ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 911/2613/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С. К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Случ О. В.

за участю секретаря судового засідання Амірханяна Р. К.,

та представників:

позивача - Олекса Л. А.,

відповідача - Добриніна С. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства "Спецвисотбуд 2006"

постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2025

у справі № 911/2613/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Будівництво і Фундамент"

до Приватного підприємства "Спецвисотбуд 2006"

про стягнення 2 509 005,76 грн

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Будівництво і Фундамент" (далі - ТОВ "Компанія "Будівництво і Фундамент"; позивач) звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Спецвисотбуд 2006" (далі - ПП "Спецвисотбуд 2006"; відповідач) 2 509 005,76 грн, з яких 928 940,00 грн - основний борг, 745 754,31 грн - пеня, 176 654,82 грн - 3% річних, 657 656,63 грн - інфляційні втрати.

Предметом та підставою спору у справі № 911/2613/25 є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу, пені, 3 % річних і інфляційних втрат за порушення умов договору підряду від 03.03.2017 № 03-03/2017.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.09.2025 (суддя - Т. П. Карпечкін) відмовлено у відкритті провадження у справі № 911/2613/25 у частині позовних вимог ТОВ "Компанія "Будівництво та Фундамент" до ПП "Спецвисотбуд 2006" про стягнення 928 940,00 грн основного боргу, 163 319,81 грн інфляційних втрат, 68 913,00 грн 3% річних, 745 754,31 грн пені за порушення відповідачем умов договору підряду від 03.03.2017 № 03-03/2017. Водночас цією ухвалою прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/2613/25 у частині позовних вимог ТОВ "Компанія "Будівництво та Фундамент" до ПП "Спецвисотбуд 2006" про стягнення 107 741,82 грн 3 % річних, 494 336,82 грн інфляційних втрат за порушення відповідачем договору підряду від 03.03.2017 № 03-03/2017.

Суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги (928 940,00 грн - основний борг, 163 319,81 грн - інфляційні втрати, 68 913,00 грн - 3% річних, 745 754,31 грн - пеня) були предметом розгляду у справі № 911/841/20 (первісний позов) і є рішення суду між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав як у справі № 911/2613/25. Суд зазначив, що, звертаючись із цим позовом, позивач намагається у непередбачений процесуальним законодавством спосіб повторно надати правову оцінку обставинам щодо яких уже існує рішення суду по суті спору (див. справу № 911/841/20). З огляду на вищевказане, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі № 911/2613/25 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2025 (головуючий суддя - К. В. Тарасенко, судді - Г. А. Кравчук, Г. П. Коробенко) скасовано ухвалу Господарського суду Київської області від 08.09.2025 у справі № 911/2613/25 в частині відмови у відкритті провадження у справі № 911/2613/25 у частині позовних вимог ТОВ "Компанія "Будівництво та Фундамент" до ПП "Спецвисотбуд 2006" про стягнення 928 940,00 грн основного боргу, 163 319,81 грн інфляційних втрат, 68 913,00 грн 3% річних, 745 754,31 грн пені за порушення відповідачем умов договору підряду від 03.03.2017 № 03-03/2017. Вирішено матеріали справи № 911/2613/25 направити до Господарського суду Київської області для продовження розгляду.

Апеляційний господарський суд виходив з того, що судом першої інстанції неправильно застосовано п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України, що право позивача на судовий захист за відповідними вимогами залишилось нереалізованим. При цьому апеляційний господарський суд врахував, що: при розгляді первісного позову у справі № 911/841/20 (з тими ж сторонами та предметом позову) судом було відмовлено у позову за взаємовиключністю позовів (задовольнивши зустрічний позов про визнання недійсним договору, судом було відмовлено в задоволенні первісного позову про стягнення боргу та штрафних санкцій), а в подальшому при новому розгляді відмовлено й у задоволенні зустрічного позову, як і у розгляді справи за нововиявленими обставинами; фактично спір про стягнення за договором не був розглянутий по суті.

