ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2026 Справа № 917/2188/25

Суддя Господарського суду Полтавської області Дмитро Сірош розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю ІНБІЛДІНГ (36034, м. Полтава, вул. Оржицька, 20)

до Товариства з обмеженою відповідальністю Світ Бетону, вул. Полтавська, 28А, с. Карпусі, Полтавський р-н, Полтавська обл., 38715

про стягнення суми основного боргу, неустойки та інфляційних втрат

без виклику представників сторін.

Обставини справи: Товариство з обмеженою відповідальністю ІНБІЛДІНГ звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Світ Бетону, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у наступному розмірі: суму основного боргу у розмірі 421 643,50 грн (чотириста двадцять одна тисяча шістсот сорок три гривні 50 копійок), неустойку у розмірі 31 926,87 грн (тридцять одна тисяча дев`ятсот двадцять шість гривень 87 копійок) та інфляційні втрати у розмірі 15 373,21 грн (п`ятнадцять тисяч триста сімдесят три гривні 21 копійка) за договором поставки № 01/06-24 від 01.06.2024.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що підставою для звернення до суду стало те, що відповідач припинив сплачувати грошові кошти за переданий підприємству у власність товар, у зв`язку із чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у заявленому до стягнення розмірі.

Ухвалою від 01.12.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Встановив Відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог статті 165 Господарського процесуального кодексу України протягом 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог статей 167, 184 Господарського процесуального кодексу України. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог статті 166 Господарського процесуального кодексу України 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов.

18.12.2025 Відповідач надав відзив (вх. № 16409 ), в якому визнає факт укладення Договору поставки № 01/06-24 від 01.06.2024, факт отримання товару за Договором поставки № 01/06-24 від 01.06.2024 на суму 515216,26 грн, водночас зазначає, що оплата за товар у розмірі 121 000,00 грн не проведена та просить суд відмовити в позові.

В обґрунтування підстав для відмови в позові Відповідач зазначає, що оплата за товар за Договором поставки № 01/06-24 від 01.06.2024 проводиться без порушення строків, Відповідач працює над питанням повної оплати за Договором (відповідно до платіжної інструкції від 16.12.2025 проведена оплата на суму 9 000,00 грн), надані Позивачем документи не містять посилання на зазначений Договір, факт поставки товару за Договором поставки № 01/06-24 від 01.06.2024 на суму 300 643,50 грн Позивачем не доведений як і не доведено те, що у Відповідача настав обов`язок оплати товару на суму 121 000,00 грн.

Разом з цим стверджує, що Позивач не підтвердив факт поставки товару 24.10.2025 за видатковою накладною № БП-246 від 24.10.2025, видаткова накладна № БП-246 від 24.10.2025 не містить посилання на Договір і вказана неправильна адреса доставки (пункт прийому ТМЦ).

28.01.2026 Позивач подав клопотання (вх. № 10), в якому повідомив, що 26.01.2026 Відповідач сплатив Позивачу в рахунок оплати за отриманий товар за договором від 01.06.2024 в період з 03.03.2025 по 01.05.2025 (включно) 112 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 26 від 26.01.2026.

Враховуючи викладене, позивач просить суд долучити до матеріалів справи № 917/2188/25 копію платіжної інструкції № 26 від 26.01.2026 на суму 112 000,00 грн та при ухваленні судового рішення у справі врахувати позицію Відповідача, викладену у відзиві, та оплату 26.01.2026 за товар в сумі 112 000,00 грн.

Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального Україні розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Під час розгляду справи по суті суд дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглянув матеріали справи та

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ІНБІЛДІНГ, (Постачальник, позивач) та Товариство з обмеженою відповідальністю Світ Бетону (Покупець, відповідач) 01.06.2024 уклали договір поставки № 01 /06-24.

Відповідно до пункту 8.1 Розділу Строк дії договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін і діє до 31.12.2026.

