ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
"02" березня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/4728/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О.,
розглянувши заяву фізичної особи ОСОБА_1 за вх. ГСОО № 2-310/26 від 19.02.2026 про розподіл судових витрат у справі № 916/4728/25
до відповідача: фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
про стягнення 250000,00 грн,
Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.02.2026, за результатом розгляду в порядку спрощеного позовного провадження справи № 916/4728/25, у задоволенні позову Одеського обласного центру зайнятості до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у розмірі 250000,00 грн було відмовлено повністю.

19.02.2026 до суду надійшла заява відповідача, в якій останній просить суд стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу в сумі 15000,00 грн, до якої позивачем долучено додаткові докази.

Ухвалою суду від 20.02.2026 судом було прийнято заяву фізичної особи ОСОБА_1 про розподіл судових витрат у справі № 916/4728/25 до розгляду; постановлено розгляд заяви здійснити без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами; запропоновано позивачу подати суду до 27.02.2026 письмові пояснення щодо заяви відповідача.

26.02.2026 від позивача до суду надійшла заява, а якій останній просить суд визнати заявлений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15000,00 грн надмірним та неспівмірним із рівнем складності справи, обсягом наданих послуг та часом, витраченим адвокатом, у зв`язку з чим зменшити розмір витрат, що підлягають стягненню, до суми, яка відповідатиме критерію реальності та фактичному обсягу виконаної роботи, забезпечивши баланс інтересів сторін та недопустимість необґрунтованого збагачення за рахунок іншої сторони. У вказаній заяві позивач, зокрема, наголосив, що ця справа є типовою та не складною, при цьому позивач просить суд врахувати те, що Центр фінансується за рахунок коштів, які мають спрямовуватись для забезпечення соціального захисту безробітних.

Так, згідно з ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

У постанові від 06.10.2022 у справі № 922/376/20 Верховний Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки в процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів - не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні. Водночас в даному випадку до правовідносин сторін підлягає застосуванню інша вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

За змістом частини 1 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 123 ГПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ст.124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.1, 2, ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ч. 3 - 6 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, зважаючи на наведені вище положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони (аналогічні висновки викладені у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18).

Відповідно до ч. 5, 6 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ст. 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (Аналогічна за змістом позиція викладена Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зокрема, у постанові від 19.01.2022 у справі № 910/1344/19).

Суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю, водночас, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява № 19336/04).

Отже, випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 02.06.2022 у справі №873/108/20, від 31.08.2022 у справі № 912/2171/18. До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги тощо.

Так, у відзиві на позовну заяву відповідач повідомив, що він планує понести витрати на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2025 між Адвокатським бюро «Єгоров та партнери» (адвокатське бюро) та фізичною особою ОСОБА_1 (клієнт) був укладений договір про надання правової допомоги № 28/25, згідно з п. 1.1. якого адвокатське бюро зобов`язується надавати правову допомогу клієнту, направлену на представництво інтересів клієнту в Господарському суді Одеської області у справі № 916/4728/25 за позовом Одеського обласного центру зайнятості до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у розмірі 250000,00 грн.

Відповідно до п. 1.2. договору правова допомога полягає у: зборі та правовому аналізі інформації, документів та матеріалів, що стосуються справи, у тому числі здійснення адвокатських запитів; наданні усних та письмових консультацій, роз`яснень з правових питань, що стосуються справи; виконанні окремих доручень клієнта, що стосується справи; реалізації будь-яких інших дій в порядку і в обсязі, передбаченому чинним законодавством України, під час надання правової допомоги, передбаченої даним договором.

За умовами п. 4.1.-4.4. договору оплата послуг адвокатського бюро з надання правової допомоги, визначених у п. 1.1., п. 1.2. даного договору, здійснюється клієнтом на підставі рахунків адвокатського бюро протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту виставлення відповідного рахунку. Сторони погодили, що вартість послуг адвокатського бюро з надання правової допомоги, передбачених цим договором, а також порядок розрахунків встановлюються в додаткових угодах, які є невід`ємною частиною договору. Обсяг наданих послуг за цим договором підтверджується актом прийому-передачі наданих послуг, який підписується сторонами. У випадку узгодження сторонами надання адвокатським бюро послуг, не передбачених даним договором, перелік та умови надання таких послуг узгоджуються сторонами у додаткових угодах, що є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 7.1. договору останній набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань передбачених цим договором.