Не погоджуючись із постановою апеляційного господарського суду від 20.11.2025, ПП "Спецвисотбуд 2006" звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, а ухвалу суду першої інстанції від 08.09.2025 залишити в силі.

Скаржник мотивує подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, а саме вказує на таке: суд апеляційної інстанції ухвалив рішення без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 31.05.2022 у справі № 916/2853/20, від 30.06.2022 у справі № 910/570/21, від 01.03.2021 у справі № 917/655/20, від 13.03.2018 у справі № 916/1764/17, від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19, від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, від 15.10.2020 у справі № 922/2575/19, від 31.05.2023 у справі № 916/1029/22.

У касаційній скарзі скаржник також зазначає таке: суд апеляційної інстанції помилково встановив, що правові підстави позову у цій справі є іншими, ніж у справі № 911/841/20; неправильний є висновок цього суду про те, що посилання позивача на нові обставини (рішення Господарського суду Київської області від 30.05.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2025 у справі № 911/841/20) свідчить про зміну підстав позову; помилковим є висновок суду апеляційної інстанції і про те, що згідно з рішенням Господарського суду Київської області від 02.12.2020 у справі № 911/841/20 позивачу було відмовлено у задоволенні його первісного позову лише з однієї підстави - через задоволення зустрічного позову про визнання недійсним договору; як у справі № 911/841/20, так і у справі № 911/2613/25 ТОВ "Компанія "Будівництво і Фундамент", обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на одні і ті ж самі докази: договір підряду, акти приймання-виконаних будівельних робіт, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, банківські виписки про часткову оплату робіт, претензію від 12.12.1018 № 11 /12-1; правовою підставою первісного позову у справі № 911/841/20 про стягнення заборгованості позивач визначив ст.ст. 837, 843, 846, 509, 525, 526, 610, 549, 625 Цивільного кодексу України, які є аналогічними (тотожними) як у цій справі № 911/2613/25; право ТОВ "Компанія "Будівництво і Фундамент" на доступ до суду не порушено, оскільки заявлений ним спір про стягнення заборгованості у сумі 1 906 927,12 грн вже вирішено судами двох інстанцій у справі № 911/841/20, натомість ТОВ "Компанія "Будівництво і Фундамент" у непередбачений законом спосіб намагається домогтися повторного розгляду тих самих питань та отримати іншу правову оцінку обставин, встановлених у справі № 911/841/20.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.02.2026 відкрито провадження за касаційною скаргою ПП "Спецвисотбуд 2006" на вказану постанову апеляційного господарського суду та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 27.02.2026.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувану постанову залишити без змін з підстав, наведених у відзиві.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Право на звернення до господарського суду регулює ст. 4 ГПК України. За змістом цієї норми процесуального права юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Право на захист має реалізовуватися у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Законодавець у ч. 3 ст. 162 ГПК України закріпив норму, відповідно до якої в позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

З аналізу наведених норм процесуального права вбачається, що позивач у позові повинен зазначити зміст позовних вимог, обставини, якими він обґрунтовує ці вимоги, а також правові підстави позову.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів; підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу; правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19). Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку. Чинні процесуальні норми ГПК України не позбавляють заявника права на розгляд спору про той же предмет, у разі зазначення ним інших підстав позову та надання доказів, якими він обґрунтовує ці підстави (див. постанови Верховного Суду від 01.11.2022 у справі № 925/1152/21, від 28.06.2023 у справі № 910/1182/23, від 18.03.2021 у справі № 909/783/20, від 16.11.2021 у справі № 910/694/21).

