ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2026 року м.Дніпро Справа № 904/5183/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Дарміна М.О., Чус О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛАР ЕКО ПАРК"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2025р.

(суддя Манько Г.В., м. Дніпро, повний текст рішення складено 27.11.2025р.)

у справі

за позовом:

Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "УКРЕНЕРГО"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛАР ЕКО ПАРК"

про стягнення 33 086 грн. 86 коп.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Солар Еко Парк" суми заборгованості за послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління у розмірі 31 833 грн. 54 коп., інфляційних втрат 461 грн. 75 коп., 3% річних 791 грн. 57 коп. та судових витрат у справі. В подальшому Позивач надав заяву у якій просив суд закрити провадження у справі щодо стягнення 31 833 грн. 54 коп. в зв`язку з відсутністю предмету спору. Решту позовних вимог просив задовольнити та відмовити відповідачу у стягненні 20 000 грн. судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено Договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 1095-03015-ПД від 01.01.2024р., який є публічним договором приєднання. За період з січня 2024 року по липень 2025 року у відповідача утворилась заборгованість за надані послуги, в розмірі 31 833 грн. 54 коп. Позивач також нарахував інфляційні втрати та 3% річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. В подальшому позивач надав заяву, у якій просив суд закрити провадження у справі щодо стягнення 31 833 грн. 54 коп. у зв`язку з відсутністю предмету спору, решту позовних вимог просив задовольнити та відмовити відповідачу у стягненні 20 000 грн. судових витрат.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2025р. у справі № 904/5183/25 позов задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Солар Еко Парк" на користь приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" інфляційні втрати 461 грн. 75 коп., 3% річних 791 грн. 57 коп., судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп. Провадження у справі в частині стягнення 31 833 грн. 54 коп. закрито.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням суду, через систему "Електронний суд", Товариство з обмеженою відповідальністю "СОЛАР ЕКО ПАРК" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2025р. у справі № 904/5183/25 в частині задоволених позовних вимог і залишити позов без розгляду на підставі підп. 8 ч.1 ст. 226 ГПК України. Стягнути з Позивача судові витрати у розмірі 20 000,00 грн. в якості відшкодування судових витрат понесених в суді першої інстанції. Розподілити судові витрати понесені Товариством у зв`язку з переглядом справи № 904/5183/25 у суді апеляційної інстанції та стягнути з Позивача судові витрати по сплаті судововго збору, у розмірі 3 633,60 грн. та 10 000,00 грн., в якості відшкодування судових витрат понесених Відповідачем в суді апеляційної інстанції.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права.

Апелянт, зокрема, зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем сплачено заборгованість у сумі 31 833,54 грн. після надходження позовної заяви з додатками до канцелярії суду, є неправдивим та не відповідає матеріалам справи. Позовна заява позивача з вихідним номером від 09.09.2025р. була сформована в системі «Електронний суд» 11.09.2025р., тоді як разом із заявою про закриття провадження відповідач подав до справи платіжну інструкцію № 1247 від 08.09.2025р. з призначенням платежу за послугу з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління за липень 2025р., на суму 4 445 грн. із датою прийняття до виконання та датою виконання 08.09.2025р.. Отже, заборгованість за липень 2025 року була сплачена відповідачем до надходження позовної заяви до суду, а позивач звернувся до суду про стягнення суми, на яку не мав права, та своєчасно не повідомляв про це суд. Інша платіжна інструкція № 1292 від 20.09.2025р. з призначенням платежу за серпень 2025 року виходить за межі зазначеного в позові періоду з січня 2024 р. по липень 2025 р. і не може слугувати підставою для висновку суду про сплату заборгованості після подання позову.

Апелянт стверджує, що поданий позивачем розрахунок суми основного боргу не є вірним. По-перше, у розрахунку невірно вказано період виникнення зобов`язання за надану послугу: обсяг наданих послуг визначається актом приймання-передачі наданих послуг, дата виникнення заборгованості припадає на дату підписання акту, а позивач не відобразив суми заборгованості на дату підписання актів, зазначивши лише суми планових платежів, які по своїй суті не є погодженою сумою заборгованості за надані послуги.

По-друге, позивач помилково не враховує платіжне доручення № 509 від 15.02.2024 (зазначене в апеляційній скарзі як «від 15.02.2025 року») у розмірі 8 137,16 грн. за послугу з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління за грудень 2023 р. та січень 2024 р., яке складається з 2 973,62 грн. (заборгованість за грудень 2023 р.) та 5 163,54 грн. (заборгованість за січень 2024 р.).

