ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2026 Справа № 917/2055/25

Суддя Господарського суду Полтавської області Дмитро Сірош розглянув матеріали справи за позовом

Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, пл. Перемоги, 2, м. Кременчук, Полтавська область, 39600,

до Фізичної особи - підприємця Трунової Ірини Іонасівни, АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

про стягнення безпідставно збережених коштів,

без виклику представників сторін.

Обставини справи: Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області звернулася з позовом до Фізичної особи - підприємця Трунової Ірини Іонасівни про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 31214,35 грн за період з 13.03.2025 до 31.10.2025 за користування земельною ділянкою площею 1143 кв. м без правовстановлювальних документів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що в період з 13.03.2025 по 31.10.2025 відповідач використовував земельну ділянку без правовстановлювальних документів, орендну плату не сплачував, хоча земельна ділянка використовувалась для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що призвело до неотримання Кременчуцькою міською радою Кременчуцького району Полтавської області доходу від орендної плати за землю в сумі 31214,35 грн, який остання отримала б у разі оформлення відповідачем згідно з вимогами статей 125 та 126 Земельного кодексу України правовстановлювальних документів на земельну ділянку. Фактично розмір доходу відповідача, розрахований Кременчуцькою міською радою Кременчуцького району Полтавської області, як розмір плати за користування безпідставно набутим майном (земельною ділянкою комунальної форми власності без оформлення правовстановлювальних документів) у виді орендної плати за землю за період з 13.03.2025 по 31.10.2025, становить 31214,35 грн. Відповідач у добровільному порядку не сплатив Кременчуцькій міській раді Кременчуцького району Полтавської області зазначену суму, що стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі.

Обґрунтовуючи зазначене клопотання відповідач вказує: Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області вказує відповідачем Трунову Ірину Іонасівну як Фізичну - особу підприємця. Проте відповідно до договору купівлі-продажу від 26.01.2023, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Ганночкою О. В. та зареєстрованого в реєстрі за №81, покупцем об`єкту нерухомого майна нежитлових будівель за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Салганна, буд. 1, розташованих на земельній ділянці комунальної власності, загальною площею 1825,1 кв. м, кадастровий номер :10:001:0115 є фізична особа Трунова Ірина Іонасівна, а не Фізична - особа підприємець Трунова Ірина Іонасівна. Спір про стягнення з фізичної особи Трунової І. І. суми коштів за користування власною земельною ділянкою є юрисдикцією суду загальної юрисдикції. Спори за участю фізичних осіб не підлягають розгляду в господарських судах і мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Суд відмовляє у задоволенні зазначеного клопотання за безпідставністю.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 10.11.2025, суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 917/2055/25 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог статті 165 Господарського процесуального кодексу України протягом 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог статей 167, 184 Господарського процесуального кодексу України. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог статті 166 Господарського процесуального кодексу України 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов.

Суд враховує, що згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно зі статтею 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглянув матеріали справи та

УСТАНОВИВ:

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 447360749 від 13.10.2025 ОСОБА_1 на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.01.2023 приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Ганночкою О. В. за реєстровим № 81, належить 1/6 частка нежитлових приміщень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020), розташованих за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Салганна, 1.

Зазначене нерухоме майно розміщене на земельній ділянці, що розташована по вулиці Салганній, 1 в місті Кременчуці Полтавської області, площею 0,6857 гектарів, кадастровий номер :10:001:0297, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 447360749 від 13.10.2025 належне відповідачу нерухоме майно, а саме 1/6 часток нежитлових приміщень, знаходяться на сформованій земельній ділянці кадастровий номер :10:001:0297 площею 0,6857 гектара по вулиці Салганній, 1 в м. Кременчуці Полтавської області, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Трунова Ірина Іонасівна, відповідно до чинного законодавства, зареєстрована як фізична особа-підприємець з 13.02.2007, встановлено наступні види діяльності: надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний); малярні роботи та скління; інші спеціалізовані будівельні роботи, н. в. і. у.; надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, н. в. і. у.; оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням; оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; обслуговування напоями; надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів; електромонтажні роботи.

Відповідно до витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-025 від 09.04.2025, нормативна грошова оцінка земельної ділянки за кадастровим номером :10:001:0297 на 2025 рік складає 16296963,33 грн.

