РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.03.2026Справа № 910/8732/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Андреїшиної І.О., за участю секретаря судового засідання Березовської С.В., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі філії "Відокремлений підрозділ "Енергоатом-Трейдинг" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 42041573)

до Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27, ідентифікаційний код 43068454)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, місто Київ, вул. Симона Петлюри, 25, ідентифікаційний код 00100227)

про стягнення 537 167 580,05 грн,

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Слівінська Н.І.

Від відповідача: Прокопів Н.М.

Від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Енергоатом-Трейдинг" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу електричної енергії № 65-150-SD-20-00068/320/01/20 від 27.02.2020 та за договором купівлі-продажу електричної енергії № 65-150-SD-20-000138/1452/01/20 від 25.05.2020 у розмірі 537 167 580,05 грн, з яких: 433 228 252,64 грн інфляційних втрат та 103 939 327,41 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи № 910/8732/25 здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справи № 910/8732/25 призначено на 27.08.2025.

23.07.2025 через підсистему "Електронний суд" надійшла заява відповідача про продовження строку для вчинення процесуальних дій, зокрема, на подачу відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2025 задоволено заяву Державного підприємства "Гарантований покупець" про продовження встановленого судом строку частково; продовжено відповідачу встановлений ухвалою від 21.07.2025 Господарського суду міста Києва строк на подання до суду відзиву на позовну заяву на 5 днів, до 11.08.2025.

13.08.2025 через підсистему "Електронний суд" від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який залучено до матеріалів справи.

18.08.2025 через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшла відповідь на відзив, яку залучено до матеріалів справи.

22.08.2025 від через підсистему "Електронний суд" від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які залучено до матеріалів справи.

25.08.2025 від через підсистему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло ряд клопотань, зокрема, про залучення до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Кабінету Міністрів України, Міністерства енергетики України, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго".

Також 26.08.2025 та 27.08.2025 через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшли заперечення на клопотання про залучення до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Кабінету Міністрів України, Міністерства енергетики України та Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго". Дані заперечення залучено до матеріалів справи.

У засіданні суду 27.08.2025 представник відповідача підтримав клопотання про залучення до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Кабінету Міністрів України, Міністерства енергетики України, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", просив задовольнити дані клопотання.

Представник позивача заперечив щодо задоволення вказаних клопотань відповідно до поданих письмових заперечень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2025 залучено до участі у справі №910/8732/25 Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача; відкладено підготовче засідання на 17.09.2025.

29.08.2025 через підсистему "Електронний суд" позивачем подано клопотання на виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 27.08.2025 по справі №910/8732/25.

01.09.2025 через підсистему "Електронний суд" позивачем подано заяву про направлення ПрАТ "НЕК "Укренерго" заяв по суті справи.

09.09.2025 через підсистему "Електронний суд" третьою особою подані пояснення та клопотання про поновлення строку для подання пояснення.

15.09.2025 через підсистему "Електронний суд" позивачем подані заперечення проти зупинення провадження у справі.

У судовому засіданні 17.09.2025 представник відповідача клопотання про зупинення провадження у справі підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача у засіданні суду 17.09.2025 проти задоволення клопотання про зупинення провадження у справі заперечив, просив відмовити у його задоволенні.

Розглянувши у судовому засіданні 17.09.2025 клопотання Державного підприємства "Гарантований покупець" про зупинення провадження у справі, суд дійшов до висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі.

Третя особа участь свого представника у засідання суду 17.09.2025 не забезпечила, про дату та час судового розгляду повідомлялася належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2025 зупинено провадження у справі № 910/8732/25 до закінчення розгляду Об`єднаною Палатою/Великою Палатою Верховного Суду та опублікування повного тексту у справі № 910/10365/15.

15.01.2026 через підсистему "Електронний суд" від Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" надійшло клопотання про поновлення провадження у справі № 910/8732/25 у зв`язку з тим, що 23.12.2025 оприлюднено в установленому законом порядку повний текст постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.12.2025, ухваленої за результатами розгляду справи № 910/10365/15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 18.02.2026.

16.02.2026 через підсистему "Електронний суд" відповідачем подано письмові пояснення, які залучено до матеріалів справи.

У засіданні суду 18.02.2026 представники відповідача підтримали клопотання від 18.02.2026 про витребування електронних доказів (повідомлень про зарахування з доказами направлення на адресу відповідача), просили його задовольнити.