Таким чином, заборгованість, яку позивач вважав несплаченою протягом 2024 2025 років, насправді була сплачена ще у лютому 2024 року, а всі розрахунки заборгованості, річних та інфляційних втрат, надані позивачем до суду, є невірними, оскільки містять як базу нарахування суми, які були сплачені задовго до подання позову.

Відповідно до п. 3.9 Договору за наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення.

Суд помилково не врахував, що поки фактичний обсяг послуг не узгоджений сторонами шляхом підписання акту надання послуг, суми авансових платежів у рахунках, виписаних у міжрозрахунковий період, не можуть бути використані як суми заборгованості за надані послуги, строк сплати по яких сплинув.

Апелянт вказує на порушення судом першої інстанції процесуальних норм. 11.11.2025р. суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху із зобов`язанням позивача протягом 5 днів усунути недоліки, а саме надати обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються, та роз`яснив, що в разі неусунення недоліків позовна заява залишається без розгляду.

Проте, суд не постановлював ухвал у порядку, встановленому ст. 176 ГПК України, після ухвали від 11.11.2025р. про залишення позову без руху в Електронному Суді після ухвали від 11.11.2025р. одразу йде рішення від 25.11.2025р..

Апелянт стверджує, що позивач насправді не усунув недоліки позовної заяви у встановлений строк, оскільки подані ним розрахунки не є належними та достовірними доказами, а тому позовна заява мала бути повернута або залишена без розгляду відповідно до ч. 4 ст. 174 та підп. 8 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції взагалі не врахував у рішенні та не надав юридичної оцінки письмовим поясненням відповідача із заявами, поданими 24.11.2025 через Електронний Суд, в яких відповідач просив залишити позовну заяву без розгляду, відмовити у стягненні інфляційних втрат та 3% річних, а також стягнути з позивача судові витрати у розмірі 20 000 грн. Це свідчить про однобічність та необґрунтованість ухваленого рішення.

Апелянт вважає, що вимога про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є недопустимим зловживанням правом з боку позивача, посилаючись на ч. 3 та ч. 6 ст. 13, ч. 2 ст. 14 ЦК України. Відповідач не повинен сплачувати зазначені суми, оскільки розрахунки позивача базуються на недостовірних даних.

Апелянт посилається на практику ЄСПЛ, зокрема на рішення у справі «Мала проти України» від 03.07.2014 (заява № 4436/07, п. 48), згідно з яким принцип справедливості, закріплений у ст. 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником, а також на рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12.07.1988 щодо справедливості провадження в цілому. Апелянт зазначає, що одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення.

Щодо судових витрат апелянт зазначає, що між ТОВ "СОЛАР ЕКО ПАРК" та Адвокатським об`єднанням «Біднягін і партнери» укладено договір про надання правничої допомоги № 02-10/01 від 02.10.2025р., яким встановлено фіксований гонорар: 20 000 грн. за правничу допомогу у суді першої інстанції та 10 000 грн. у суді апеляційної інстанції. Оплату 20 000 грн. підтверджено платіжною інструкцією № 1306 від 04.10.2025. Апелянт просить покласти всі судові витрати на позивача відповідно до ч. 5 ст. 130 та ч. 9 ст. 129 ГПК України, оскільки спір виник внаслідок необґрунтованих та неправильних дій позивача, який безпідставно не враховував сплачені відповідачем кошти та ігнорував досудове вирішення спору. За подання апеляційної скарги відповідач сплатив судовий збір у розмірі 3 633,60 грн.

ТОВ "СОЛАР ЕКО ПАРК" подало додаткові пояснення у справі, в яких підтримало доводи апеляційної скарги та додатково зазначило наступне. Апелянт стверджує, що відомості відзиву НЕК "УКРЕНЕРГО" на апеляційну скаргу є недостовірними, оскільки Договір про надання правничої допомоги № 02-10/01 від 02.10.2025р. перебуває в матеріалах справи (Том 2, арк. 79 84), а також у справі наявні відповідний рахунок та платіжна інструкція про оплату 20 000 грн. Договором встановлено фіксований розмір гонорару, і в цьому випадку фактична кількість часу, витраченого адвокатом, не обчислюється, а суд не вправі втручатися у правовідносини адвоката та клієнта. Апелянт посилається на постанову Верховного Суду від 22.07.2021р. у справі № 628/2292/18, постанову від 28.12.2020р. у справі № 640/18402/19, постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц та постанову Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 щодо того, що при фіксованому розмірі гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом. Апелянт також зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 130 ГПК України відповідач має право заявити вимоги про компенсацію витрат внаслідок необґрунтованих дій позивача, оскільки позов виник за відсутності предмету спору та внаслідок ігнорування позивачем досудового вирішення спору.