Згідно з п.п. 1 Розділу Предмет договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупця визначений цим договором Товар (надалі іменується Продукція), а Покупець зобов`язується прийняти цю Продукцію - цемент виробництва ПАТ Івано-Франківськцемент та своєчасно здійснити за нього оплату.

Відповідно до п.п. 3.1-3.6 розділу Умови постачання продукції постачальник зобов`язується відвантажити Продукцію автотранспортом протягом 2 діб з дати надходження заявки. У разі здійснення поставки за участю Перевізника, обов`язок укладання відповідного договору та всі витрати, пов`язані з перевезенням покладаються на покупця. Разом з продукцією Постачальник надає Покупцю наступні документи: рахунок-фактура, видаткова накладна, сертифікат якості виробника або сертифікат відповідності (за наявності). Датою поставки Продукції вважається дата, вказана у підписаній Сторонами видатковій накладній.

Постачальник зобов`язується здійснювати поставки Продукції, на яку відсутні претензії третіх осіб, яка не перебуває у заставі, під арештом. Покупець може здійснювати самовивіз Товару за власним бажанням.

Згідно з п.п. 4.1-4.5 розділу Загальна сума договору ціна та порядок розрахунків за договором погодження сторонами кількості, номенклатури, асортименту та ціни Продукції відбувається за їх взаємною згодою шляхом переговорів та фіксується в рахунку на оплату або в накладних про відвантажування, що являються невід`ємними складовими даного Договору, без складання специфікацій. В разі необхідності, за усним проханням Покупця, Постачальник надає специфікацію на окремо поставлену Продукцію або на всю партію. Покупець, підписуючи документ про відвантаження (накладна, товарно-транспортна накладна), виявляє згоду на прийняття продукції відповідно до попередньої домовленості із Постачальником. Уповноважуючи певну особу на прийняття Продукції від Постачальника, Покупець автоматично уповноважує таку особу підписувати відповідні товарно-супровідні документи на Продукцію. Розрахунок за поставлену партію Продукції здійснюються в безготівковому порядку. Валюта розрахунку - гривня. Загальна сума даного Договору складається з загальної суми всіх накладних, на підставі яких здійснюється поставка на виконання даного договору. Продукція поставляється на умовах 100 (сто) % попередньої оплати або за інших умов за інших умов за згодою сторін.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору поставки, поставив ТОВ Світ Бетону (адреса поставки: Полтавська область, с. Карпусі, вул. Полтавська, 28А) наступний товар на суму 815 859,76 грн, що підтверджується наступними документами:

видаткова накладна № БП-57 від 31 березня 2025 року - Портландцемент СЕМ ІІ/A-LL 42,5 R палетизований (25 кг) європакет на піддоні (1400 кг) у кількості 11,20 т на суму 75 062, 40 грн, у тому числі ПДВ 12 510,40 грн;

видаткова накладна № БП-55 від 01 квітня 2025 року - Портландцемент СЕМ II/A -LL 42,5 R палетизований (25 кг) європакет на піддоні (1400 кг) у кількості 11,20 т на суму 75 062, 40 грн, у тому числі ПДВ 12 510,40 грн;

видаткова накладна № БП-62 від 09 квітня 2025 року - Портландцемент СЕМ ІІ/A LL 42,5 R палетизований (25 кг) європакет на піддоні (1400 кг) у кількості 11,20 т на суму 75 062, 40 грн, у тому числі ПДВ 12 510,40 грн;

видаткова накладна № БП-71 від 30 квітня 2025 року-Портландцемент СЕМ ІІ/АLL 42,5 R палетизований (25 кг) європакет на піддоні (1400 кг) у кількості 32,075 т на суму 214 966,66 грн, у тому числі ПДВ 35 827, 78 грн.

Видаткова накладна № БП-72 від 01 травня 2025 року-Портландцемент СЕМ II/A LL 42,5 R палетизований (25 кг) європакет на піддоні (1400 кг) у кількості 11,20 т на суму 75 062, 40 грн, у тому числі ПДВ 12 510,40 грн.

