ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

м. Хмельницький

"02" березня 2026 р. Справа № 924/1313/25

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Кочергіної В.О., при секретарі судового засідання Сірій Д.І., розглянувши матеріали справи

за позовом Селянсько-фермерського господарства "Хеліантус" с. Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області

до Фізичної особи-підприємця Рожко Юрія Михайловича м. Шепетівка Хмельницької області

про стягнення 1097670,00грн

За участю:

від позивача: Оганезов О.А. згідно Ордера серії АО №1211137 від 30.12.2025 (в режимі відеоконференції)

від відповідача: не з`явився

02.03.2026 в судовому засіданні проголошено вступну і резолютивну частини рішення відповідно до ст. 240 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

30.12.2025 на адресу Господарського суду Хмельницької області через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява Селянсько-фермерського господарства "Хеліантус" с. Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області до Фізичної особи-підприємця Рожко Юрія Михайловича м. Шепетівка Хмельницької області про стягнення 1097670,00грн безпідставно набутих коштів.

В обгрунтування позовних вимог зазначає про те, що позивачем на виконання Договору купівлі-продажу №23-1606 від 16.06.2023 перераховано ТОВ "Львів Агро Макс" кошти у сумі 1097670,00грн, які у зв`язку із помилковою зміною реквізитів зараховано на рахунок ФОП Рожко Ю.М. У зв`язку з тим, що ніяких господарських відносин між ФОП Рожко Ю.М. та СФГ "Хеліантус" не існувало, жодних договорів не укладалось, відсутні і інші, визначені чинним законодавством підстави для перерахування коштів, просить суд стягнути з відповідача 1097670,00грн безпідставно збережених кошти відповідно до ст. 1212 ЦК України, оскільки відповідач в добровільному порядку зазначені кошти не повертає.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2025, позовну заяву передано для розгляду судді Кочергіній В.О.

Ухвалою суду від 02.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №924/1313/25 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 11:30год. 19.01.2026.

19.01.2026 в підготовчому засіданні судом оголошено перерву до 11:30год. 09.02.2026, про що постановлено ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 09.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у загальному позовному провадженні на 12:00год. 02.03.2026.

Представник позивача в судовому засіданні 02.03.2026 (в режимі відеоконференції) позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач в судове засідання 02.03.2026 не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, ухвала суду від 09.02.2026, яка надсилалась на адресу, внесену до ЄДРЮОФОП рекомендованим листом з повідомленням про вручення: АДРЕСА_2, останнім отримана, про що свідчить поштове повідомлення вручення, яке знаходиться в матеріалах справи.

Крім цього, відповідач був повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Господарського суду Хмельницької області (дата публякації 10.02.2026 16:53).

Відповідач письмового відзиву на позов не подав.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Дослідивши наявні в справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги суд встановив наступне.

16.06.2023 між ТОВ "Львів Агро Макс" (продавець) та СФГ "Хеліантус" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №23-1606.

Відповідно до п. 1.1 договору, продавець зобов`язується передати у власність покупця сільськогосподарську техніку українського виробництва: Перевантажувальний бункер - накопичувач ПБН-30 - 1 шт. згідно Специфікації (товар), в строк обумовлений цим договором, а покупець зобов`язується прийняти товар згідно Акту приймання-передачі та видаткової накладної i сплатити за нього ціну (вартість) у відповідності з цим договором.

Згідно з п. 2.3 договору, загальна вартість товару становить 1568100,00грн з ПДВ.

Відповідно до п. 3.3 договору, продавець зобов`язується передати покупцеві товар до 23.06.2023.

Згідно з п.п.4.1, 4.2, 4.3 договору, розрахунки за товар проводиться в національній валюті України - гривні.

Оплата вартості товару проводиться у безготівковому порядку через установи банку платіжними дорученнями. Підставою для платежу є Рахунок-фактура продавця.

Покупець зобов`язується сплатити продавцю вартість (ціну) товару в національній валюті України, на дату платежу наступними частинами: перший платіж, що становить 784050,00грн з ПДВ, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця, в строк до 20 червня 2023 року; другий платіж, що становить 784050,00грн з ПДВ, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця, в строк до 23 червня 2023 року, або не пізніше дати відвантаження товару.

