ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2026 Справа № 914/2243/24

Господарський суд Львівської області у складі судді Гоменюк З.П., за участю секретаря судового засідання Березюка Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовом заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, м. Львів, Львівська область

в інтересах держави в особі позивача Міністерства оборони України, м. Київ, Київська область

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Галицький будівельник», с. Бірки, Львівська область

про визнання недійсним пункту 3.1. договору підряду на виконання робіт №106 від 09.07.2019, укладеного між Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Галицький будівельник» в частині включення в ціну робіт за договором суми податку на додану вартість та стягнення 6813429,94 грн безпідставно отриманих коштів.

за участю представників:

прокурор: Гончар Б.С.

від позивача: Ткачук В.В.

від відповідача: Оприск Л.Є.

ВСТАНОВИВ:

ПРОЦЕС.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі позивача Міністерства оборони України до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Галицький будівельник» про визнання недійсним пункту 3.1. договору підряду на виконання робіт №106 від 09.07.2019, укладеного між Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Галицький будівельник» в частині включення в ціну робіт за договором суми податку на додану вартість та стягнення 6813429,94 грн безпідставно отриманих коштів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2024, справу №914/2243/24 передано на розгляд судді Гоменюк З.П..

Ухвалою від 18.09.2024 суд повернув позивачеві позовну заяву заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі позивача Міністерства оборони України до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Галицький будівельник» про визнання недійсним пункту 3.1. договору підряду на виконання робіт №106 від 09.07.2019, укладеного між Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Галицький будівельник» в частині виключення в ціну робіт за договором суми податку на додану вартість та стягнення 6813429,94 грн безпідставно отриманих коштів.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 04.11.2024 суд задовольнив апеляційну скаргу заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, ухвалу Господарського суду Львівської області від 18.09.2024 у справі №914/2243/24 скасував, а справу №914/2243/24 направив для продовження розгляду до Господарського суду Львівської області.

Супровідним листом за вих.№09-01/1850/24 від 26.11.2024 Західний апеляційний господарський суд скерував на адресу Господарського суду Львівської області матеріали справи №914/2243/24.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.11.2024, матеріали справи №914/2243/24 передано на розгляд судді Гоменюк З.П..

Ухвалою від 02.12.2024 позовну заяву залишено без руху, позивачеві встановлено десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині цієї ухвали.

13.12.2024 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 12.12.2024) від прокуратури надійшли додаткові пояснення у справі (вх.№30237/24) на виконання ухвали суду від 02.12.2024 року.

Ухвалою від 16.12.2024 суд прийняв справу до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначив на 22.01.2025.

20.12.2024 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 19.12.2024) від представника відповідача надійшла заява про вступ у справу (вх.№30795/24).

31.12.2024 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 31.12.2024) від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№31325/24).

31.12.2024 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 31.12.2024) від представника відповідача надійшла заява про залишення позову без розгляду (вх.№31324/24).

16.01.2025 на електронну адресу суду надійшла ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.01.2025 у справі №914/2243/24 (вх.№1301/25), якою Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Галицький будівельник» на постанову Західного апеляційного господарського суду від 04.11.2024 у справі №914/2243/24. Крім того, згаданою ухвалою Верховний Суд ухвалив витребувати матеріали справи №914/2243/24 у Господарського суду Львівської області.

Судове засідання 22.01.2025 не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Гоменюк З.П. на листку непрацездатності з 22.01.2025 по 28.01.2025 включно.

Ухвалою від 29.01.2025 суд зупинив провадження у справі №914/2243/24 за позовом заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі позивача Міністерства оборони України до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Галицький будівельник» про визнання недійсним пункту 3.1. договору підряду на виконання робіт №106 від 09.07.2019, укладеного між Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Галицький будівельник» в частині виключення в ціну робіт за договором суми податку на додану вартість та стягнення 6813429,94 грн безпідставно отриманих коштів до повернення матеріалів справи №914/2243/24 до Господарського суду Львівської області та супровідним листом від 04.02.2025 за вих.№914/2243/24/1/24 скерував на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду матеріали справи №914/2243/24 для здійснення касаційного провадження.