Стаття 175 ГПК України регулює відмову у відкритті провадження у справі. Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Здійснюючи аналіз вказаної вище норми процесуального права - п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України, Верховний Суд у постанові від 10.12.2025 у справі № 910/8912/25 дійшов висновку, що метою застосування цієї норм процесуального права законодавець визначив, зокрема уникнення можливості формування різних висновків та тлумачень щодо наявних між сторонами обставин та правовідносин, як і уникнення застосування можливості подачі нового позову з тим же предметом, з тих же підстав та між тими ж сторонами, як засобу, направленого на спробу переглянути висновки судів за результатами розгляду попереднього позову, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності.

Передумовою для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України є наявність двох справ з тотожним суб`єктним складом, предметом та підставами.

Верховний Суд також неодноразово зазначав таке:

- позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору (див. постанову Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 170/499/23);

- не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна обсягу посилань на норми матеріального чи процесуального права (див. п. 7.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, постанови Верховного Суду від 05.08.2025 у справі № 916/3143/24, від 13.03.2018 у справі № 916/1764/17 (на яку посилається скаржник);

- зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин (див. постанову Верховного Суду від 21.03.2025 у справі № 7557632/22). Збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмета позову, а не через збільшення розміру позовних вимог (див. постанови Верховного Суду від 18.09.2024 у справі № 548/1965/19, від 11.07.2025 у справі № 902/363/24);

- неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (зокрема рішення у справі "Пономарьов проти України") одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип "юридичної визначеності", який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті домогтися нового слухання справи та нового її вирішення. Принцип правової визначеності вимагає, серед іншого, щоб якщо суди ухвалили остаточне рішення в питанні, то їх рішення не піддавалося би сумніву. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру. Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішувати у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності та оперативності судового процесу. З огляду на зазначені вище мотиви на норми процесуального закону, за наявністю двох справ з тотожним суб`єктним складом, предметом та підставами позову, суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновків, що існують передумови для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України (див. постанову Верховного Суду від 13.11.2024 у справі № 913/266/20(826/15260/17);

- безпідставними є твердження скаржника, що суд апеляційної інстанції фактично позбавив його на доступ до правосуддя задля ефективного захисту порушеного права шляхом звернення до суду з іншим предметом позову, адже зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається належне обґрунтування тотожності предмету позову у справах № 917/931/19 та № 917/655/20, а доводи, викладені у касаційній скарзі, в цій частині ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником поняття предмету позову. Колегія суддів зазначає, що законодавець надав право учасникам судових справ у разі незгоди із судовим рішенням оскаржити його в апеляційному та у визначених законом випадках і в касаційному порядку чого скаржником у справі № 917/931/19 зроблено не було, а тому подача нового позову з тим же предметом, з тих же підстав та між тими ж сторонами є неприпустимою (див. постанову Верховного Суду від 01.03.2021 у справі № 917/655/20, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі).

Колегія суддів також звертається до висновків ЄСПЛ, який у рішенні від 25.11.2021 у справі "Центр "Украса" проти України" зазначив, що наявність судового провадження не повинно нівелювати результати іншого судового провадження та/або позбавляти його остаточне рішення юридичної сили та призводити до порушення принципу юридичної визначеності (п. 44). У п.п. 37-39 вказаного рішення ЄСПЛ також наголосив, що право на справедливий судовий розгляд за п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод під час його тлумачення у контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності охоплює вимогу про те, що коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не повинно ставитися під сумнів (див. рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010 (див. постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.06.2021 у справі № 308/8567/20).

Здійснивши аналіз підстав, предмету позову та суб`єктного складу сторін у цій справі № 911/2613/25, господарський суд першої інстанції встановив, що предметом цього спору є стягнення з ПП "Спецвисотбуд 2006" на користь ТОВ "Компанія "Будівництво і Фундамент" 2 509 005,76 грн, з яких 928 940,00 грн - основний борг, 745 754,31 грн - пеня, 176 654,82 грн - 3% річних, 657 656,63 грн - інфляційні втрати за договором підряду від 03.03.2017 № 03-03/2017. Встановив також те, що у справі № 911/841/20 (первісний позов) розглядались вимоги ТОВ "Компанія "Будівництво та Фундамент" до ПП "Спецвисотбуд 2006" про стягнення 928 940,00 грн основного боргу, 163 319,81 грн інфляційних втрат, 68 913,00 грн 3% річних, 745 754,31 грн пені за порушення ПП "Спецвисотбуд 2006" умов того ж договору підряду від 03.03.2017 № 03-03/2017. Тобто суд встановив, що предмет спорів у справах № 911/2613/25, № 911/841/20 у відповідній частині тотожний, стосується грошових коштів за виконані роботи за договором підряду від 03.03.2017 № 03-03/2017.