Представник позивача заперечив щодо задоволення клопотання про витребування доказів, посилаючись на те, що рішенням Господарського суду міста Києва № 910/11610/20 від 08.02.2021 (змінено постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 в частині стягнення пені, штрафу та трьох відсотків річних та залишено без змін постановою Верховного Суду від 26.05.2022 постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі № 910/11610/20) було стягнуто з відповідача суму основного боргу, три відсотки річних та інфляційні втрати, що не потребує встановлення тих обставин, які можуть довести витребувані докази.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши доводи представників сторін, суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотання відповідача про витребування електронних доказів та протокольною ухвалою відмовив у його задоволенні.

Разом з тим, представник відповідача Прокопів Назар заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що йому необхідно узгодити з довірителем питання щодо заявлення відводу судді, через те, що суд відмовив у його клопотанні про витребування доказів, у чому він вбачає упередженість.

Судом було поставлено питання представнику відповідача, чи заявляє він наразі про відвід судді, та запропонував зробити перерву у судовому засіданні на декілька годин для узгодження позиції з довірителем. Проте представник Прокопів Назар таку пропозицію відхилив.

Представник відповідача Франюк Артем також заявив клопотання про відкладення розгляду справи для формування додаткової правової позиції з урахуванням того, що судом відхилено клопотання про витребування електронних доказів.

Розглянувши клопотання про відкладення розгляду справи, суд протокольною ухвалою відмовив у його задоволенні.

У засіданні суду 18.02.2026 присутнім представником позивача надано усні пояснення щодо можливості закриття підготовчого провадження та про призначення справи до розгляду по суті.

Представник відповідача заперечив щодо закриття підготовчого провадження.

Третя особа участь свого представника у засідання суду 18.02.2026 не забезпечила, про дату та час судового розгляду повідомлялася належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.03.2026.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2026відкладено судове засідання на 11.03.2026.

Представник позивача у засіданні суду 11.03.2026 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти позову у повному обсязі.

11.03.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.05.2020 між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», правонаступником якого є АТ «НАЕК «Енергоатом» (далі - позивач, продавець) та Державним підприємством «Гарантований покупець» (далі - відповідач, гарантований покупець, ДП «Гарантований покупець») було укладено договір купівлі-продажу електричної енергії від 27.02.2020 № 65-150-SD-20-00068/320/01/20 (далі - Договір 00068) та додаткові угоди до нього, а також договір купівлі-продажу електричної енергії № 65-150-SD-20-00138/1452/01/20 (далі - договір 00138) та додаткові угоди до нього.

Договір 00068 та договір 00138 (далі - договори) укладено відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 року № 483 та результатів електронного аукціону.

Відповідно до п. 2.1 договорів продавець зобов`язаний продати електричну енергію гарантованому покупцю, а гарантований покупець зобов`язаний купити (прийняти та оплатити) електричну енергію в обсягах та за ціною, що визначаються за результатами електронного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та на умовах, що визначені в цих договорах.

Згідно з п. 3.1. договорів періодом постачання електричної енергії є календарні дат з 00:00 год першого календарного дня по 24:00 год останнього календарного дня такого періоду (далі - період постачання), що зазначаються у додатковій угоді для періоду постачання за результатами проведеного електронного аукціону.

Відповідно до п. 4.1 договорів купівля-продаж електричної енергії здійснюється за ціною, яка визначається за результатами проведеного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та зазначається у додатковій угоді для періоду постачання.

Вартість електричної енергії визначається як арифметичний добуток обсягу електричної енергії на ціну за 1 (один) МВт год та зазначається у додатковій угоді для періоду постачання (п. 4.2 договорів).

Відповідно до п. 6.4 договорів у разі наявності заборгованості за цим договором, сторони домовилися, що зарахування платежів, які здійснює гарантований покупець на користь продавця, буде здійснюватися у такому порядку: у першу чергу погашаються пеня та/або штраф, що виникли у зв`язку з порушенням умов договору; у другу чергу погашаються зобов`язання щодо сплати за електричну енергію відповідно до черговості їх виникнення.

Про черговість зарахування грошових коштів, отриманих від гарантованого покупця (у разі наявності заборгованості), продавець протягом 3 (трьох) робочих днів направляє гарантованому покупцю повідомлення в електронному вигляді на електронну адресу, вказану гарантованим покупцем у розділі 14 цього договору, з накладенням КЕП керівника (уповноваженої особи).

Позивач зазначає, що повністю виконав умови договорів, зокрема, поставив електроенергію в обсягах та у строки, передбачені додатковими угодами для відповідних періодів постачання.