Постановою Верховного Суду від 11.02.2025 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Галицький будівельник» залишено без задоволення, постанова Західного апеляційного господарського суду від 04.11.2024 у справі №914/2243/24 - без змін.

26.02.2025 за вх.№211 Господарським судом Львівської області зареєстровано повернуті на адресу суду матеріали справи №914/2243/24 згідно супровідного листа Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.02.2025 за вих.№29-12/914/2243/24/59/25.

Після повернення матеріалів справи №914/2243/24 на розгляд судді Гоменюк З.П., суд вирішує питання про поновлення провадження у справі за позовом заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі позивача Міністерства оборони України до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Галицький будівельник» про визнання недійсним пункту 3.1. договору підряду на виконання робіт №106 від 09.07.2019, укладеного між Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Галицький будівельник» в частині виключення в ціну робіт за договором суми податку на додану вартість та стягнення 6813429,94 грн безпідставно отриманих коштів.

Ухвалою від 03.03.2025 суд поновив провадження у справі та призначив підготовче засідання на 26.03.2025.

21.03.2025 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 21.03.2025) від представника відповідача надійшло клопотання про поновлення пропущеного строку на подання доказів та долучення таких доказів до матеріалів справи (вх.№7370/25).

26.03.2025 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 25.03.2025) від прокурора надійшли письмові заперечення на клопотання відповідача про долучення доказів (вх.№7762/25).

Враховуючи перебування судді Гоменюк З.П. у відпустці з 26.03.2025 по 28.03.2025 включно, підготовче засідання 26.03.2025 не відбулося.

Ухвалою від 31.03.2025 суд призначив підготовче засідання на 23.04.2025.

Ухвалою від 23.04.2025, занесеною до протоколу судового засідання від 23.04.2025, суд відмовив у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Галицький будівельник» від 31.12.2024 за вх.№31324/24 про залишення позову без розгляду, клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Галицький будівельник» від 21.03.2025 за вх.№7370/25 про долучення до матеріалів справи №914/2243/24 доказів та поновлення строку на їх подання задовольнити - задовольнив, поновив Товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Галицький будівельник» процесуальні строки на подання доказів та долучив такі докази до матеріалів справи №914/2243/24, продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів та відклав підготовче засідання на 28.05.2025.

27.05.2025 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 27.05.2025) від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі (вх.№14031/25).

28.05.2025 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 27.05.2025) від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (вх.№2315/25).

Ухвалою від 28.05.2025, занесеною до протоколу судового засідання від 28.05.2025, суд відклав підготовче засідання на 18.06.2025.

Ухвалою від 18.06.2025, занесеною до протоколу судового засідання від 18.06.2025, суд відмовив у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Галицький будівельник» від 27.05.2025 за вх.№2315/25 про зупинення провадження у справі №914/2243/24 та оголосив перерву та призначив підготовче засідання на 02.07.2025.

02.07.2025 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 01.07.2025) від представника відповідача надійшло клопотання про призначення у справі 914/2243/24 судово-економічної експертизи.

У підготовче засідання 02.07.2025 з`явився прокурор. Додаткових заяв, клопотань, окрім тих, що містяться у матеріалах справи, до суду не скерував. У засіданні усно заперечив щодо поданого представником відповідача клопотання про проведення судово-економічної експертизи та враховує, що у справі наявні усі матеріали та докази, а отже проведення експертизи у даній справі немає жодного значення.

У підготовче засідання 02.07.2025 з`явився представник позивача. Додаткових заяв, клопотань, окрім тих, що містяться у матеріалах справи, до суду не скерував.

У підготовче засідання 02.07.2025 з`явився представник відповідача. Додаткових заяв, клопотань, окрім тих, що містяться у матеріалах справи до суду не скерував.

У підготовчому засіданні 02.07.2025 суд оголосив перерву до 06.08.2025.

Ухвалою суду від 06.08.2025 було відмовлено у задоволенні клопотання про призначення експертизи та закрито підготовче провадження і призначено розгляд справи по суті на 03.09.2025.

Розгляд справи по суті відкладався з підстав викладених у відповідних ухвалах суду.