12.11.2025 між відповідачем та адвокатським бюро була укладена додаткова угода № 1 до договору, у п. 1 якої останні погодили, що адвокатське бюро за дорученням та в інтересах клієнта бере на себе зобов`язання надати правничу допомогу щодо представництва інтересів клієнта Господарському суді Одеської області у справі № 916/4728/25 за позовом Одеського обласного центру зайнятості до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення 250000,00 грн.

У п. 2 додаткової угоди визначено, що під виконанням зобов`язання, розуміється: консультування клієнта, формування правової позиції, підготовка та подача до суду заяв по суті справи, відзиву на позовну заяви та заперечення, підготовка та подача інших клопотань та процесуальних документів необхідних в процесі розгляду справи, участь у судових засіданнях.

Відповідно до п. 3 додаткової угоди вартість правничої допомоги, визначених у пунктах 1,2 за цією додатковою угодою, складає 1000,00 грн за одну годину роботи.

Пунктом 4 додаткової угоди визначено, що розмір гонорару за представництво інтересів у суді першої інстанції складає 10000,00 грн та є фіксованим незалежно від кількості судових засідань, які сплачуються клієнтом окремо від вартості правової допомоги, визначеної у пункті 3 цієї додаткової угоди.

Згідно з п. 5 додаткової угоди клієнт та адвокатське бюро підписують акт прийому-передачі наданих послуг за даною додатковою угодою. Замовник зобов`язується здійснити оплату вартості послуг визначених п. 3, 4 цієї додаткової угоди протягом 10 робочих днів з моменту прийняття рішення господарським судом Одеської області. Ця Угода укладена на строк з 10 грудня 2025 року по день прийняття рішення Господарським судом Одеської області.

19.02.2026 між адвокатським бюро та відповідачем був підписаний акт приймання-передачі наданих послуг № 1, за умовами якого відповідачем були прийняті такі послуги з правничої допомоги при розгляді цієї справи:

1) складання заяви із запереченням про розгляд справ в порядку спрощеного позовного провадження та клопотанням про розгляд справи в загальному провадженні 2 години роботи адвоката, вартість послуг 2000,00 грн;

2) опрацювання нормативно-правової бази та формування правової позиції 2 години роботи адвоката, вартість послуг 2000,00 грн;

3) написання відзиву на позовну заяву, формування пакету документів для подачі до суду 4 години роботи адвоката, вартість послуг 4000,00 грн;

4) підготовка та подача до суду заяви про надання доказів понесених витрат на правничу допомогу - 1 година роботи адвоката, вартість послуг 1000,00 грн;

5) участь у судових засіданнях у фіксованому розмірі 10000,00 грн.

У акті зазначено, що всього послуги надані на суму 15000,00 грн, в цей же час, за підрахунком суду з урахуванням вказаних у акті сум вартості наданих послуг, їх загальна вартість має складати 19000,00 грн.

Проаналізувавши зміст вищевказаних доказів, наданих відповідачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, суд, керуючись вищенаведеними нормами ст. 129 ГПК України, практикою ЄСПЛ та висновками Верховного Суду, вважає, що надані адвокатом послуги в розмірі 15000,00 грн не можуть бути покладені в повному обсязі на позивача, у зв`язку з таким.

Так, з аналізу додаткової угоди вбачається, що між адвокатським бюро та відповідачем погоджено, що розмір гонорару за представництво інтересів у суді першої інстанції складає 10000,00 грн та є фіксованим незалежно від кількості судових засідань, проте далі умови п. 4 додаткової угоди є неконкретизованими, адже у сукупності з положеннями п. 1, 2, 3 цієї додаткової угоди не зрозуміло які саме послуги з представництва входять за умовами договору до оплати фіксованим гонораром, оскільки усі ці послуги за п. 2, 4 охоплюються у п. 1 цієї додаткової угоди зобов`язанням адвоката надати правничу допомогу щодо представництва інтересів клієнта в Господарському суді Одеської області.

За цих обставин, суд вважає, що відповідачем доведений розмір правничої допомоги, яку має компенсувати позивач, в сумі 10000,00 грн, який суд вважає співмірним та розумним, з огляду на заперечення позивача.

Керуючись ст. 123, 126, 129, 221, 240, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Стягнути з Одеського обласного центру зайнятості (вул. Михайла Болтенка, 10, м. Одеса, 65007, ) на користь фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повний текст рішення складено 02.03.2026.

Суддя Д.О. Бездоля