Водночас, позивач стверджує, що гарантований покупець порушив частину 3 пункту 16 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 року № 483 (в редакції на час дії спірних правовідносин, далі - Положення ПСО) та не виконав умови договорів щодо вчасної сплати коштів за куплену електричну енергію: по договору 00068 у періодах постачання березня - травня 2020 року; по Договору 00138 у періоді постачання червня 2020 року.

Для періоду постачання з 01.03.2020 по 31.05.2020 до договору 00068 укладено: додаткову угоду №1/321/01/20 від 27.02.2020 (далі - додаткова угода № 1); додаткову угоду №3/543/01/20 від 20.03.2020 (далі - додаткова угода №3); додаткову угоду №4/1112/01/20 від 17.04.2020 (далі - додаткова угода №4).

Додаткова угода №1 до договору 00068 укладена за результатами електронного аукціону на період постачання з 01.03.2020-31.03.2020 (Аукціонне свідоцтво від 27.02.2020 №03-EP-270220-GB-1-1). Обсяг електричної енергії, що купується та продається за додатковою угодою №1 становить 5 978 178 МВттод, вартістю 4 065 400 167,12 грн (з ПДВ).

На підставі п. 10.4 договору 00068, у зв`язку з настанням відкладальної обставини, погодженої сторонами, у періоді постачання 01.03.2020 - 31.03.2020 продаж електричної енергії було зменшено.

Фактично позивачем продано відповідачу електричну енергію обсягом 5 606 239 МВттод, вартістю 3 812 466 769,56 грн (з ПДВ), що підтверджується Актом купівлі- продажу електричної енергії від 31.03.2020 №11.

Додаткова угода №3 до договору 00068 укладена за результатами електронного аукціону на період постачання з 01.04.2020-30.04.2020 (Аукціонне свідоцтво від 20.03.2020 №03-EP-200320-GB-1-1). Обсяг електричної енергії, що купується та продається за Додатковою угодою №3 становить 5 191 920 МВттод, вартістю 3 530 713 276,80 грн (з ПДВ).

На підставі п. 5.1 договору 00068, у зв`язку із порушенням гарантованим покупцем строків оплати по договору та наявністю заборгованості, продаж електричної енергії в обсязі 2 076 480 МВттод було зупинено.

Фактично позивачем продано відповідачу електричну енергію обсягом 3 115 440 МВттод, вартістю 2 118 623 817,60 грн (з ПДВ), що підтверджується Актом купівлі-продажу електричної енергії від 30.04.2020 №58.

Додаткова угода №4 до договору 00068 укладена за результатами електронного аукціону на період постачання з 01.05.2020-31.05.2020 (Аукціонне свідоцтво від 17.04.2020 №03-EP-170420-GB-1-1). Обсяг електричної енергії, що купується та продається за Додатковою угодою №4 становить 5 338 944 МВттод, вартістю 3 630 695 477,76 грн (з ПДВ).

На підставі п. 5.1 договору 00068, у зв`язку із порушенням Гарантованим покупцем строків оплати по договору та наявністю заборгованості, продаж електричної енергії в обсязі 2 135 280 МВттод було зупинено.

Фактично позивачем продано відповідачу електричну енергію обсягом 3 203 664 МВттод, вартістю 2 178 619 666,56 грн (з ПДВ), що підтверджується Актом купівлі- продажу електричної енергії від 31.05.2020 №100.

Для періоду постачання з 01.06.2020 по 30.06.2020 до договору 00138 укладено додаткову угоду №1/1453/01/20 від 25.05.2020 (далі - додаткова угода № 1).

Додаткова угода №1 до Договору 00138 укладена за результатами електронного аукціону (Аукціонне свідоцтво від 25.05.2020 №03-EP-250520-GB-1-1). Обсяг електричної енергії, що купується та продається за додатковою угодою №1 становить 3 701 520 МВттод, вартістю 2 517 181 660,80 грн (з ПДВ).

Продаж позивачем відповідачу електричної енергії обсягом 3 701 520 МВттод, вартістю 2 517 181 660,80 грн (з ПДВ) підтверджується Актом купівлі-продажу електричної енергії від 30.06.2020 №106.