У судове засідання 25.02.2026 з`явився прокурор, просив позов задовольнити з підстав викладених у позовний заяві та письмових поясненнях у повному обсязі.

У судове засідання 25.02.2026 з`явився представник позивача підтримав позовні вимоги прокурора у повному обсязі.

У судове засідання 25.02.2026 представник відповідача з`явився, позовні вимоги заперечив.

У судовому засіданні відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України суд проголосив скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення та повідомив про орієнтований час складення повного рішення.

ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН.

Аргументи прокурора.

Заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до Господарського суду Львівської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Галицький будівельник» про визнання недійсним пункту 3.1. договору підряду на виконання робіт №106 від 09.07.2019, укладеного між Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Галицький будівельник» в частині включення в ціну робіт за договором суми податку на додану вартість та стягнення 6813429,94 грн безпідставно отриманих коштів.

В обґрунтування позовних вимог, прокурор вказує, що між Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням та ТзОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Галицький будівельник» було укладено договір № 106 підряду на виконання робіт, а саме «Будівництво гуртожитку, військове містечко № 53, місто Яворів Львівської області. Шифр 10/18ж».

У п. 3.1 договору сторони погодили ціну робіт за договором (договірна ціна), яка складає 43033715,37 грн, у тому числі ПДВ 7172285,89 грн.

Як зазначає прокурор, упродовж 2019 2022 років відповідачем виконано, а позивачем оплачено роботи за договором на загальну суму 40880579,63 грн, у тому числі ПДВ 6813429,94 грн.

Прокурор стверджує про те, що умови договору в частині включення до вартості робіт ПДВ не відповідають п. 197.15 ст. 197 Податкового кодексу України, а тому підлягають визнанню недійсними згідно з ст. 215 ЦК України. Крім того, зайво сплачена в ціні виконаних робіт сума податку на додану вартість у розмірі 6 813 429,94 грн підлягає стягненню з відповідача згідно з ст.1212 ЦК України.

Аргументи позивача.

Позивач до суду письмових пояснень по суті спору не подав, у судових засіданнях підтримав заявлені прокурором позовні вимоги у повному обсязі.

Аргументи відповідача.

Відповідач 31.12.2024 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 31.12.2024) скерував відзив на позовну заяву (вх.№31325/24) у якому позовні вимоги заперечив у повному обсязі з огляду на те, що відсутні правові підстави для визнання недійсними положень договору щодо визначення ціни товару з урахуванням ПДВ.

Також представник відповідача зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Галицький будівельник» - не є забудовником та не визначений виконавцем цільової програми, а лише виконував лише роботи на об`єкті: «Будівництво гуртожитку, військове містечко № 53, місто Яворів Львівської області. Шифр 10/18ж, відповідно права на застосування пільги у нього не було. Тому замовником було визначено ціну з врахуванням ПДВ.

Крім того, за твердженням відповідача, в контексті Податкового кодексу України гуртожитки не є житлом, що будується за державні кошти, що дає підстав для звільнення від оподаткування ПДВ операції з постачання будівельно-монтажних робіт з будівництва. Оскільки відповідач не є забудовником та не визначений виконавцем цільової програми, а лише виконував роботи на об`єкті: «Будівництво гуртожитку, військове містечко № 53, місто Яворів Львівської області, шифр 10/18ж, що не є житлом, відповідно він зобов`язаний був нараховувати ПДВ за основною ставкою за загальновстановленими правилами,

що свідчить про відсутність правових підстав для визнання договору недійсним у спірній частині.

Отже, фактично суми нарахованого відповідачем ПДВ перераховано ним в державний бюджет, тому включення в ціну договору податку на додану вартість не порушує і не може порушувати права держави, за захистом яких звернувся прокурор, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

За таких обставин, відповідач вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним пункту 3.1. договору підряду на виконання робіт № 106 від 09.07.2019, укладеного між Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням та ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Галицький будівельник» в частині включення в ціну робіт за договором суми податку на додану вартість.

Щодо підставності звернення прокурора із позовною заявою.

Частиною 1, 3 ст. 4 ГПК України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Одним із зазначених органів є прокуратура, на яку покладено функції представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене судом розуміння поняття інтереси держави має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону «Про прокуратуру».