Щодо процесуальних порушень апелянт у додаткових поясненнях підтверджує, що відзивом на апеляційну скаргу позивач фактично підтвердив відсутність жодних ухвал у справі після ухвали від 11.11.2025р., а ч. 3 ст. 174 ГПК України передбачає постановлення ухвали в порядку ст. 176 ГПК України, чого судом першої інстанції зроблено не було. Крім того, п. 12 ст. 176 ГПК України також передбачає винесення ухвали, а не ухвалення рішення одразу після ухвали про залишення без руху, що розцінюється як порушення норм процесуального права, яке потягло за собою ухвалення незаконного рішення. Суд першої інстанції навіть не відобразив у рішенні додаткові пояснення відповідача від 24.11.2025р..

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "УКРЕНЕРГО" подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги ТОВ "СОЛАР ЕКО ПАРК" та вважає її безпідставною та необґрунтованою, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на наступне:

Позивач зазначає, що предметом спору є матеріально-правова вимога про стягнення боргу за Договором наданих послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 1095-03015-ПД від 01.01.2024. Договір є публічним та укладається з урахуванням ст. ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України. Згідно з п. 2.5 Договору Користувач здійснює поетапну оплату планової вартості послуги за кожну декаду розрахункового періоду: 1-й платіж до 18 числа, 2-й платіж до 28 числа, 3-й платіж до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим. Пунктом 3.7 Договору передбачено, що Користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, на підставі рахунків та актів надання послуги. За п. 4.2.1 Договору на Користувача покладено обов`язок своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки.

Позивач посилається на постанову Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 904/5899/21, згідно з якою плановий та фактичний обсяг взаємопов`язані та не замінюють один одного, і у відповідача відсутнє право вибору платити за плановий чи за фактичний обсяг. Строки виникнення зобов`язання з оплати планового обсягу та фактичного обсягу, а також прострочка їх виконання, обчислюються окремо для кожного виду зобов`язання. При цьому ці зобов`язання не можуть існувати одночасно за один і той же розрахунковий період: зобов`язання з оплати планового обсягу виникає як зобов`язання з передоплати, а припиняється в момент, коли згідно з умовами договору має виникнути зобов`язання з оплати фактичного обсягу. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 910/10061/22 та постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21.

Позивач наголошує, що як невиконання зобов`язання з оплати планового обсягу, так і зобов`язання з оплати фактичного обсягу є порушенням грошового зобов`язання, що передбачає застосування правових наслідків згідно зі ст. ст. 611, 625 ЦК України. Нарахування інфляційних втрат та 3% річних є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Позивач посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18. На підставі викладеного позивач вважає, що наданий ним розрахунок суми основного боргу є вірним, оскільки планові платежі використовуються як суми заборгованості за надані послуги.

Щодо твердження апелянта про те, що позовна заява мала бути залишена без розгляду, позивач зазначає, що 16.09.2025 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху із зобов`язанням надати відомості про наявність або відсутність електронного кабінету, що було виконано 25.09.2025. 29.09.2025 ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 11.11.2025 ухвалою суду позовну заяву повторно залишено без руху із зобов`язанням надати обґрунтований розрахунок сум. 14.11.2025 позивачем подано заяву про часткове закриття провадження та заяву про усунення недоліків позовної заяви з додатками. Позивач вважає, що недоліки позовної заяви усунуто вчасно та в повному обсязі, а наявність ухвали від 29.09.2025 про відкриття провадження не вимагає винесення ухвали про повторне відкриття провадження.

Щодо відшкодування судових витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. позивач зазначає, що в матеріалах справи відсутній договір про надання правничої допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг та детальний розрахунок витрат. Розмір гонорару адвоката (20 000 грн.), враховуючи розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, не співвідноситься з ціною позову стягненням інфляційних втрат у розмірі 461,75 грн. та 3% річних у розмірі 791,57 грн., а отже, не дотримано критерію розумності.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2025р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. (доповідач), судді Чус О.В., Дармін М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.12.2025р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи №904/5183/25.