При виконанні зобов`язань за договором 00068 та додатковими угодами до нього №1, №3, №4 та договором 00138 та додатковою угодою №1 до нього гарантований покупець порушив частину 3 пункту 16 Положення ПСО та не виконав умови договорів щодо вчасної сплати коштів за куплену електричну енергію, що стало підставою для звернення ДП «НАЕК «Енергоатом» 06.08.2020 до Господарського суду міста Києва з позовом, в рамках провадження у справі №910/11610/20.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просив суд стягнути з відповідача 4 511 888 391,99 грн, з них: 4 113 724 648,72 грн - основного боргу, 79 674 219,92 грн - пені, 269 879 244,19 грн - штрафу, 26 841 498,41 грн - трьох процентів річних, 21 768 780,75 грн - інфляційних втрат за порушення виконання зобов`язань з оплати електричної енергії. Розрахунок позовних вимог було здійснено станом на 28.07.2020.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 08.02.2021 провадження у справі в частині стягнення 367 613 657,30 грн закрито у зв`язку з оплатою основного боргу в сумі 366 702 145,22 грн та пені в сумі 911 512,08 грн за договором 00138 та додатковою угодою №1 до нього; стягнуто з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» 4 144 274 734,69 грн, з яких: 3 747 022 503,50 грн - основного боргу, 78 762 707,84 грн - пені, 269 879 244,19 грн - штрафу, 26 841 498,41 грн - трьох процентів річних та 21 768 780,75 грн - інфляційних втрат.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 рішення Господарського суду м. Києва від 08.02.2021 у справі №910/11610/20 змінено в частині стягнення пені, штрафу та трьох відсотків річних. Апеляційним судом зменшено розмір пені та штрафу на 50%, стягнуто 3% річних за розрахунком суду. В частині закриття провадження у справі, стягнення основного боргу та інфляційних втрат - рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 26.05.2022 залишено без змін постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі № 910/11610/20.

27.06.2022 Господарський суд міста Києва видав наказ на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/11610/20.

Приймаючи до уваги часткову сплату боржником заборгованості після прийняття рішення місцевим господарським судом, обов`язок Державного підприємства «Гарантований покупець» зі сплати присуджених до стягнення пені у розмірі 39 035 776,71 грн, штрафу в сумі 134 939 622,10 грн, а також основного боргу в загальному розмірі 3 065 363 922,97 грн, відсутній у зв`язку з його добровільним виконанням боржником.

Зазначені обставини встановлені Господарським судом міста Києва, який ухвалою від 04.07.2022 у справі №910/11610/20 визнав наказ Господарського суду міста Києва від 27.06.2022 таким, що не підлягає виконанню в частині основного боргу у розмірі 3 065 363 922,97 грн, пені у сумі 39 035 776,71 грн та штрафу у розмірі 134 939 622,10 грн.

Після постановлення ухвали суду від 04.07.2022, ДП «Гарантований покупець» у добровільному порядку сплатило на користь ДП «НАЕК «Енергоатом» грошові кошти у розмірі 628 797 619,61 грн, що підтверджується платіжним дорученням №249 183 від 15.09.2022.

Зазначені обставини встановлені Господарським судом міста Києва, який ухвалою від 23.01.2023 у справі №910/11610/20 визнав наказ Господарського суду міста Києва від 27.06.2022 таким, що не підлягає виконанню в частині основного боргу у розмірі 3 694 161 542,58 грн, пені у сумі 39 035 776,71 грн та штрафу у розмірі 134 939 622,10 грн та визнаються сторонами.

Залишок боргу у сумі 52 860 960,92 грн було сплачено відповідачем 01.11.2024.

З огляду на це позивач здійснив донарахування 3% річних та інфляційних втрат за договором 00068, Додатковими угодами №3, 4 до нього та договором 00138 та додатковою угодою №1 до нього з 29.07.2020 (з наступного дня після завершення періоду нарахування у справі №910/11610/20) по дату, що передує даті, в яку сплачено борг - 31.10.2024.

Таким чином, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, заявляє вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України за період з 29.07.2020 по 31.10.2024.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача 433 228 252,64 грн інфляційних втрат та 103 939 327,41 грн 3% річних.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У даному випадку господарський суд виходить з того, що принцип юридичної визначеності є одним з основних елементів верховенства права, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення Суду у справах Христов проти України, no. 24465/04, від 19.02.2009, Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008).