Відтак, інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів держави.

Як вже було зазначено вище, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (ч.ч. 3, 4, 5 ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Відповідно до п.п. 105 п. 4 Положення про Міністерство оборони України,

затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671, останнє здійснює в межах повноважень, передбачених законом, функції з управління об`єктами державної власності, які належать до його сфери управління.

Відповідно до п.п. 9 п. 5 зазначеного Положення Міністерство оборони України з метою організації своєї діяльності забезпечує в установленому порядку самопредставництво Міноборони в судах та інших органах через осіб, уповноважених діяти від його імені, у тому числі через посадових (службових) осіб юридичної служби Міноборони або інших уповноважених осіб, а також забезпечує представництво інтересів Міноборони в судах та інших органах через представників.

Згідно з п. 1.2 Інструкції з організації претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів Міністерства оборони України, Збройних Сил України у судах та інших державних органах, виконання судових

рішень з метою забезпечення належної організації претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів у судах та інших державних органах, виконання рішень судів керівники структурних підрозділів Міноборони, Генерального штабу, командири (начальники, керівники) військових частин (установ, організацій), підприємств зобов`язані постійно здійснювати заходи щодо усунення причин та умов, які стали підставами для звернення з позовами (скаргами) до суду; забезпечувати належний захист інтересів структурних підрозділів Міноборони, Генерального штабу, військових частин (установ, організацій), підприємств під час розгляду судових справ, оскарження в апеляційному та касаційному порядку всіх рішень (за винятком

випадків, передбачених цією Інструкцією), прийнятих не на користь Міністерства оборони України та Збройних Сил України, за необхідності вживати належних заходів щодо поновлення строків на апеляційне та касаційне оскарження.

Отже, позивач, усупереч зазначених положень не забезпечив належний захист порушених інтересів держави щодо визнання недійсними окремих пунктів договору № 106 та повернення зайво сплачених коштів ПДВ за умовами вищевказаного договору.

Ураховуючи викладене, зазначені обставини відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою представництва прокурором інтересів держави в суді.

28.05.2024 прокуратурою регіону направлено на адресу Міністерства оборони України лист (запит) за № 15-420ВИХ-24 з викладенням виявлених фактичних порушень інтересів держави та з проханням надати інформацію про вжиті самостійні заходи, спрямовані на захист інтересів держави щодо визнання недійсними окремих пунктів договору № 106 та повернення зайво сплачених коштів ПДВ (копія запиту додається, оригінал зберігається у Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Західного регіону).

Зі змісту листа Головного управління військової юстиції Міністерства оборони України від 10.07.2024 за № 220/74/вих ЗПІ/65, наданого у відповідь на зазначений запит прокуратури регіону, вбачається, що Міністерством оборони України самостійно не вживались заходи щодо визнання недійсними окремих пунктів договору № 106 та повернення зайво сплачених коштів ПДВ, оскільки такому невідомо про факт укладення та виконання вищевказаного договору.

Відтак, незважаючи на наявне на даний час порушення прав та інтересів держави, Міністерство оборони України не вживає та найближчим часом не вживатиме заходів представницького характеру з метою їх захисту, оскільки не володіє інформацією про укладення та виконання даного договору.

Ураховуючи викладене, 05.09.2024 прокуратурою регіону в порядку вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» за № 15-717вих-24 направлено на адресу позивача лист-повідомлення про те, що з урахуванням відсутності своєчасного реагування на виявлені порушення вимог законодавства, прокуратурою регіону буде пред`явлено до суду відповідний позов в інтересах держави (копія листа додається, оригінал зберігається у прокуратурі регіону).

Станом на даний час на адресу прокуратури регіону не надходило жодного листа від вказаного суб`єкта про вжиття ним самостійних заходів щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах чи про заперечення проти намірів прокуратури вжити такі представницькі заходи в інтересах держави в їх особі.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 «…Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави

невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи

можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави,

можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому

зверненню, тощо.

Отже, бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк».