Матеріали справи № 904/5183/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.12.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛАР ЕКО ПАРК" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2025р., для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи

Товариство з обмеженою відповідальністю "СОЛАР ЕКО ПАРК" звернувся з заявою - приєднанання, що є Додатком № 1 до Договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, умови якого затверджено наказом НЕК "Укренерго" від 22.12.2023р. за № 742. За текстом заяви, за цією заявою-приєднання товариство з обмеженою відповідальністю "СОЛАР ЕКО ПАРК" надає письмову згоду на приєднання до договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління (далі - Договір), розміщеного на офіційному сайті ОСП, на окремих умовах чинного договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 03.04.2020 № 1095-03015, а саме індивідуальних характеристик, зазначених в додатках до такого договору та реквізитів.

Умовами Договору про надання послуг з диспечерського (оперативно-технологічного) управління визначено, що цей договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління (далі - Договір) є публічним договором приєднання та встановлює порядок і умови надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління користувачам системи передачі (далі - Користувач). Цей Договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Користувача до умов цього Договору згідно з заявою-приєднання, що є додатком 1 до цього Договору.

Цей Договір регулює оперативно-технологічні відносини підчас взаємодії Сторін в умовах паралельної роботи у складі об`єднаної енергетичної системи (ОЕС) України. За цим Договором ОСП безперервно надає послугу з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, а саме управління режимами роботи ОЕС України з виробництва, передачі, забезпечення планових перетоків електричної енергії по міждержавних лініях зв`язку ОЕС України з енергосистемами суміжних країн, розподілу та споживання електричної енергії для забезпечення здатності енергосистеми задовольняти сумарний попит на електричну енергію та потужність у кожний момент часу з дотриманням вимог енергетичної, техногенної та екологічної безпеки (далі - Послуга). Послуга, яка надається за цим Договором згідно з Державним класифікатором продукції та послуг (ДК 016:2010), має код: 35.12 ( п. 2.1 Договору).

Користувач зобов`язується здійснювати оплату за надану Послугу відповідно до умов цього Договору ( п. 2.2 Договору).

Ціна цього Договору визначається як сума нарахованої фактичної вартості послуг за сукупністю розрахункових періодів наростаючим підсумком за календарний рік. Розрахунковим періодом за цим Договором є 1 календарний місяць (п. 3.1 Договору).

Оплата послуг здійснюється за тарифом, який встановлюється НКРЕКП відповідно до затвердженої ним методики (порядку) та оприлюднюється ОСП на офіційному вебсайті https://ua.energy/. Тариф застосовується з дня набрання чинності постановою, якою встановлено тариф, якщо більш пізній строк не визначено такою постановою (п. 3.2 Договору).

Користувач здійснює поетапну оплату планової вартості Послуги за кожну декаду розрахункового періоду згідно із зазначеною системою платежів і розрахунків: 1 платіж -до 18 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в першій декаді розрахункового періоду; 2 платіж-до 28 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в другій декаді розрахункового періоду; 3 платіж - до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в розмірі планової вартості послуги, наданої в третій декаді розрахункового періоду ( п. 3.5 Договору).

Користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг Послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання Послуги, наданих ОСП, або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронній формі. Вартість фактично наданої Послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Акти надання Послуги направляються Користувачам до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Коригування обсягів та вартості фактично наданої Послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за наступною версією даних комерційного обліку, що надається АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в "Системі управління ринком", що здійснюється на вимогу та в терміни, передбачені Правилами ринку. Оплату вартості Послуги, після коригування обсягів та вартості Послуг, Користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта надання Послуги (включно), або Акт надання Послуги щодо проведення донарахувань в минулих періодах (включно). Акти надання Послуги та акти коригування до актів надання Послуги та рахунки у відповідному розрахунковому періоді Виконавець ОСП направляє Користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає Користувачу два примірники Акта надання Послуги та/або акта коригування до актів надання Послуги в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом зі своєї сторони (п. 3.7 Договору).

Додатком № 4 до Договору визначено форму Акту надання послуг.

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулось до товариства з обмеженою відповідальністю "Солар Еко Парк" з вимогою №01/72973 від 22.11.2024р. про виконання умов договору про надання послуг з диспечерського (оперативно-технологічного) управління.

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулось до товариства з обмеженою відповідальністю "Солар Еко Парк" з вимогою №01/31967 від 22.05.2025р. про виконання умов договору про надання послуг з диспечерського (оперативно-технологічного) управління.

Під час розгляду справи встановлено, що за період з січня 2024 року по липень 2025 року сторонами складено Акти надання послуг, визначені умовами Договору та відповідачу надано рахунки на оплату.