Отже, встановивши вищевказане, врахувавши норми процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у справі у частині позовних вимог ТОВ "Компанія "Будівництво та Фундамент" до ПП "Спецвисотбуд 2006" про стягнення 928 940,00 грн основного боргу, 163 319,81 грн інфляційних втрат, 68 913,00 грн 3% річних, 745 754,31 грн пені за порушення відповідачем умов договору підряду від 03.03.2017 № 03-03/2017, оскільки має місце спір, що виник між тими самими сторонами, стосується одного й того самого предмету і заявлений з тих самих підстав, що й у справі № 911/841/20, за наслідком розгляду якого прийнято рішення Господарського суду Київської області від 02.12.2020 (первісний позов), яке набрало законної сили.

Натомість апеляційний господарський суд в повному обсязі не здійснив оцінки підстав, предмету позову та суб`єктному складу сторін у справі № 911/2613/25, фактично виходив з нових обставин в межах тієї ж самої підстави (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (врахував результати касаційного перегляду справи № 911/841/20 в частині вирішення зустрічного позову)), що суперечить нормам п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України та принципу юридичної визначеності.

Поза увагою апеляційного суду залишилось і те, що реалізуючи засаду диспозитивності, закріплену у ст. 14 ГПК України, сторона є вільною у розпорядженні своїми процесуальними правами на власний розсуд, зокрема і у праві на касаційне оскарження судового рішення. Така свобода волевиявлення нерозривно корелюється з принципом змагальності (ст. 13 ГПК України), за яким тягар відповідальності за процесуальну пасивність покладається виключно на сторону, що несе ризик настання несприятливих наслідків за вчинення або утримання від вчинення відповідних дій. Водночас позивач не був позбавлений права оскаржити судові рішення у справі № 911/841/20 в частині вирішення первісного позову у касаційному порядку, однак таким правом не скористався, що вбачається із постанови Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 911/841/20 з урахуванням ухвали цього суду від 25.04.2022.

Колегія суддів зазначає, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Разом з цим конституційне право на доступ до правосуддя не є безмежним (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 800/489/17), а принцип "юридичної визначеності", серед іншого, вимагає, щоб у випадку прийняття спеціального закону з певного питання, цей закон не ставився під сумнів, зокрема шляхом його невиконання, а сторони, яких він стосується, мають обґрунтовано очікувати, що він буде застосовуватися - зокрема ст. 175 ГПК України.

З огляду на вищевикладене, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, постанова апеляційного господарського суду - скасуванню, оскільки ухвалена з порушенням ст. 175, 236 ГПК України, а ухвала Господарського суду Київської області від 08.09.2025 - залишенню в силі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України стягнути з ТОВ "Компанія "Будівництво і Фундамент" на користь ПП "Спецвисотбуд 2006" 2 422, 40 грн судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 312, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Спецвисотбуд 2006" задовольнити.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2025 у справі № 911/2613/25 скасувати, а ухвалу Господарського суду Київської області від 08.09.2025 залишити в силі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Будівництво і Фундамент" () на користь Приватного підприємства "Спецвисотбуд 2006" () 2 422, 40 грн судового збору за подання касаційної скарги.

Доручити Господарському суду Київської області видати наказ.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С. К.

Судді: Волковицька Н. О.

Случ О. В.