.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України до первісних підстав набуття права власності належать набуття права на новостворене майно, у тому числі об`єкт будівництва (стаття 331 ЦК України), переробка речі (стаття 332 ЦК України), привласнення загальнодоступних дарів природи (стаття 333 ЦК України), набувальна давність (стаття 344 ЦК України) та інші.

Найбільш поширеними похідними способами набуття права власності юридичними особами є набуття права власності на підставі правочинів (стаття 334 ЦК України) та внаслідок правонаступництва (стаття 107 ЦК України). У похідних способах набуття права власності на майно судам необхідно враховувати вірогідність наявності на це майно прав інших осіб не власників, наприклад, іпотекодержателя, заставодержателя, орендаря, іншого суб`єкта обмеженого речового права. Ці права, як правило, не повинні втрачатися при зміні власника речі, яка переходить до нового власника, маючи обтяження.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише в випадках і в порядку, установлених законом (стаття 319 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина 2 статті 328 ЦК України).

За статтею 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності.

Суб`єктом вимог про визнання права власності може бути будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності в зв`язку з наявністю щодо цього майна сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи.

Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.

За статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ Мена-Авангард (), на балансі якого знаходиться об`єкт нерухомості: квартира загальною площею 25,8 кв. м (житлова 11,8 кв. м), по вул. Кочура Григорія (нині Олександра Мигулі), буд. №34-Б, за №11, у м. Мена Корюківського району Чернігівської області, є правонаступником Сільськогосподарського кооперативу Авангард - власника цього майна згідно з рішенням виконавчого комітету Менської міської ради Чернігівської області від 25.04.2002 №123.

Відтак, аналіз доводів сторін відносно заявлених вимог, поданих доказів, їх взаємозв`язок, у сукупності з урахуванням змісту статей 75-79, 86 ГПК України, дає суду підстави дійти висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

При ухваленні рішення у справі суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами до яких, зокрема, належить судовий збір.

За приписами частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається в спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За частиною 9 цієї статті Кодексу в випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Суд, врахувавши приписи частини 9 статті 129 ГПК України, покладає судові витрати зі сплати судового збору на позивача, оскільки спір виник з вини СК Авангард (правонаступником якого є позивач), який своєчасно не вжив заходів з метою належного оформлення права власності на спірний об`єкт нерухомості.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Визнати право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю Мена-Авангард (вул. Піщанівська, 28, м. Мена, Корюківський район, Чернігівська область, 15600, ) на квартиру, площею 25,8 кв. м, що розташована за адресою: вул. Кочура Григорія (Олександра Мигулі), 34-Б, кв. 11, м. Мена, Корюківський район, Чернігівська область.

Рішення складено та підписано 18 березня 2026 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/