Видаткова накладна № БП-246 від 24 жовтня 2025 року - Портландцемент СЕМ ІІ/А-В-500Р-Н палетизований (25 кг) європакет на піддоні (1400 кг) у кількості 46,25 т на суму 300 643,50 грн, у тому числі ПДВ 50 107,25 грн.

Відповідач факт отримання товару за Договором поставки № 01/06-24 від 01.06.2024 на суму 515216,26 грн визнає, при цьому заперечує факт поставки товару 24.10.2025 за видатковою накладною № БП-246 від 24.10.2025.

Як стверджує позивач, згідно з інформацією з виписок по особовим рахункам ТОВ Світ Бетону здійснив часткову оплату за поставлений позивачем товар усього на суму 394 216,26 грн:

30.04.2025 - 214 966,66 грн, у т. ч. ПДВ 35 827,78 грн, згідно з рахунком № 56 від 30 квітня 2024 року за портландцемент;

06.06.2025 - 42 921,65 грн, у т. ч. ПДВ 7153,61 грн, згідно з рахунком № 44 від 01 квітня 2025 року за портландцемент часткова оплата;

14.07.2025 - 17 959,25 грн, у т. ч. ПДВ 2993,21 грн, згідно з рахунком № 57 від 01 травня 2025 року за портландцемент часткова оплата;

14.07.2025 - 32 140,75 грн, у т. ч. ПДВ 5356,79 грн, згідно з рахунком № 44 від 01 квітня 2025 року за портландцемент;

23.07.2025 - 27 000,00 грн, у т. ч. ПДВ 4500,00 грн, згідно з рахунком № 57 від 01 травня 2025 року за портландцемент;

16.09.2025 - 39 000,00 грн, у т. ч. ПДВ 6500,00 грн, згідно з рахунком № 57 від 01 травня 2025 року і № 48 від 09 квітня 2025 року за портландцемент;

16.10.2025 - 20 227,95 грн, згідно з рахунком № 57 від 01 травня 2025 і № 48 від 09 квітня 2025 року за портландцемент у т. ч. ПДВ 6500,00 грн та ПДВ 3371,32 грн.

З врахуванням вказаних проплат, за розрахунком позивача, у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 421 643,50 грн.

Позивач вважає, що долученими по позовної заяви доказами підтверджено, що ТОВ Інбілдінг своє зобов`язання з поставки товару за договором виконало належним чином. Натомість відповідач своєчасної та повної оплати його вартості не здійснив та з урахуванням часткової оплати заборгував позивачу 421 643,50 грн (станом на дату звернення з цим позовом до суду).

У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань за договором в частині оплати вартості отриманого товару, позивач здійснив розрахунок неустойки у розмірі 31 926,87 грн та інфляційних втрат, які складають 15 373,21 грн.

Відповідач у відзиві повідомив, що відповідно до платіжної інструкції від 16.12.2025 ним здійснена оплата у розмірі 9 000,00 грн (копія платіжної інструкції додана до відзиву).

Позивач у клопотанні повідомив, що 26.01.2026 Відповідач сплатив Позивачу в рахунок оплати за отриманий товар за договором від 01.06.2024 в період з 03.03.2025 по 01.05.2025 (включно) 112 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 26 від 26.01.2026 (копія платіжної інструкції додана до клопотання).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позову, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Як вбачається із встановлених обставини у цій справі, між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі Договору поставки.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільний України).

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 Цивільного кодексу України, зазначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Позивач стверджує, що на виконання умов договору поставки, поставив ТОВ Світ Бетону (адреса поставки: Полтавська область, с. Карпусі, вул. Полтавська, 28А) наступний товар на суму 815 859,76 грн, що підтверджують такі документи: видаткова накладна № БП-57 від 31 березня 2025 року, видаткова накладна № БП-55 від 01 квітня 2025 року, видаткова накладна № БП-62 від 09 квітня 2025 року, видаткова накладна № БП-71 від30 квітня 2025 року, видаткова накладна № БП-72 від 01 травня 2025 року, видаткова накладна № БП-246 від 24 жовтня 2025 року.