За твердженням Позивача, за період з січня 2024 року по липень 2025 року ТОВ "СОЛАР ЕКО ПАРК" сплачено за послуги диспетчерського (оперативно-технологічного) управління 299 877,85 грн. 85 копійок. За період з січня 2024 року по липень 2025 року у ТОВ "СОЛАР ЕКО ПАРК" утворилась заборгованість в розмірі 31 833,54 грн.

Позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх порушених прав.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що ТОВ "СОЛАР ЕКО ПАРК" звернулось із заявою-приєднанням, що є Додатком № 1 до Договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, умови якого затверджено наказом НЕК "Укренерго" від 22.12.2023р. за № 742. За умовами Договору ОСП безперервно надає послугу з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, а Користувач зобов`язується здійснювати оплату за надану послугу. Розрахунковим періодом за Договором є 1 календарний місяць. Користувач здійснює поетапну оплату планової вартості послуги за кожну декаду розрахункового періоду та розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим. За період з січня 2024 року по липень 2025 року сторонами складено акти надання послуг та відповідачу надано рахунки на оплату. За вказаний період ТОВ "СОЛАР ЕКО ПАРК" сплачено 299 877 грн. 85 коп., при цьому утворилась заборгованість, у розмірі 31 833 грн. 54 коп. Суд встановив, що після надходження позовної заяви до канцелярії суду відповідачем сплачено заборгованість у сумі 31 833 грн. 54 коп., що є підставою для закриття провадження у справі у вказаній частині на підставі ч. 1 п. 2 ст. 231 ГПК України. Суд визнав обґрунтованим застосування позивачем приписів ст. 625 ЦК України та задовольнив вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Судові витрати розподілено пропорційно задоволеним позовним вимогам відповідно до ст. 129 ГПК України.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Причиною виникнення спору у цій справі стало питання наявності/відсутності підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості за надані послуги з диспетчерського ( оперативно-технологічного ) управління, 3% річних та інфляційних втрат нарахованих Позивачем у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем зобов`язання за договором в частині своєчасної оплати послуги.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище регулює Закон України «Про ринок електричної енергії».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії», учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

Згідно із п. 55 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії», оператор системи передачі - юридична особа, відповідальна за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії.

Пунктом 18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що диспетчерське управління - це оперативно-технологічне управління об`єднаною енергетичною системою України із забезпеченням надійного і безперебійного постачання електричної енергії споживачам з додержанням вимог енергетичної безпеки.

У відповідності до п. 51 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії», об`єднана енергетична система України (далі - ОЕС України) визначена, як сукупність електростанцій, електричних мереж, інших об`єктів електроенергетики, що об`єднані спільним режимом виробництва, передачі та розподілу електричної енергії при централізованому управлінні цим режимом.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про ринок електричної енергії», в електроенергетиці України діє єдина диспетчерська система оперативно-технологічного управління виробництвом, передачею, розподілом та споживанням електричної енергії. Функції диспетчерського (оперативно-технологічного) управління ОЕС України та організацію паралельної роботи з енергетичними системами інших держав здійснює оператор системи передачі. Диспетчерське (оперативно-технологічне) управління поширюється на суб`єктів господарювання, об`єкти електроенергетики яких підключені до ОЕС України. Диспетчерське (оперативно-технологічне) управління базується на принципах об`єктивності, прозорості та недискримінаційності і має забезпечувати належне функціонування ринку електричної енергії. Диспетчеризація встановлених генеруючих потужностей та використання міждержавних перетинів мають здійснюватися відповідно до кодексу системи передачі, правил ринку та інших нормативних документів, на основі економічних критеріїв та з урахуванням технічних обмежень системи.

Пунктом 1.4 підрозділу 1 Визначення основних термінів та понять розділу I. Загальні положення Кодексу системи передачі, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.18 № 309 визначено, що оперативно - технологічне управління ОЕС України визначається, як побудована за ієрархічною структурою система контролю параметрів та режимів роботи енергосистеми в цілому та обладнання кожного енергетичного об`єкта, що входить до її складу, у процесі виробництва, передачі та розподілу електричної енергії з метою управління цими процесами для підтримання заданих параметрів та режимів роботи шляхом реалізації комплексу дій, направлених на зміну технологічних режимів та/або оперативного стану обладнання енергооб`єктів, що складається з прийняття рішення, підготовки та надання оперативної команди і контролю за її виконанням.