Даний принцип тісно пов`язаний з приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Так, судом встановлено, у рамках справи № 910/11610/20 позивач звернувся із позовом до відповідача з вимогами про стягнення основного боргу, пені, штрафу, трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих за договором 00068 та додатковими угодами до нього №1, №3, №4 за період прострочення з 27 числа відповідного розрахункового місяця (27.03.2020; 27.04.2020; 27.05.2020) до 28.07.2020 включно, а також за договором №00138 та ДУ № 1 до нього про стягнення пені та трьох процентів річних за період прострочення з 27.06.2020 до 28.07.2020 включно.

Господарським судом міста Києва у справі № 910/11610/20 встановлено, що ДП «Гарантований покупець» за продану електричну енергію належним чином з позивачем не розрахувався, внаслідок чого перед останнім виникла заборгованість по договору №00068 на загальну суму 3 747 022 503,50 грн, що не заперечується відповідачем. Зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження погашення залишку заборгованості відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність факту наявності боргу відповідача в загальній сумі 3 747 022 503,50 грн.

Судом також встановлено, що згідно із банківськими виписками відповідач за продану електричну енергію згідно з умовами додаткової угоди №1 до договору №00138 розрахувався з позивачем, але з порушенням строків, встановлених у договорі №00138, що також підтверджується повідомленнями позивача про черговість зарахування грошових коштів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі № 910/11610/20, серед іншого, вирішено закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 366 702 145,22 грн у зв`язку зі сплатою боргу після звернення з позовом до суду та стягнуто з гарантованого покупця основний борг у розмірі 3 747 022 503,50 грн. Рішення суду в частині закриття провадження у справі та стягнення основного боргу залишено без змін після його перегляду в апеляційному та касаційному порядку.

Отже, позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 3 747 022 503,50 грн є такою, що підтверджена в межах справи №910/11610/20.

Отже, оскільки на момент розгляду даної справи набрало законної сили судове рішення у справі № 910/11610/20, в силу ст.75 ГПК України обставини, які були встановлені під час розгляду цієї справи, не підлягають доказуванню в межах даної справи.

Так, судом встановлено, що у даній справі позивач здійснив донарахування трьох процентів річних на основний борг у розмірі 366 702 145,22 грн за додатковою угодою №1 до договору №00138, починаючи з 29.07.2020 по дату, що передує даті сплати боргу (11.08.2020) та просить суд здійснити стягнення трьох процентів річних у сумі 119 907,42 грн.

Також, позивач здійснив донарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат за договором №00068 та додатковою угодою №3 на основний борг у розмірі 1 577 014 036,95 грн, починаючи з 29.07.2020 по дату, що передує даті сплати боргу (11.02.2021) та просить суд здійснити стягнення трьох процентів річних у сумі 25 609 036,39 грн та інфляційних втрат у сумі 77 092 937,28 грн; за додатковою угодою №4 на основний борг у розмірі 2 170 008 466,56 грн, починаючи з 29.07.2020 по дату, що передує даті сплати боргу (31.10.2024) та просить суд здійснити стягнення трьох процентів річних у сумі 78 210 383,60 грн та інфляційних втрат у сумі 356 135 315,36 грн.

Отже, Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Енергоатом-Трейдинг" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" просить суд стягнути з Державного підприємства "Гарантований покупець" за зазначеними договорами та додатковими угодами до них три проценти річних у сумі 103 939 327,41 грн та інфляційні втрати в сумі 433 228 252,64 грн, які нараховані на основний борг, факт наявності якого встановлено судовими рішеннями у справі №910/11610/20.

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву відповідач стверджує, що позивачем не додано до позовної заяви належних доказів існування заборгованості відповідача перед позивачем у періоді, за який здійснюється нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Суд критично оцінює такі доводи відповідача, оскільки вони спростовуються зазначеними вище судовими рішеннями.

Крім того, гарантований покупець стверджує про те, що АТ «НАЕК «Енергоатом» неправомірно застосував положення п.6.4 та п.6.6 договорів та здійснював зарахування коштів на підставі вказаних пунктів після втрати ними чинності.

За доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, АТ «НАЕК «Енергоатом» додані копії паперових повідомлень про черговість зарахування грошових коштів: від 30.07.2020 №50-04/1159; від 03.08.2020 №50-04/1170; від 10.08.2020 №50-04/1216; від 14.08.2020 №50-03/1256; від 17.02.2021 №50-12/329; від 22.02.2021 №50-12/370; від 14.04.2021 №50-12/705; від 27.04.2021 №50-12/814, які оформлені поза межами дії договору №00068 та договору №00138, відтак розподіл коштів сплачених на погашення основного боргу за такими повідомленнями не міг бути здійснений в силу закінчення строку дії вказаних вище договорів, а сплачені відповідачем суми коштів, вказані у позовній заяві підлягали зарахуванню в якості оплати за електричну енергію спірного періоду.