Відповідач факт отримання товару за Договором поставки № 01/06-24 від 01.06.2024 на суму 515216,26 грн визнає, водночас заперечує факт поставки товару 24.10.2025 за видатковою накладною № БП-246 від 24.10.2025.

Суд заперечення відповідача відхиляє як необґрунтовані з таких підстав.

Згідно з пунктом 3.4 Договору датою поставки Продукції вважається дата, вказана у підписаній Сторонами видатковій накладній.

Згідно з п.п. 4.1-4.5 розділу Загальна сума договору ціна та порядок розрахунків за договором погодження сторонами кількості, номенклатури, асортименту та ціни Продукції відбувається за їх взаємною згодою шляхом переговорів та фіксується в рахунку на оплату або в накладних про відвантажування, що являються невід`ємними складовими цього Договору, без складання специфікацій. В разі необхідності, за усним проханням Покупця, Постачальник надає специфікацію на окремо поставлену Продукцію або на всю партію. Покупець, підписуючи документ про відвантаження (накладна, товарно-транспортна накладна), виявляє згоду на прийняття продукції відповідно до попередньої домовленості із Постачальником. Уповноважуючи певну особу на прийняття Продукції від Постачальника, Покупець автоматично уповноважує таку особу підписувати відповідні товарно - супровідні документи на Продукцію. Розрахунок за поставлену партію Продукції здійснюються в безготівковому порядку. Валюта розрахунку - гривня. Загальна сума цього Договору складається з загальної суми всіх накладних, на підставі яких здійснюється поставка на виконання цього договору. Продукція поставляється на умовах 100 (сто) % попередньої оплати або за інших умов за згодою сторін.

На підтвердження факту поставки товару 24.10.2025 Позивач надав видаткову накладну № БП-246 від 24.10.2025 - Портландцемент СЕМ ІІ/А-В-500Р-Н палетизований (25 кг) європакет на піддоні (1400 кг) в кількості 46,25 т на суму 300 643,50 грн, у тому числі ПДВ 50 107,25 грн.

При дослідженні наданої Позивачем у підтвердження поставки видаткової накладної № БП-246 від 24.10.2025, суд встановив, що надана позивачем копія видаткової накладної скріплена електронною печаткою Відповідача.

Відповідач, заперечуючи факт поставки товару 24.10.2025 за видатковою накладною № БП-246 від 24.10.2025, зазначив, що видаткова накладна № БП-246 від 24.10.2025 в електронному вигляді помилково підписана, оскільки відповідно до Наказу № 7 від 10.06.2025 відповідальним за отримання ТМЦ призначено Назаренка В., на якого покладено обов`язки підписувати накладні і отримувати їх виключно в паперовому вигляді на підставі виданої довіреності; в пояснювальній записці від 12.12.2025 (після виходу з відпустки) Назаренко В. повідомив, що він не приймав 26.10.2025 від ТОВ Інбілдінг портландцемент ПЦІІ/А-В- 500Р-Н палетизований (25 кг) європакет на піддоні (1400 кг) і, відповідно, не підписував видаткову накладну №БП-246 від 24.10.2025.

Разом з тим, слід зазначити, що всі надані Позивачем накладні, за якими Відповідач не заперечує факт отримання товару в межах договору, як і спірна видаткова накладна, скріплені електронною печаткою відповідача.

Відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).

Зазначений перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з пунктом 2.3. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 (далі - Положення у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.4 Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Отже за загальним правилом факт здійснення господарської операції підтверджується саме первинними документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.3. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (частина 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Суд встановив, що видаткові накладні, які містяться в матеріалах справи (у тому числі і спірна видаткова накладна), відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" містять обов`язкові реквізити.

Суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29.01.2020 у справі №916/922/19, про те, що суд встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

У постанові від 20.12.2018 у справі №910/19702/17 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчити про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними. Відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності її підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки відповідача, не може свідчить про те, що така особа є неуповноваженою чи що така видаткова накладна є неналежним доказом у справі.

Суд враховує, що відповідач не повідомив та не довів факту протиправності використання своєї печатки, не надав доказів її втрати, так само як і не надав доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з її втратою чи викраденням. Клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи відносно підписів та печатки на договорі та видаткових накладних відповідач не заявляв.

Посилання Відповідача на пояснення про помилковість підписання видаткової накладної №БП-246 від 24.10.2025 не спростовує факт отримання товару за вказаною накладною.

Більше того, протягом усього періоду з моменту поставки Відповідач не звертався до Позивача з будь-якими запитами, вимогами або претензіями щодо видаткової накладної № БП-246 від 24.10.2025. Зазначене свідчить про те, що Відповідач фактично визнав наявність належної поставки без застережень, відповідно, і настання обов`язку з оплати згідно з умовами Договору.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що факт поставки товару підтверджується належним чином оформленою та підписаною Відповідачем без жодних зауважень видатковою накладною. Цей документ є невід`ємною частиною договору та свідчить про належне виконання Позивачем своїх зобов`язань щодо передачі товару. Згідно з умовами Договору саме підписанням видаткової накладної Відповідач виявив згоду на прийняття продукції, що визначена в накладній.

Посилання Відповідача на те, що у видаткових накладних відсутнє посилання на договір суд, також оцінює критично з огляду на визнання Відповідачем факту отримання товару за цими накладними у межах договору та відсутність будь-якої інформації щодо існування інших договірних відносин між сторонами спору.

Вказане свідчить про обґрунтованість твердження Позивача, що на виконання умов договору поставки він поставив ТОВ Світ Бетону товар на суму 815 859,76 грн (згідно наведеного переліку видаткових накладних), а Відповідач станом на дату звернення з позовом здійснив часткову оплату за поставлений позивачем товар на суму 394 216,26 грн, заборгованість станом на дату звернення з позовом становила 421 643,50 грн.

Щодо строку оплати товару суд враховує наступне.

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Разом з цим, перед відвантаження Товару Позивачем на адресу Відповідача, Відповідач мав зобов`язання здійснити 100 % оплату товару.

Як встановив суд, Позивач здійснив поставку товару без здійснення Відповідачем 100 % передплати.

Отже, обов`язок щодо оплатити товару у Відповідача виник після його прийняття (підписання видаткових накладних).

Суд встановив, що відповідач станом на дату звернення з цим позовом здійснив часткову оплату за поставлений позивачем товар на суму 394 216,26 грн, заборгованість станом на дату звернення з позовом становила 421 643,50 грн.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що після звернення Позивача до суду з позовом Відповідач відповідно до платіжної інструкції від 16.12.2025 здійснив оплату в розмірі 9 000,00 грн.

Крім того, 26.01.2026 Відповідач сплатив Позивачу 112 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 26 від 26.01.2026.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи наявність доказів сплати Відповідачем суми основного боргу у розмірі 121 000,00 грн після звернення позивачем до суду, провадження у справі у цій частині вимог підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

В частині вимог про стягнення основного боргу в розмірі 300 643,50 грн позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу Позивач, також заявив до стягнення з відповідача неустойку в розмірі 31 926,87 грн та інфляційні втрати у розмірі 15 373,21 грн.

Відповідно до статей 610 та 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до п.п. 6.1 - 6.4 розділу Відповідальність сторін Договору поставки, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань по цьому договору винна сторона несе відповідальність, передбачену чинним законодавством та цим Договором, крім того вона повинна відшкодувати іншій стороні всі понесені у зв`язку з цим збитки. За порушення (прострочення виконання/невиконання) зобов`язань за цим Договором, винна Сторона сплачує іншій Стороні неустойку в розмірі 0,1 (однієї десятої) відсотка від суми невиконаного/невчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення. Сплата штрафних санкцій не звільняє Сторону від виконання своїх зобов`язань за даним Договором.

