ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

11.03.2026 м. Дніпро Справа № 904/3752/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді (доповідач) Кошлі А.О.,

суддів Демчини Т.Ю., Стефанів Т.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2025 року у справі № 904/3752/25 (суддя Загинайко Т.В.)

за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» (49111, м. Дніпро, Запорізьке шосе, буд. 22; ідентифікаційний код 23359034)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» (49102, м. Дніпро, вул. Данила Галицького, буд. 9А, прим. 1; ідентифікаційний код 40466766)

про стягнення 194 761 грн 22 коп.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2026 визнано неповажними наведені Товариством з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2025 року у справі № 904/3752/25, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2025 року у справі № 904/3752/25 (суддя Загинайко Т.В.) залишено без руху. Надано Товариству з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків, який становить 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху шляхом подання клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги з відповідними доказами та обґрунтуванням інших причин такого пропуску.

06.03.2026 до суду надійшла заява від представника ТОВ «Управбуд «Західний» про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої було додано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2025 у справі № 904/3752/25 в якому представник апелянта зазначає, що пропуск строку на окреме апеляційне оскарження ухвали від 22.10.2025 пов`язаний не з пасивною поведінкою Скаржника, а з тим, що на момент постановлення цієї ухвали відбувалася зміна представника, новий представник ще не був допущений до повноцінного здійснення захисту інтересів відповідача через відсутність можливості ознайомитися з матеріалами справи, а сама ухвала одночасно вирішила комплекс процесуальних питань, які безпосередньо вплинули на подальший рух справи та процесуальні можливості відповідача.

Крім того, в резолютивній частині ухвали суду першої інстанції від 22.10.2025 прямо вказано про те, що вона не підлягає оскарженню. Таке формулювання об`єктивно перешкоджало реалізації права Відповідача на апеляційне оскарження цієї ухвали, оскільки виключало можливість подання апеляційної скарги без ризику її повернення як такої, що подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню.

Також слід зазначити, що на своєчасність подання апеляційної скарги також істотно вплинули тривалі перебої в електропостачанні, які у відповідний період мали системний характер та об`єктивно ускладнювали доступ до підсистеми «Електронний суд», підготовку процесуальних документів і належну організацію правничої допомоги.

Дослідивши клопотання апелянта про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2025 у справі № 904/3752/25, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства визначено, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

При цьому, реалізація конституційного права, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Приписами ст. 42 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язок учасників справи виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За положеннями ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили звернення до суду у визначений законом строк.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного процесуального строку суд має оцінити доводи заявника та подані ним докази, що підтверджують поважність причин пропуску такого строку. При цьому, такі доводи та докази мають підтверджувати об`єктивну неможливість заявника вчинити відповідну процесуальну дію у встановлені строки. У разі ж коли пропуск такого процесуального строку настав у зв`язку із суб`єктивними чинниками, які залежали лише від самого заявника, а не через об`єктивно непереборні причини, або коли такі об`єктивно непереборні причини заявником не доведені, у суду відсутні правові підстави для визнання підстав пропуску процесуального строку поважними.

Отже, можливість поновлення судом апеляційної інстанції пропущеного строку не є необмеженою, а вирішення цього питання пов`язується із наявністю поважних причин пропуску строку звернення зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Поновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яке він використовує виходячи із поважності причин пропуску строку на оскарження.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні ст. 256 Господарського процесуального кодексу України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема, від 06.04.2021 у справі № 902/560/20, від 25.01.2021 у справі № 911/224/20.

Колегія суддів зазначає, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України»).

Обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є визначені в Господарському процесуальному кодексі України вимоги до заявника при зверненні до суду дотримуватись строку на апеляційне оскарження (ст. 256 вказаного Кодексу). Невиконання ж заявником вимог процесуального законодавства, зокрема, щодо подання апеляційної скарги у визначений Господарським процесуальним кодексом України строк, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, наділяє суд апеляційної інстанції правом відмовити у відкритті апеляційного провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 261 Господарського процесуального кодексу України. Про відповідне зазначено у постанові Верховного Суду від 06.06.2023 у справі № 922/3604/21.

Як звернув увагу Верховний Суд у постанові від 09.10.2019 у справі № 7/74, суд може відновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було би несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Таким чином, для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 5/452/06).

Аналогічні висновки щодо застосування приписів ст.ст. 256, 261 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 12.07.2022 у справі № 9/430-05-11867, від 05.07.2023 у справі № 910/186/21.

Посилаючись у своєму клопотанні на обставину, пов`язану з різкою зміною правничого супроводу, зумовлену терміновим виїздом попереднього адвоката за кордон, апелянт вказує, що цей факт вони підтверджують належними доказами.

Дослідивши інформацію, яка наявна в програмі електронного документообігу «Діловодство спеціалізованого суду», встановлено, що 22.10.2025 Жук Анжелою Єсавівною було подано заяву про припинення представництва, заміну представника в судовому процесі та відкладення розгляду справи.

Проте, жодних доказів того, що заміна представника за день до призначеного судового засідання була зумовлена обставинами, які не залежали від волі скаржника, та не є зловживанням процесуальними правами з метою затягування судового процесу, у додатках до вищевказаної заяви не міститься.

Стосовно аргументу щодо зазначення судом першої інстанції про те, що ухвала від 22.10.2025 року не підлягає оскарженню, колегія суддів зазначає, що ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2026 наведена обставина була визнана апеляційним судом неповажною.

Колегія суддів звертає увагу заявника, що сторони перебувають у рівних умовах з точки зору воєнної обстановки, вимкнення електропостачання та збоїв роботи у підсистемі Електронний суд.

Судова колегія вважає, що у даному випадку апелянт не навів змістовних і вагомих доводів щодо вчинення ним всіх необхідних і можливих заходів, які б об`єктивно вказували на наявність непереборних обставин, що заважали йому вчасно підготувати та подати апеляційну скаргу. Викладені у відповідному клопотанні причини пропуску строку на апеляційне оскарження судова колегія не розцінює як непереборні та такі, що об`єктивно перешкоджали Товариству з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» вчасно звернутися до суду апеляційної інстанції зі скаргою.

Приймаючи до уваги встановлені обставини справи, колегія суддів зазначає, що наведені апелянтом обставини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2025 у справі № 904/3752/25 не є поважними та об`єктивно непереборними, а залежали виключно від суб`єктивної поведінки та волевиявлення скаржника.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Відповідно до ч. 6 ст. 260 ГПК України питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Враховуючи, що апелянтом не усунуто недоліки апеляційної скарги у строк встановлений судом, відповідно до ч. 2 ст. 260 ГПК України, вищенаведене є підставою для застосування наслідків, які передбачені ст. 174 ГПК України, а саме, повернення апеляційної скарги заявнику.

Суд звертає увагу, що повернення апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції не позбавляє заявника права на повторне звернення із апеляційною скаргою в загальному порядку.

Враховуючи, що апеляційна скарга була подана в електронному вигляді через електронний кабінет, її роздруковані судом матеріали заявнику не повертаються.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 174, 234, 258, 260 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними наведені Товариством з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2025 року у справі № 904/3752/25.

Апеляційну скаргу Товариством з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2025 року у справі № 904/3752/25 - повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання колегією суддів та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Кошля А.О.

Суддя Демчина Т.Ю.

Суддя Стефанів Т.В.