Суд зазначає, що такі твердження відповідача не спростовуються судовими рішеннями у справі № 910/11610/20 та зводяться до намагання переглянути фактичні обставини у справі № 910/11610/20, які встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили, та до переоцінки доказів у справі № 910/11610/20, оскільки повідомлення про черговість зарахування грошових коштів, на які посилається відповідач, зокрема, від 30.07.2020 №50-04/1159; від 03.08.2020 №50-04/1170; від 10.08.2020 №50-04/1216; від 14.08.2020 №50-03/1256 стосуються додаткової угоди №1 до договору №00138, досліджувалися судами у справі №910/11610/20 та саме на підставі їх оцінки судом було закрито провадження у справі в частині основного боргу у сумі 366 702 145,22 грн та в частині розміру пені у сумі 911 512,08 грн.

Так, судами у справі №910/11610/20 встановлено, зокрема, наступні обставини:

- у випадку не оплати (оплати у неповному обсязі) Гарантованим покупцем за електричну енергію, у порядку передбаченому окремо кожним із п. 4.3.2, 4.3.3, 4.3.4 цього договору, Гарантований покупець зобов`язаний сплатити продавцю пеню за кожний день прострочення відповідного платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення, враховуючи день фактичної оплати. Нарахування пені здійснюється на увесь час порушення зобов`язання (пункт 6.2 договору);

- пунктом 6.3 договорів сторони погодили, що за прострочення оплати гарантованим покупцем за електричну енергію на строк понад 30 календарних днів, гарантований покупець додатково зобов`язаний сплатити продавцю штраф у розмірі 7% від суми простроченої заборгованості;

- у разі наявності заборгованості за цим договором, сторони домовилися, що зарахування платежів, які здійснює Гарантований покупець на користь продавця, буде здійснюватися у такому порядку: у першу чергу погашаються пеня та/або штраф, що виникли у зв`язку з порушенням умов договору; у другу чергу погашаються зобов`язання щодо сплати за електричну енергію відповідно до черговості їх виникнення (п. 6.4 договорів);

- у відповідності до пункту 12.1 договору 00068, цей договір вступає у силу з дати його підписання сторонами та діє до 31.03.2020 включно. В частині виконання фінансових зобов`язань Договір діє до їх повного виконання;

- у відповідності до пункту 12.1 договору 00138, цей договір вступає у силу з дати його підписання сторонами та діє до 30.06.2020 включно. В частині виконання фінансових зобов`язань Договір діє до їх повного виконання;

- згідно банківських виписок відповідач за продану електричну енергію згідно з умовами ДУ №1 до договору 00068 розрахувався з позивачем у повному обсязі, проте з порушенням строків, встановлених умовами договору 00068 та ДУ №1, що підтверджується повідомленнями позивача про черговість зарахування грошових коштів;

- згідно банківських виписок відповідач за продану електричну енергію згідно з умовами ДУ №3 до договору 00068 розрахувався з позивачем частково, що підтверджується повідомленнями позивача про черговість зарахування грошових коштів;

- згідно банківських виписок відповідач за продану електричну енергію згідно з умовами ДУ №4 до договору 00068 розрахувався з позивачем частково, що підтверджується повідомленнями позивача про черговість зарахування грошових коштів;

- згідно банківських виписок відповідач за продану електричну енергію згідно з умовами ДУ №1 до договору 00138 розрахувався з позивачем, але з порушенням строків, встановлених у договорі, що підтверджується повідомленнями позивача про черговість зарахування грошових коштів.

Тобто, повідомлення про черговість зарахування грошових коштів, на які посилається відповідач, зокрема, від 30.07.2020 №50-04/1159; від 03.08.2020 №50-04/1170; від 10.08.2020 №50-04/1216; від 14.08.2020 №50-03/1256 стосуються ДУ №1 до договору 00138, досліджувалися судами у справі №910/11610/20 та саме на підставі їх оцінки судом було закрито провадження у справі в частині основного боргу у сумі 366 702 145,22 грн та в частині розміру пені у сумі 911 512,08 грн.

Повідомлення про черговість зарахування грошових коштів від 17.02.2021 №50-12/329; від 22.02.2021 №50-12/370; від 14.04.2021 №50-12/705; від 27.04.2021 №50-12/814 досліджені Господарським судом міста Києва при розгляді заяви ДП «Гарантований покупець» про визнання виконавчого документа у справі №910/11610/20 таким, що не підлягає виконанню частково.