Позивач нарахував Відповідачу неустойку в розмірі 31 926,87 грн за загальний період з 31.03.2025 по 20.11.2025, інфляційні у розмірі 15 373,21 грн за період квітень 2025 року - жовтень 2025 року на загальну суму заборгованості 421 643,50 грн

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Велика Палата Верховного Суду в п.п.75, 80 постанови від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21 неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс.

За змістом частини 1 статті 14, частини 1 статті 74, частини 2 статті 80, пункту 5 частини 3 статті 162, частини 2 статті 164 Господарського процесуального кодексу України подання суду доказів є обов`язком, а не правом позивача як особи, що висуває певні вимоги.

З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Тобто визначаючи розмір заборгованості за договором, зокрема, в частині інфляційних та неустойки суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в цьому випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Як дослідив суд, розрахунок неустойки Позивач здійснив шляхом додавання заборгованості за видатковими накладними з урахуванням здійснених Відповідачем часткових оплат.

Разом з тим, мали місце поставки товару у межах договору у різні календарні дати, тобто по кожній поставці (відповідно до видаткових накладних) прострочення зобов`язання з оплати для нарахування неустойки слід визначати окремо, враховуючи часткові оплати для визначення залишку заборгованості та кінцевого строку нарахувань по кожній видатковій накладній окремо.

Позивач у позові не повідомив суд про те, яким чином ним здійснювалися зарахування здійснених відповідачем оплат, лише зазначив про часткові оплати згідно з рахунками, які позивач до матеріалів справи не долучив.

Відсутність наведених даних не дає можливості суду перевірити, здійснений Позивачем розрахунок, заявленої до стягнення неустойки на суму боргу.

Водночас, слід зазначити, що посилання Позивача на нарахування неустойки саме за загальний період з 31.03.2025 по 20.11.2025 не обґрунтоване з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів розмірів боргу на початок нарахування неустойки по кожній видатковій накладній окремо.

Тобто позовні вимоги в цій частині не обґрунтовано належними та допустимими доказами, тому підлягають відмові у задоволенні з підстав недоведеності.

Щодо розрахунку інфляційних нарахувань, слід зазначити, що при здійсненні інфляційних нарахувань Позивач визначив для нарахування борг у розмірі 421 643,50 грн на початковий період нарахування - квітень 2025 року, проте у наведеному розрахунку неустойки такий розмір боргу виник після поставки 23.10.2025.

Будь-які обґрунтування щодо нарахування інфляційних за період квітень 2025 року - жовтень 2025 року саме на загальну суму заборгованості 421 643,50 грн Позивач не наводить.

З огляду на наведене, та з урахуванням відсутності даних, про необхідність яких суд вказав при дослідженні розрахунку неустойки, суд дійшов висновку про відсутність можливості перевірити здійснений Позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми інфляційних на суму боргу.

Тобто, позовні вимоги в цій частині не обґрунтовано належними та допустимими доказами, тому підлягають відмові у задоволенні з підстав недоведеності.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову частково, зокрема, в частині вимог про стягнення основного боргу в розмірі 300 643,50 грн, закриття провадження у справі у частині вимог про стягнення основного боргу у розмірі 121 000,00 грн, в іншій частині вимог - позов задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково, витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 4 509,65 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що згідно з частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване статтею 131-2 Конституції України, статтею 16 Господарського процесуального кодексу України, відповідними нормами Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Положеннями абзацу 1 частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У позовній заяві Позивач навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, 12 000,00 грн за послуги правової допомоги адвоката.

