ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2026 р. Справа№ 910/9109/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Калініченко Б.І.;

від відповідача: не з`явився;

при розгляді апеляційної скарги Приватного підприємства «Торговий дім «Галпідшипник»

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2025, повний текст рішення складено 03.10.2025

у справі № 910/9109/25 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Приватного підприємства «Торговий дім «Галпідшипник»

до російської федерації в особі Генеральної прокуратури російської федерації

про стягнення 845 034,00 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішень господарських судів

Приватне підприємство «Торговий дім «Галпідшипник» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації про стягнення збитків у розмірі 845 034,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 у справі № 910/9109/25 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва, Приватне підприємство «Торговий дім «Галпідшипник» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 у справі № 910/9109/25 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов Приватного підприємства «Торговий дім «Галпідшипник» до держави-агресора російської федерації в особі Генеральної прокуратури російської федерації, яким:

- стягнути з держави російська федерація на користь Приватного підприємства «Торговий дім «Галпідшипник» суму спричинених збитків, що виникли внаслідок російської збройної агресії на території України, в розмірі 845 034,00 грн;

- стягнути з держави російська федерація на користь Приватного підприємства «Торговий дім «Галпідшипник» судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу у порядку винесення додаткового рішення.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, під час розгляду справи суд першої інстанції припустився неправильного тлумачення положень ст. 1166 ЦК України, чим порушив норми матеріального права, що в свою чергу відповідно до приписів ч. 2 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) є підставою для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції.

Скаржник вказує на те, що на підтвердження вини рф у заподіянні шкоди позивачем було надано суду першої інстанції, зокрема: звіт комісії по виявленню ушкоджень внаслідок ракетного обстрілу 02.01.2024 російськими військами, а також протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення. Вказані документи, є належним письмовим доказом того, що причиною пошкодження майна є ракетний обстріл, вчинений збройними силами рф. Крім того, позивачем було надано до суду першої інстанції лист Подільської райдержадміністрації від 20.08.2025 № 106-8668 про те, що відповідно до розпорядження Київської міської військової адміністрації від 13.08.2025 № 842 «Про внесення змін до плану робіт з технічного обстеження об`єктів у м. Києві, пошкоджених внаслідок військових дій, спричинених збройною агресією російської федерації, на 2025 рік» об`єкт: нежитлове нерухоме майно на вул. Кирилівській, 69-б, ПП «ТД «Галпідшипник» внесено до плану робіт з комісійного обстеження будівель та споруд приватної форми власності, пошкоджених внаслідок військових дій, спричинених збройною агресією Російської Федерації, на 2025 рік, строк проведення 01.10.2025. Зі змісту вказаного листа вбачається, що у строк до 01.10.2025 Подільською РДА у рамках повноважень, відповідно до «Порядку виконання невідкладних робіт щодо ліквідації наслідків збройної агресії рф, пов`язаних із пошкодженням будівель та споруд», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2022 року № 473 (далі - Порядок) планується проведення комісійного обстеження нерухомого майна, що належить Апелянту. Вказаний лист доводить той факт, що уповноваженим органом місцевого самоврядування визнається факт ракетного обстрілу і пошкодження майна позивача і проводиться спеціальна процедура фіксації пошкоджень, заподіяних агресивними воєнними діями рф.

На думку скаржника, суд першої інстанції не застосував у справі № 910/9109/25 критерій вірогідності доказів, а фактично обґрунтував свою позицію тим, що позивач начебто не надав якихось доказів, що безумовно доводять факт заподіяння йому шкоди саме протиправними діями рф. Тобто суд порушив презумпцію вини заподіювача шкоди при розгляді справи та те, що відповідно до принципу змагальності, саме відповідач мав спростовувати позовні вимоги скаржника належними та допустимими доказами.

Також скаржник зазначає про те, що під час розгляду справи у суді першої інстанції, керуючись положеннями ч. 4 ст. 80 ГПК України ПП «Галпідшипник» повідомив суд першої інстанції, що акт комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії рф, що складається органом місцевого самоврядування відповідно до Порядку, не міг бути поданий разом із позовом, оскільки цей документ буде складений до 01.10.2025 і буде наданий суду першої інстанції одразу після його отримання позивачем. Причиною такого довгого терміну складення акту комісійного обстеження стало те, що комісія з комісійного обстеження Подільської РДА перевантажена аналогічними заявами, внаслідок частих ракетно-дронових ударів у Подільському районі м. Києва. Тобто доказ не був поданий разом із позовом не з вини позивача, а через об`єктивні причини, але суд першої інстанції не дав можливості позивачу подати до суду цей доказ. Фактично акт комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії рф від 29.09.2025 (далі - Акт комісійного обстеження), було отримано скаржником лише 30.09.2025, в день його затвердження головою комісії з комісійного обстеження Подільської РДА у м. Києві, тобто вже після винесення оскаржуваного рішення.