Також, правова позиція щодо наявності підстав для звернення прокурора до суду за захистом інтересів держави у зв`язку з неналежним виконанням уповноваженим органом своїх повноважень, зокрема, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18, яка полягає у наступному: «…незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області про неможливість самостійно звернутись до суду з позовом про повернення земельної ділянки через відсутність коштів для сплати судового збору, сам факт не звернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади с. Городище та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини».

Відтак, про прийняте рішення щодо звернення прокурора з цією позовною заявою було поінформовано Міністерство оборони України (лист від 05.09.2024 №15-717вих-24).

Відтак, суд дійшов висновку, що, звертаючись до суду із позовом у даній справі, прокурор відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави в суді.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

09.07.2019 між Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням (замовник) та ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Галицький будівельник» (виконавець) укладено договір № 106 підряду на виконання робіт, за умовами якого підрядник зобов`язався упродовж 5 календарних днів після підписання сторонами договору прийняти майданчик під будівництво, виконати роботи за договором відповідно до узгодженого графіку виконання робіт та плану фінансування робіт і передати об`єкт замовнику у відповідності до положень і умов договору в термін визначений у графіку виконання робіт.

Предметом договору є виконання робіт на об`єкті: «Будівництво гуртожитку, військове містечко № 53, місто Яворів Львівської області. Шифр 10/18ж».

У п. 3.1 договору сторони погодили ціну робіт за договором (договірна ціна), яка складає 43033715,37 грн, у тому числі ПДВ 7172285,89 грн.

Договірна ціна на 2019 рік складає 3689058,62 грн, у тому числі ПДВ 614843,10 грн.

Фінансування робіт за договором здійснювалось за рахунок коштів державного бюджету.

Розрахунки за виконані підрядні роботи, які складають предмет цього договору, згідно з п. 15.1.1 Договору проводяться на підставі «Актів приймання виконаних будівельних робіт» за формою № КБ-2в та «Довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат» за формою № КБ-3.

Відповідно до п. 20.2 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2020 або до повного виконання сторонами договірних зобов`язань.

Додатковою угодою № 1 від 30.09.2019 договірну ціну на 2019 рік збільшено до 11630301,12 грн, у тому числі ПДВ 1938383,52 грн.

Додатковою угодою № 2 від 15.11.2019 сторони погодили, що вартість виконаних робіт у 2019 році становить 9456029,84 грн, у тому числі ПДВ 1576004,97 грн.

Додатковою угодою № 3 від 19.12.2019 договірну ціну на 2019 рік узгоджено в сумі 9456029,84 грн, у тому числі ПДВ 1576004,97 грн.

Додатковою угодою № 4 від 20.12.2019 сторони погодили, що договірна ціна на 2019 рік становить 1041715,37 грн, у тому числі ПДВ 1735369,37 грн.

Додатковою угодою № 5 від 07.04.2020 сторонами узгоджено, що вартість виконаних та оплачених будівельних робіт у 2019 році склала 10412216,24 грн у тому числі ПДВ 1735369,37 грн. договірну ціну на 2020 рік узгоджено на рівні 32621499,13 грн, у тому числі ПДВ 5436916,52 грн.

Додатковою угодою № 6 від 10.09.2020 сторонами узгоджено, що вартість виконаних та оплачених будівельних робіт у 2019 році склала 10412216,24 грн у тому числі ПДВ 1735369,37 грн. Договірна ціна на 2020 рік становить 16990795,34 грн, у тому числі ПДВ 2831799,23 грн, також строк дії Договору продовжено до 30.12.2021 року (п. 20.2).

Додатковою угодою № 7 від 30.09.2020 сторони фактично продубльовано положення додаткової угоди № 6.

Додатковою угодою № 8 від 02.12.2020 сторони зафіксували, що станом на 19.10.2020 підрядником виконано, а замовником оплачено роботи за умовами договору на суму 27403011,58 грн, у тому числі ПДВ 4567168,60 грн.

Також, даною додатковою угодою встановлено, що у зв`язку з ліквідацією Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління функції замовника перейшли до Міністерства оборони України.

Додатковою угодою № 9 від 06.07.2021 сторони погодили, що вартість виконаних та оплачених робіт у 2019-2020 роках становить 27403011,58 грн, у тому числі ПДВ 4567168,60 грн. Договірна ціна на 2021 рік встановлена на рівні 15630703,79 грн, у тому числі ПДВ 2605117,30 грн.