Так, розглянувши матеріали поданої відповідачем заяви, суд дійшов висновку про її часткове задоволення з огляду на те, що матеріалами справи підтверджується, що після прийняття рішення у справі №910/11610/20, ДП «Гарантований покупець» у добровільному порядку сплатило на користь ДП «НАЕК «Енергоатом» грошові кошти в загальному розмірі 3 704 320 500,52 грн, що підтверджується, зокрема: платіжними дорученнями та зазначеними вище повідомленнями позивача про черговість зарахування грошових коштів за договором 00068, а саме: від 17.02.2021 №50-12/329; від 22.02.2021 №50-12/370; від 14.04.2021 №50-12/705; від 27.04.2021 №50-12/814.

Дослідивши матеріали справи №910/11610/20, приймаючи до уваги часткову сплату боржником (відповідачем) заборгованості після прийняття рішення місцевим господарським судом, враховуючи подані сторонами докази, суд дійшов висновку, що обов`язок ДП «Гарантований покупець» зі сплати присуджених до стягнення пені у розмірі 39 035 776,71 грн, штрафу в сумі 134 939 622,10 грн, а також основного боргу в загальному розмірі 3 065 363 922,97 грн, відсутній у зв`язку з його добровільним виконанням боржником.

За таких встановлених обставин, ураховуючи положення ст. 328 ГПК України, Господарський суд міста Києва своєю ухвалою від 04.07.2022 у справі №910/11610/20 визнав наказ Господарського суду міста Києва від 27.06.2022, який виданий на примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021, яке частково змінено постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 у справі №910/11610/20 таким, що не підлягає виконанню в частині основного боргу у розмірі 3 065 363 922,97 грн, пені у сумі 39 035 776,71 грн та штрафу у розмірі 134 939 622,10 грн.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/11610/20 набрала законної сили та є судовим рішенням у розумінні ст. 232 ГПК України.

Враховуючи вищенаведені обставини, що мають преюдиційне значення для розгляду справи №910/8732/25, відхиляються повністю також доводи та аргументи відповідача, що в матеріалах даної справи відсутні будь-які докази, які б стверджували про існування електронних повідомлень про черговість зарахування грошових коштів та їх направлення на адресу відповідача, як такі що не мають правового значення для розгляду справи.

Доводи відповідача стосовно того, що строки виконання зобов`язань за договором №00068 та договором №00138 не настали і на теперішній час, а тому жодних підстав покладати на Гарантованого покупця відповідальність, визначену ч.2 ст. 625 ЦК України немає, суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке.

Пунктом 10 ст.238 ГПК України передбачено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 вказала, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

З огляду на викладене, суд зазначає, викладені у відзиві на позов аргументи не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки не спростовують доводів позивача та суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Таким чином, зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, що виходить із способу захисту майнового права та інтересів, що відбулося у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ціна вартості нараховується незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року).

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Суд зазначає, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних (в порядку статті 625 Цивільного кодексу України) є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Разом з тим, судом встановлено, що в ході примусового виконання рішення у справі №910/11610/20 згідно з платіжною інструкцією від 28.10.2024 №601 з відповідача було списано грошові кошти в сумі 58 147 320,26 грн (52 860 960,92 грн + 10% виконавчого збору +173,24 грн витрат виконавчого провадження).

Проте, органом Державної виконавчої служби вказані кошти були перераховані тільки 01.11.2024 на рахунок позивача.

В цьому випадку слід враховувати позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 31.07.2019 по справі №910/3692/18, що моментом фактичного виконання судового рішення є момент надходження коштів з рахунку боржника на відповідний рахунок виконавчої служби.

У справі №910/3692/18 Верховний Суд, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій і направляючи справу на новий розгляд, виходив з того, що моментом фактичного виконання судового рішення є саме момент надходження коштів з рахунку боржника на відповідний рахунок виконавчої служби, тому Верховний Суд погодився з доводами касаційної скарги публічного акціонерного товариства "Укрнафта", що при розгляді справи судами попередніх інстанцій неправильно застосовано приписи статті 599 ЦК України, статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в України", статті 45 Закону України "Про виконавче провадження", пункту 12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, внаслідок чого суди дійшли помилкового висновку про те, що перерахування коштів, здійснених 29.08.2017 від Державної виконавчої служби на рахунок позивача у рамках виконавчого провадження є моментом фактичного виконання судового рішення, оскільки таким моментом слід вважати момент списання (надходження) коштів з рахунку Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рахунок виконавчої служби.