Скаржник вказує на те, що акт комісійного обстеження є належним письмовим доказом вини відповідача у нанесенні збитків ПП «Галпідшипник», оскільки в ньому уповноважений орган місцевого самоврядування відповідно до Порядку, вказує причину пошкодження будівлі за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, 69-б, а саме: вибух від влучання ракети та її уламків/елементів внаслідок массованого обстрілу по м. Києву з боку військ рф.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді - Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апе6ляційного господарського суду від 30.10.2025 Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Торговий дім «Галпідшипник» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 у справі № 910/9109/25 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду:

- докази про наявність електронного кабінету в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі) Приватного підприємства «Торговий дім «Галпідшипник».

- докази надсилання копії апеляційної скарги і доданих до неї документів російської федерації в особі Генеральної прокуратури російської федерації, відповідно до вимог чинного законодавства України, міжнародних конвенцій та запровадженням військового стану на території України внаслідок військової агресії з боку російської федерації.

06.11.2025 (через систему «Електронний суд») від скаржника до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано:

- докази про наявність електронного кабінету в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі) Приватного підприємства «Торговий дім «Галпідшипник», а саме відповідь № 279017995 від 06.11.2025.

- докази надсилання копії апеляційної скарги і доданих до неї документів російської федерації в особі Генеральної прокуратури російської федерації, відповідно до вимог чинного законодавства України, міжнародних конвенцій та запровадженням військового стану на території України внаслідок військової агресії з боку російської федерації.

Також у заяві скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали у зв`язку із тим, що повний текст рішення суду першої інстанції було складено 03.10.2025. Водночас, справа № 910/9109/25 розглядалася за правилами спрощеного провадження без виклику сторін, тому рішення суду було отримано представником позивача лише 06.10.2025 у підсистемі «Електронний Суд».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 поновлено Приватному підприємству «Торговий дім «Галпідшипник» строк на апеляційне оскарження рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 у справі № 910/9109/25. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Торговий дім «Галпідшипник» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 у справі № 910/9109/25. Призначено справу № 910/9109/25 до розгляду у судовому засіданні 16.12.2025.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Ткаченка Б.О. який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, розгляд справи призначений на 16.12.2025 не відбувся.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2025 призначено розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства «Торговий дім «Галпідшипник» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 у справі № 910/9109/25 на 03.02.2026.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, систематичні оголошення сигналу повітряної тривоги, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/9109/25 розглядалась протягом розумного строку.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні 03.02.2026 підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 у справі № 910/9109/25 скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, позивач є власником будівлі механічного цеху загальною площею 3 035,3 кв.м за адресою: місто Київ, вулиця Кирилівська, 69-6, в якості доказів до матеріалів справи долучено інформаційний витяг з ДРРП від 21.07.2025 № 436122482; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна та форму 20-ОПП.

За твердженням позивача, 02.01.2024 приблизно в 07:54 год. зазначене нерухоме майно зазнало пошкоджень від вибухової хвилі, утвореної внаслідок ракетного обстрілу.

Відповідно до звіту комісії по виявленню ушкоджень внаслідок ракетного обстрілу 02.01.2024 зафіксовано, що ушкоджень зазнали 88 вікон, 110 кв.м підвісної стелі, 4 сендвічпанелі перегородки складу. Також пошкоджено датчики і провода системи охорони. Крім того, обвалилося 4 метри цегляної кладки будівлі, з`явилися тріщини на стінах сходових клітин між другим та третім поверхами і стінах коридору другого та третього поверхів.

Згідно з висновком суб`єкта оціночної діяльності Закір`ярової Валентини Василівни, який міститься у звіті про оцінку розміру шкоди та обсягу збитків, завданих Приватному підприємству «Торговий Дім «Галпідшипник», розмір матеріального збитку позивача, внаслідок ракетного обстрілу, становить 845 034,00 грн.

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення збитків у розмірі 845 034,00 грн., завданих пошкодженням майна позивача внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно з ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за ст. 1166 ЦК України, доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, російську федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародновизнаних кордонів України.

Аналогічних висновків дійшов і Міжнародний суд ООН, який у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16 березня 2022 року у справі щодо звинувачень в геноциді за конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти російської федерації) зобов`язав Російську Федерацію припинити військову агресію проти України.

Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію росії проти України, вимагає від російської федерації припинення військових дій, в тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.

Постановою Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року "Про заяву Верховної Ради України "Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні" визнано геноцидом Українського народу дії російської федерації та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії російської федерації проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, а також доручено Голові Верховної Ради України спрямувати цю заяву до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, урядів та парламентів іноземних держав. Голові Верховної Ради України надано повноваження звернутися до Генеральної прокуратури, Міністерства закордонних справ України та Міністерства юстиції України щодо невідкладного вжиття заходів для належного документування фактів вчинення Збройними силами російської федерації та її політичним і військовим керівництвом геноциду Українського народу, злочинів проти людяності, воєнних злочинів, інших тяжких злочинів на території України та ініціювання притягнення до відповідальності всіх винних осіб.

Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 210/4458/15-ц, від 30 січня 2020 року у справі 287/167/18-ц, а також, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ в ухвалі від 16 серпня 2017 року у справі № 761/9437/15-ц висловлено правову позицію, що факт збройної агресії Російської Федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує.

Преамбулою Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" встановлено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що протиправність діяння відповідача, як складового елементу факту збройної агресії Росії проти України в розумінні частини третьої статті 85 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомим фактом, який закріплено державою на законодавчому рівні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто, збитки це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки, тому, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

В якості підтвердження наявних пошкоджень нерухомого майна позивача безпосередньо внаслідок протиправних дій відповідача позивачем долучено до матеріалів справи протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.01.2024 за підписом слідчого Слідчого відділу Подільського УП ГУНП в м. Києві, старшого лейтенанта поліції А.В. Пархомчука, а в якості підтвердження розміру завданих збитків позивачем долучено до справи, окрім іншого, звіт про оцінку розміру шкоди та обсягу збитків, завданих Приватному підприємству «Торговий Дім «Галпідшипник», складений суб`єктом оціночної діяльності Фізичною особою-підприємцем Закір`яровою Валентиною Василівною 22.07.2025. Даним звітом встановлено розмір збитків у сумі 845 034,00 грн.

Водночас, матеріали справи не містять доказів порушення кримінального провадження щодо обставин завдання пошкоджень 02.01.2024 власності позивача - механічному цеху загальною площею 3 035,3 кв.м за адресою: місто Київ, вулиця Кирилівська, 69-6.

Колегія суддів апеляційної інстанції критично оцінює долучений позивачем лист Подільської районної в місті Києві Державної адміністрації від 20.08.2025, зі змісту якого вбачається призначення на 01.10.2025 комісійне обстеження власності позивача щодо пошкоджень, оскільки зазначений документ не є належним доказом підтвердження чи/та встановлення винної особи щодо завданих пошкоджень власності позивача.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду, з огляду на те, що позивачем не доведено прямого причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача, як складового елементу факту збройної агресії росії проти України, та спричиненням власності позивача 02.01.2024 пошкоджень, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 у справі № 910/9109/25, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Колегія суддів апеляційної інстанції враховує те, що скаржником у апеляційній скарзі визнається той факт, що спеціальна процедура фіксації пошкоджень, заподіяних агресивними воєнними діями рф, проводиться, що підтверджується лист Подільської райдержадміністрації від 20.08.2025 № 106-8668 про те, що відповідно до розпорядження Київської міської військової адміністрації від 13.08.2025 № 842 «Про внесення змін до плану робіт з технічного обстеження об`єктів у м. Києві, пошкоджених внаслідок військових дій, спричинених збройною агресією російської федерації, на 2025 рік» у якому вказано про те, що у строк до 01.10.2025 Подільською РДА у рамках повноважень, відповідно до «Порядку виконання невідкладних робіт щодо ліквідації наслідків збройної агресії рф, пов`язаних із пошкодженням будівель та споруд», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2022 року № 473 (далі - Порядок) планується проведення комісійного обстеження нерухомого майна, що належить скаржнику.

Щодо акту комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії рф від 29.09.2025, доданого скаржником до апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у т.ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2020 у справі № 904/2104/19.

Також слід зазначити, що така обставина (тобто відсутність доказів як таких на момент розгляду спору судом першої інстанції) взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України не залежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 у справі № 910/9109/25, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 у справі № 910/9109/25, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає інші посилання скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Приватного підприємства «Торговий дім «Галпідшипник» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 у справі № 910/9109/25 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 у справі № 910/9109/25 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 8, 11, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Торговий дім «Галпідшипник» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 у справі № 910/9109/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 у справі № 910/9109/25 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу 910/9109/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Постанова підписана 10.03.2026.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

А.Г. Майданевич