Додатковою угодою № 10 від 09.12.2021 сторони підтвердили, що вартість виконаних та оплачених робіт за договором у 2019 2020 роках становить 27403011,58 грн, у тому числі ПДВ 4567168,60 грн.

Також, сторони погодили, що договірна ціна на 2021 рік складає 9932872,74 грн, у тому числі ПДВ 1655478,79 грн. Окрім того, строк дії договору продовжено до 31.12.2022.

Додатковою угодою № 11 по суті продубльовано положення щодо договірної ціни на 2021 рік, яка встановлена додатковою угодою № 10.

Додатковою угодою № 12 від 29.06.2022 сторони погодили, що права та обов`язки замовника за договором від Міністерства оборони України перейшли до Західного управління замовника робіт. Ціна договору залишилась незмінно.

Сторонами також встановлено, що станом на 29.06.2022 замовником оплачено, а виконавцем виконано роботи на суму 37335884,32 грн, у тому числі ПДВ 6222647,39 грн.

Додатковою угодою № 13 від 01.08.2022 сторони підтвердили, що упродовж 2019 - 2021 років виконавцем виконано, а замовником оплачено роботи на суму 37335884,32 грн, у тому числі ПДВ 6222647,39 грн. Договірна ціна на 2022 рік встановлена на рівні 3508992,16 грн, у тому числі ПДВ 584832,03 грн. Також, строк дії договору продовжено до 31.12.2023.

Додатковою угодою № 14 від 22.09.2022 сторони встановили договірну ціну на 2022 рік в сумі 5692,05 грн, у тому числі ПДВ 948765,50 грн. Строк дії договору визначено до 31.12.2022.

Додатковою угодою № 15 від 27.12.2022 сторони узгодили, що вартість виконаних та оплачених робіт за договором у 2019 2021 роках становить 37335884,32 грн, у тому числі ПДВ 6222647,39 грн. Договірна ціна на 2022 рік складає 3544695,31 грн, у тому числі ПДВ 590782,55 грн. Строк дії Договору продовжено до 30.04.2023.

Додатковою угодою № 16 від 27.03.2023 сторони зафіксували, що вартість

виконаних та оплачених робіт у 2019 2022 становить 40880579,63 грн, у тому числі ПДВ 6813429,94 грн.

Договірну ціну визначено в сумі 40999182,45 грн, у тому числі ПДВ 6813429,94 грн. Договірна ціна на 2023 рік встановлено 118602,82 грн, без ПДВ.

Додатковою угодою № 17 від 28.08.2023 сторони встановили договірну ціну за

договором в сумі 40949207,24 грн, у тому числі ПДВ 6813429,94 грн. Договірну ціну на 2023 рік визначено в сумі 68627,61 грн.

Таким чином, упродовж 2019 2022 років виконавцем виконано, а замовником оплачено будівельні роботи за договором на суму 40880579,63 грн, у тому числі ПДВ 6813429,94 грн.

ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зокрема, при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити ціну, яка є істотною умовою господарського договору (ст.ст. 628, 638 ЦК України).

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якою, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

При цьому, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).

Разом з тим, при застосуванні наведених положень Цивільного кодексу України слід враховувати, що умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 910/22319/16.

Відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зокрема, при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити ціну, яка є істотною умовою господарського договору (ст. ст. 628, 638 Цивільного кодексу України, ст. ст. 180,189 Господарського кодексу України).

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними актами (ч.5 ст.180 Господарського кодексу України).

Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

Податок на додану вартість визначено у підпункті 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України як непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу. Об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України відповідно до статті 186 цього Кодексу (п. «а» п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України).

За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем (замовником послуг).

Відповідно до 197.15 статті 197 Податкового кодексу України звільняються від оподаткування операції з постачання будівельно-монтажних робіт з будівництва доступного житла та житла, що будується за державні кошти.