Відповідно до ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом.

Отже, враховуючи що 28.10.2024 є днем перерахування відповідачем коштів на рахунок виконавчої служби, а у матеріалах справи відсутні докази не зарахування цих коштів на рахунок виконавчої служби саме у цей день, суд дійшов висновку, що нарахування позивачем матеріальних втрат має здійснюватись до 27.10.2024 (день перед погашенням боргу).

Враховуючи зазначене, суд погоджується з доводами відповідача щодо арифметичних помилок при розрахунку 3% річних.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у сумі 103 921 995,95 грн, нараховані за період з 29.07.2020 по 27.10.2024, тобто, у меншій сумі, ніж просить позивач, оскільки ним не враховано день перерахування відповідачем коштів на рахунок виконавчої служби.

Стосовно наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, суд встановив, що він є обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення 433 228 252,64 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню в цій частині.

Отже, обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню є вимоги товариства про стягнення з підприємства 433 228 252,64 грн інфляційних втрат та 103 921 995,95 грн 3% річних.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат до 1 грн, суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання, відповідач зазначає, що стягнення з гарантованого покупця, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України нарахованих 3% річних за несвоєчасну оплату суми боргу, знецінення якої повністю покривається нарахуванням інфляційних втрат, у тому числі враховуючи факт погашення боргу вже понад 3 роки тому, а також те, що пред`явлені вимоги стосуються довоєнного періоду та пред`явлені у період дії воєнного стану, давність нарахування складає більше 4 років, - не відповідатиме принципам розумності, справедливості та пропорційності.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому належить взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, інфляційні втрати та відсотки річних не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, у зв`язку із знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та користування цими коштами.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 та від 22.02.2022 у справі № 924/441/20.

Так, у постанові Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зазначено, що стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі № 912/48/19 та від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, на яку посилається відповідач, не є релевантною, оскільки у справі №902/417/18 договором передбачено зміну розміру процентної ставки, визначеної ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, і встановлено її у розмірі 40% річних від несплаченої вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути оплачений, та 96% річних від несплаченої ціни товару з моменту спливу дев`яноста календарних днів до дня повної оплати. Велика Палата Верховного Суду вказала, що фактично визначені договором 96% річних є саме способом отримання кредитором доходу. З метою запобігання такому безпідставному збагаченню розмір належної до стягнення суми відсотків річних був обмежений судом.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів.

У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду, зменшуючи розмір неустойки, штрафу, процентів річних, не позбавила кредитора можливості захистити власні інтереси шляхом стягнення процентів річних у тому розмірі, який відповідно до обставин справи одночасно виконує компенсаційну функцію для кредитора, але не є надмірним для боржника.

Наведене у сукупності свідчить, що у справі №902/417/18 питання можливості зменшення неустойки та інших нарахувань вирішувалось за результатами аналізу конкретної ситуації, на підставі наданих сторонами доказів згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України і правовідносини у справі №902/417/18 не є тотожними правовідносинам у цій справі.

Оскільки в даній справі позивачем заявлено до стягнення 3% річних, тобто, розмір передбачений законодавством (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України), суд не вбачає підстав для зменшення заявленого до стягнення їх розміру, а також розміру інфляційних втрат.

Положення статті 625 Цивільного кодексу України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншою, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.

Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило б загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність.

Отже, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України №6-49цс12 від 06.06.2012, №6-38цс11 від 24.10.2011, постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 910/19094/17, від 11.05.2018 у справі № 922/3087/17).

Відповідачем належним чином не обґрунтовано та не надано відповідних доказів на підтвердження існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат до 1 грн.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 86, 129, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27, ідентифікаційний код 43068454) на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі філії "Відокремлений підрозділ "Енергоатом-Трейдинг" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 42041573) 3% річних у розмірі 103 921 995 (сто три мільйони дев`ятсот двадцять одна тисяча дев`ятсот дев`яносто п`ять) грн 95 коп., інфляційні втрати у розмірі 433 228 252 (чотириста тридцять три мільйони двісті двадцять вісім тисяч двісті п`ятдесят дві) 64 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 847 840 (вісімсот сорок сім тисяч вісімсот сорок) грн 00 коп.

3. У решті позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 17.03.2026

Суддя І.О. Андреїшина