Як зазначає позивач, в період з 13.03.2025 по 31.10.2025 відповідач використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату не сплачував, хоча земельна ділянка використовувалась для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що призвело до неотримання Кременчуцькою міською радою Кременчуцького району Полтавської області доходу від орендної плати за землю в сумі 31214,35 грн, який остання отримала б у разі оформлення відповідачем згідно з вимогами статей 125 та 126 Земельного кодексу України правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Фактично розмір доходу відповідача, розрахований Кременчуцькою міською радою Кременчуцького району Полтавської області, як розмір плати за користування безпідставно набутим майном (земельною ділянкою комунальної форми власності без оформлення правовстановлюючих документів) у виді орендної плати за землю за період з 13.03.2025 по 31.10.2025, становить 31214,35 грн. Відповідач у добровільному порядку не сплатив Кременчуцькій міській раді Кременчуцького району Полтавської області зазначену суму, що стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позову, суд виходив з наступного.

Як установив суд, Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області визначила відповідачем у справі ОСОБА_1 як фізичну - особу підприємця.

Проте відповідно до договору купівлі-продажу від 26.01.2023, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Ганночкою О. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 81, покупцем об`єкту нерухомого майна нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_2 , розташованих на земельній ділянці комунальної власності, загальною площею 1825,1 кв. м, кадастровий номер :10:001:0115 є фізична особа ОСОБА_1 , а не Фізична - особа підприємець Трунова Ірина Іонасівна.

Отже фізична особа ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, розміщеного на відповідній земельній ділянці з 26.01.2023.

Згідно з частиною 1 статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 20 Господарського процесуального кодексу України визначає справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів. Так, відповідно до частини 1 зазначеної статті, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.05.2018 у справі № 910/11188/17 зроблено висновок та зазначено, що при вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 Господарського кодексу України. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статей 4, 20, 45 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 4 Господарського процесуального кодексу, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом положень вказаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Предметом спору у цій справі є стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 31214,35 грн з фізичної особи - підприємця.

Суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 Цивільного кодексу, тобто фізичні та юридичні особи, держава Україна, автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права (статті 2 та 318 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 325 цього Кодексу суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Слід зазначити, що чинне законодавство не виділяє такого суб`єкта права власності як фізична особа - підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи - підприємця. Законодавство лише встановлює, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Отже, суб`єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. Водночас, правовий статус фізичної особи - підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності.

Згідно з частиною 1 статті 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи).

Відповідно до частини 1 статті 24 Цивільного кодексу України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

У статті 25 цього Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. За правилами частин другої та четвертої цієї статті цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

У статті 26 Цивільного кодексу України вказано, що всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 Цивільного кодексу України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус фізична особа - підприємець сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною праводієздатністю, та не обмежує їх.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з частиною 1 статті 320 Цивільного кодексу України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.

Тобто фізична особа, яка є власником, зокрема, нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина 2 статті 50 Цивільного кодексу України).

Згідно з матеріалами справи, відповідачу як фізичній особі на підставі договору купівлі - продажу від 26.01.2023, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Ганночкою О. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 81, нерухоме майно нежитлові будівлі за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Салганна, буд. 1, розташовані на земельній ділянці комунальної власності, загальною площею 1825,1 кв. м, кадастровий номер :10:001:0115.

Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частинами 1 - 3 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Спір у цій справі виник у зв`язку з користуванням суб`єктом підприємницької діяльності земельною ділянкою під об`єктами нерухомості - нежитлових будівель за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Салганна, буд. 1 в період з 13.03.2025 по 31.10.2025 без оформлення відповідних документів, що посвідчують право користування ними.

Проте наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи - підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах, зокрема, у правовідносинах з користування земельною ділянкою (висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані, зокрема, у постановах від 14.03.2018 у справі №2-7615/10 (провадження №14-17цс18), від 08.05.2018 у справі №757/45133/15-ц (провадження №14-114цс18), від 05.06.2018 у справі №522/7909/16-ц (провадження №14-150цс18), від 15.05.2019 у справі № 904/10132/17 (провадження №12-43гс19)).

Доказів фактичного використання відповідачем як підприємцем спірної земельної ділянки для здійснення господарської діяльності матеріали справи не містять.

Відповідно до частини 1 статті 325 Цивільного кодексу України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи.

Нерухоме майно нежитлові будівлі за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Салганна, буд. 1, розташовані на земельній ділянці комунальної власності, загальною площею 1825,1 кв. м зареєстровані за фізичною особою Труновою Іриною Іонасівною.

Водночас з вимогою про стягнення безпідставно збережених коштів Кременчуцька міська рада звернулася до суб`єкта підприємницької діяльності Трунової Ірини Іонасівни, тобто до неналежного відповідача у цій справі.

З огляду на викладене, підстави для звернення з позовом до суб`єкта підприємницької діяльності з вимогою про стягнення безпідставно збережених коштів відсутні, а отже позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 232 - 233, 237 - 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Рішення підписано 18.03.2026 у зв`язку з перебуванням судді у відрядженні.

Суддя Дмитро СІРОШ