За умовами ст. 217 Цивільного кодексу України, які регулюють питання щодо правової долі правочину, що має дефекти окремих його частин, передбачено, що закону може суперечити лише певна частина умов правочину, а інша йому відповідати. Отже, за таких обставин не завжди доцільно визнавати правочин недійсним у цілому. Недійсність окремої частини правочину не призводить до недійсності інших його частин. Тому законодавець не встановлює недійсності правочину через недійсність окремої його частини, але лише за умови, якщо є підстави вважати, що правочин міг би бути вчинений без включення до нього цієї недійсної частини.

Хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку, що відповідає правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №916/2478/20, від 03.12.2021 у справі №910/12746/20, від 10.02.2022 у справі №916/707/21.

Верховний Суд у постанові від 03.12.2021 у справі №910/12764/20 відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08.04.2021 у справі №922/2439/20 щодо неможливості визнання недійсним частини договору стосовно визначення ПДВ (з посиланням на те, що включення в оплату ПДВ містить ціну розрахункової одиниці вартості товару, тобто є істотною умовою договору).

Також Верховний Суд у постанові від 03.12.2021 зазначив про незгоду із наведеним висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 12.03.2018 у справі №910/22319/16, від 08.08.2019 у справі №911/1626/18.

З огляду на те, що предметом договору було виконання робіт з будівництва житла для військовослужбовців (гуртожитку) за державні кошти, які підлягали звільненню від оподаткування податком на додану вартість згідно з положенням п.197.15 ст.197 Податкового кодексу України, слід дійти висновку про наявність підстав для визнання недійсним пункту 3.1 Договору, в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість, адже таке включення здійснено без дотримання вимог податкового законодавства України.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: 1) набуття або збереження майна; 2) набуття або збереження за рахунок іншої особи; 3) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Загальна умова ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Набуття відповідачем як однією зі сторін зобов`язання коштів за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, а поза підставами, передбаченими договором, внаслідок перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а є підставою для застосування положень ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Підсумовуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що ТзОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Галицький будівельник» отримало за рахунок коштів державного бюджету суму ПДВ при тому, що відповідні роботи були звільнені від оподаткування ПДВ. Відтак, безпідставно отримані кошти повинні бути стягнуті з відповідача, оскільки зміст п.3.1. договору №106 від 09.07.2019 в частині включення ПДВ до ціни договору суперечить положенням Податкового кодексу України, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, що в силу вимог ч. 1 ст.203, ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання цього пункту недійсним в оспорюваній частині.

Правова позиція суду грунтується на висновках Касаційного господарського суду зроблених у постанові від 27.01.2026 у справі №909/753/24.

У зв`язку з вищенаведеним, доводи відповідача спростовуються, як доказами наявними в матеріалах справи, так і сформованою судовою практикою.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 79 ГПК України визначає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи із викладеного вище, суд прийшов до висновку, що прокурором наданими доказами підтверджено обґрунтованість заявлених позовних вимог, відтак позов підлягає до задоволення повністю.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Як передбачено п. 2 ч. 5 ст.238 Господарського процесуального кодексу України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор за звернення до Господарського суду Львівської області із позовною заявою, сплатив судовий збір у розмірі 84 183,56 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №1237 від 05.09.2024 року та №1238 від 05.09.2024 року.

З огляду на те, що судом позовні вимоги задоволено у повному обсязі, з відповідача підлягає до стягнення 84 183,56 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним пункт 3.1. Договору підряду на виконання робіт № 106 від 09.07.2019, укладеного між Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням та ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Галицький будівельник» в частині включення в ціну робіт за договором суми податку на додану вартість.

3. Стягнути з ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Галицький будівельник» (81092, Львівська область, с. Бірки, вул. Окружна, 1, ) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітряних Сил, 6, ) суму безпідставно отриманих коштів у розмірі 6 813 429,94 грн. (шість мільйонів вісімсот тринадцять тисяч чотириста двадцять дев`ять грн 94 коп.).

4. Стягнути з ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Галицький будівельник» (81092, Львівська область, с. Бірки, вул. Окружна, 1, ) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (код 38326057, банк отримувача: Держказначейська служба України м. Київ, МФО 820172, № рах. UA0082783) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 84183,56 грн.

5. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене та підписане 04.03.2026.

Суддя Гоменюк З.П.