Відповідно до п.п.10.1, 10.2 договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2023, але в будь-якому іншому разі до остаточного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Всі зміни та доповнення до договору можуть бути зроблені тільки в письмовій формі і є його невід`ємною частиною.

Додатком №1 до договору від 16.06.2023 є специфікація товару.

Договір від 16.06.2023 та додаток до нього підписані представниками сторін та скріплені відтиском печаток.

На підставі акту прийому-передачі від 28.06.2023 до договору від 16.06.2023 ТОВ "Львів Агро Макс" передало СФГ "Хеліантус" перевантажувальний бункер вартістю 1568100,00грн.

Матеріали справи містять видаткову накладну №30 від 28.06.2023 на суму 1568100,00грн; рахунок на оплату №40 від 16.06.2023 на суму 1568100,00грн.

СФГ "Хеліантус" перерахував кошти за отриманий товар згідно платіжної інструкції №266 від 19.06.2023 на суму 470430,00грн через АТ "Райффайзен Банк" (призначення платежу: за сільськогосподарську техніку, договір №23-1606 від 16.06.2023, рахунок №40 від 16.06.2023).

21.06.2023 згідно платіжної інструкції №277, створеної в системі електронного банкінгу "Інтернет-банкінг", СФГ "Хеліантус" перерахувало кошти у сумі 1097670,00грн на банківський рахунок НОМЕР_1 в АТ "Укрсиббанк", код отримувача , ТОВ "Львів Агро Макс" (призначення платежу: за сільськогосподарську техніку, договір № 23-1606 від 16.06.2023, рахунок №40 від 16.06.2023 у т.ч. ПДВ 20% 182 945,00грн.

Перерахування коштів за вказаними реквізитами також підтверджується випискою по банківському рахунку СФГ "Хеліантус" за 21.06.2026.

Як стверджує позивач, при формуванні електронної платіжної інструкції №277 від 21.06.2023, відбулась помилкова зміна реквізитів отримувача коштів, оскільки вірні реквізити: отримувач: ТОВ Львів Агро Макс"; код отримувача: 44458937; рахунок отримувача: НОМЕР_2 ; надавач платіжних послуг отримувача: АТ "Райффайзен Банк"; сума платежу: 1097670,00грн (призначення платежу: за сільськогосподарську техніку, договір № 23-1606 від 16.06.2023, рахунок №40 від 16.06.2023 у т.ч. ПДВ 20% 182 945,00грн.

Внаслідок зазначеної заміни реквізитів кошти СФГ "Хеліантус" у сумі 1097670,00грн були зараховані на банківський рахунок НОМЕР_1 в АТ "Укрсиббанк", код отримувача , який належить фізичній особі-підприємцю Рожко Юрію Михайловичу (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Належність рахунку НОМЕР_1 в АТ "Укрсиббанк" Рожко Юрію Михайловичу, підтверджується наявною в матеріалах справи копією заяви про відкриття поточного рахунку до АТ "Укрсиббанк" від 02.06.2023 (номер рахунку IBAN НОМЕР_4 ); договором-анкетою відкриття та обслуговування банківського рахунку ФОП Рожко Ю.М. № НОМЕР_5 від 02.06.2023 із додатком до нього (номер рахунку IBAN НОМЕР_4 );

Згідно з наявним в матеріалах справи листом АТ "ПроКредит Банк" вих.№27-06-23/1/8 від 27.06.2023 внаслідок аналізу створення, підтвердження та підписання платіжної інструкції №277 від 21.06.2023 було встановлено, що ця платіжна інструкція була створена в системі електронного банкінгу "Інтернет-банкінг" з наступною хронологічною черговістю подій та використання ІР-адрес):

о 10 год. 57 хв. - створення платіжної інструкції №277 з ІР-адреси НОМЕР_6 ;

о 10 год. 57 хв. - підписання платіжної інструкції № 277 електронним підписом з ІР-адреси НОМЕР_6 ;

о 10 год. 57 хв. - редагування платіжної інструкції № 277 з ІР-адреси о 10 год 57 хв. з ІР-адреси НОМЕР_7 ;

о 10 год. 57 хв. - підписання платіжної інструкції № 277 електронним підписом з ІР-адреси НОМЕР_7 ;

о 10 год. 58 хв. - підтвердження паролем з ОТП-токену платіжної інструкції №277 з ІР-адреси НОМЕР_6 .