На підтвердження здійснених судових витрат на професійну правничу допомогу Позивач надав ордер про надання правової допомоги адвокатом Антоновою В. М., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвокатом Антоновою В. М. № 1701 від 27.06.2017, копію договору про надання правової допомоги адвокатом Антоновою В. М. від 10.11.2025 з додатками, копія акту виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом Антоновою В. М. клієнту від 10.11.2025, доказ оплати послуг адвоката клієнтом.

Водночас суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд, також звертає увагу на сталу і послідовну практику Верховного суду, відповідно до якої витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачена.

Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, а також у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19.

Стосовно змісту детального опису робіт Велика Палати Верховного Суду у постанові від 22.11.2022 у справі № 922/1964/21 зазначила, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Отже для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та у постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі № 922/2666/21.

Здійснивши аналіз розрахунку гонорару за договором про надання юридичних послуг, слід зазначити наступне.

Включення до складу наданих адвокатом послуг опрацювання документів, що надані замовником по правовідносинах між постачальником ТОВ ІНБІЛДІНГ та покупцем ТОВ Світ Бетону, узгодження правової позиції з клієнтом та надання консультації щодо необхідного пакету документів (доказів) задля написання позовної заяви та подання її до Господарського суду Полтавської області; оформлення додатків до позову задля подання позовної заяви до Господарського суду Полтавської області, попереднє направлення позовну заяву з додатками відповідачу; підготовка клопотання про витрати на професійну правову допомогу у розмірі 12 000,00 грн, не можуть бути виділені в окремий вид послуг, позаяк є обов`язковою передумовою для складення та написання заяв по суті спору та здійснення представництва та захисту інтересів клієнта у справі, а відтак поглинається послугою підготовка позовної заяви та направлення до суду.

Також слід зазначити, що справа розглядається в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, тому відсутні підстави для стягнення, заявленої до стягнення суми в розмірі 1500,00 грн за участь адвоката в судовому засіданні.

Отже господарський суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу адвоката, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази та встановлені судом фактичні обставини справи не є безумовною підставою для стягнення судом витрат на професійну правничу допомогу з відповідача саме в розмірі 12 000,00 грн, адже цей розмір має бути документально обґрунтований, відповідати критерію розумної дійсності та необхідності таких витрат та ринковими цінами на правничу допомогу і адвокатські послуги.

Відтак, беручи до уваги те, що суду необхідно надати оцінку розміру витрат сторони на правничу допомогу з урахуванням всіх аспектів і категорії складності справи, враховуючи предмет спору та заявлені позовні вимоги у співвідношенні до заявлених витрат на правову допомогу, приймаючи до уваги надані позивачеві послуги та зважаючи на обсяг і зміст наданих позивачем під час судового розгляду справи № 917/2188/25 процесуальних документів, суд дійшов висновку, що зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу до розміру 8 000,00 грн від попередньо заявленої суми, яка є завищеною, відповідатиме критерію пропорційності і розумності.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, рівень складності, характер спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, а також їх значення для спору, та висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.

Разом з цим, суд зазначає про відсутність втручання суду в договірні відносини Позивача з адвокатом за укладеним договором, позаяк обов`язок виконання прав і обов`язків за цим договором не змінюється і не припиняється у зв`язку з покладенням судом судових витрат на правничу допомогу на Відповідача не в повній сумі, про яку домовились позивач та адвокат (постанови Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 910/20792/20, від 14.06.2022 у справі № 904/4876/21, від 22.06.2022 у справі №904/7334/21, від 30.05.2022 у справі №904/7347/21).

Керуючись статтями 123, 129, 209, 210, 231, 232, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 121 000,00 грн основного боргу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Світ Бетону (, вул. Полтавська, 28А, с. Карпусі, Полтавський р-н, Полтавська обл., 38715) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ІНБІЛДІНГ (, 36034, м. Полтава, вул. Оржицька, 20) 300 643,50 грн заборгованості, та 4 509,65 грн судового збору та 8 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У іншій частині позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Рішення підписано 19.03.2026 у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному та у відрядженні.

Суддя Дмитро СІРОШ