У листі зазначено, що 23.06.2023 банком, засобами пошти НБУ було відправлено повідомлення до АТ "Укрсиббанк" з проханням повернути кошти, переказані клієнтом на підставі платіжної інструкції №227.

Позивачем до матеріалів справи також долучено заяву ФОП Рожко Ю.М. виписку АТ "Укрсиббанк" по рахунку ФОП Рожко Ю.М. за 28.07.2023 (номер рахунку IBAN НОМЕР_4 ).

Крім цього, позивачем до матеріалів справи долучено довідку СФГ "Хеліантус" вих.№1/12-02-26 від 12.02.2023, в якій зазначено про те, що господарство не мало будь-яких господарських відносин та не укладало жодних правочинів з ФОП Рожко Юрієм Миколайовичем (РНОКПП НОМЕР_3 ). Довідка підписана головним бухгалтером та головою СФГ "Хеліантус" та скріплена відтиском печатки господарства.

Позивач у позові зазначає про те, що оскільки відповідач отримав кошти у сумі 1097670,00грн без достатньої правової підстави, тому вони підлягають поверненню відповідно до ст. 1212 ЦК України, у зв`язку із чим звернувся до суду із відповідним позовом.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали та обставини справи, оцінивши надані стороною докази по суті спору, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо, судом береться до уваги таке.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстав позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача 1097670,00грн, як безпідставно збережених коштів на підставі положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Главою 83 Цивільного кодексу України врегульовано відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов:

1) збільшення майна у однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння);

2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою;

3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою;

4) відсутність достатньої правової підстав для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто, обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення.

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 Цивільного кодексу України.

До відсутності правової підстави стаття 1212 Цивільного кодексу України відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала. Наприклад, коли правочин, на підставі якого передавалася річ, згодом був визнаний недійсним тощо.

Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжує такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17.

Таким чином, вирішення питання про стягнення безпідставно набутих коштів залежить від висновків про наявність/відсутність між сторонами договірних правовідносин, на підставі яких здійснено відповідне перерахування заявлених до стягнення коштів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливого розгляду справи судом. Аналогічний висновок викладений і у постанові Верховного Суду від 20.01.2022 року у справі №910/3299/20 (923/315/20) та у постанові Верховного Суду від 24.11.2021 року у справі №924/232/18.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У пунктах 1 - 3 частини1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 73 ГПК України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Судом враховується, що в матеріалах справи відсутні докази наявності між сторонами господарських відносин, на підставі яких позивачем могли б здійснюватись платежі, в тому числі на суму, яка є предметом спору.

Отже, обставини стосовно наявності певної правової підстави для перерахування СФГ "Хеліантус" спірних коштів на користь ФОП Рожко Ю.М. відсутні.

Відтак, з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених обставин справи, зокрема, зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів існування між сторонами договірних відносин на перерахування коштів, фактичне проведення позивачем перерахування цих коштів і отримання їх відповідачем, необхідно кваліфікувати правовідносини, що склалися між сторонами як кондикційні, що врегульовані ст.1212 ЦК України та з огляду на неповернення вказаних коштів відповідачем в добровільному порядку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

У зв`язку із задоволенням позову, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 20, 24, 73, 74, 75, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Рожко Юрія Михайловича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Селянсько-фермерського господарства "Хеліантус" (51453, Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Вербки, вул. Фрунзе, буд.134, код ЄДРПОУ 30897,00грн (один мільйон дев`яносто сім тисяч шістсот сімдесят гривень 00 копійок) коштів, 13172,04грн (тринадцять тисяч сто сімдесят дві гривні 04 копійки) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 11.03.2026.

Суддя В.О. Кочергіна

Виготовлено 5 примірників:

1 - до справи (в паперовому екз.),

2 - позивачу (до електронного кабінету),

3,4 - відповідачу ( на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2

5- представнику позивача О. Оганезову (до електронного кабінету).