Згідно із п.п.1.1-1.5 глави 1 розділу ХІІ Кодексу системи передачі управління режимами роботи ОЕС України з виробництва, передачі, розподілу та споживання електричної енергії для забезпечення здатності енергосистеми задовольняти сумарний попит на електричну енергію та потужність у кожний момент часу з дотриманням вимог енергетичної, техногенної та екологічної безпеки здійснюється шляхом диспетчерського ( оперативно-технологічного ) управління ( далі - диспетчерське управління ). Функції диспетчерського управління ОЕС України та організацію паралельної роботи з енергетичними системами інших держав здійснює ОСП. Диспетчерське управління поширюється на суб`єктів господарювання, об`єкти електроенергетики яких підключені до ОЕС України. Диспетчерське управління базується на принципах об`єктивності, прозорості та недискримінаційності та має забезпечувати належне функціонування ОЕС України та ринку електричної енергії згідно з вимогами Закону України «Про ринок електричної енергії» та відповідних нормативно-правових актів і нормативно-технічних документів. Усі оперативні команди і розпорядження ОСП, які надаються ним при виконанні функцій з диспетчерського управління, підлягають беззаперечному виконанню користувачами системи передачі/розподілу, за винятком випадків, передбачених пунктом 4.11 глави 4 цього розділу.

Як зазначалося раніше, укладений між сторонами договір про надання послуг з диспетчерського ( оперативно-технологічного ) управління від № 1095-03015-ПД від 01.01.2024р. за своєю правовою природою є договором надання послуг, а відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з частиною 2 ст. 193 ГК України сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Як вже зазначалося судом, згідно з п. 2.5. Договору, Користувач здійснює поетапну оплату планової вартості Послуги за кожну декаду розрахункового періоду згідно із зазначеною системою платежів і розрахунків: 1 платіж - до 18 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в першій декаді розрахункового періоду платіж; 2 платіж - до 28 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в другій декаді розрахункового періоду; 3 платіж - до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в розмірі планової вартості послуги, наданої в третій декаді розрахункового періоду.

Плановий обсяг Послуги що використовується для визначення планової вартості Послуги визначається на підставі даних Адміністратора комерційного обліку (далі АКО) за кожну декаду розрахункового періоду.

Пунктом 3.7 передбачено, що Користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг Послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання Послуги, наданих ОСП, або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронній формі.

Вартість фактично наданої Послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Акти надання Послуги направляються Користувачам до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).

За п. 4.2.1. Договору на Користувача покладено обов`язок своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки за Договором.

Як встановелно судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, за період з січня 2024 р. по липень 2025 р., сторонами складено акти надання послуг, на загальну суму 331 711,39 грн. та відповідачу надано рахунки на оплату.

За твердженням Позивача, за вказаний період ТОВ "СОЛАР ЕКО ПАРК" сплачено 299 877 грн. 85 коп., при цьому утворилась заборгованість, у розмірі 31 833 грн. 54 коп.

Місцевий господарський суд, пославшись на погашення суми основного боргу у повному обсязі, закрив провадження у справі у вказаній частині, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо закриття провадження в частині суми основного боргу, у розмірі 31833,54 грн., з огляду на наступне.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки.

Отже, особа, яка звертається до суду з позовом повинна довести конкретні факти порушення її прав та інтересів, та підтвердити, що її права та законні інтереси буде захищено та відновлено з допомогою певного способу захисту, визначеного у позові.

З урахуванням наведеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Пунктом 2 частини першої статті 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Відсутність предмета спору на момент звернення з позовом до суду свідчить про відсутність порушеного права позивача, а тому є підставою для відмови у позові, а не для закриття провадження у справі.

Позовна заява у даній справі сформована в системі «Електронний суд» 11.09.2025р..

До дати направлення позовної заяви відповідач сплатив 26 670,00 грн., про що свідчить платіжна інструкція № 1247 від 08.09.2025р., з призначенням платежу: «за послугу з диспетчерського (оперативно- технологічного) управління за липень 2025р., в т.ч. ПДВ -20% 4445грн.»).

Платіжним дорученням № 509 від 15.02.2025 р., відповідачем сплачено кошти, у розмірі 8137,16 грн., з призначенням платежу: «за послугу з диспетчерського (оперативно- технологічного) управління за грудень 2023 р., січень 2024 р.». Сума сплачена за цим платіжним дорученням складається з: 2973,62 грн. - сплата заборгованості за грудень 2023р., відповідно Акту надання послуг від 31.12.2023р. та 5163,54 грн. - сплата заборгованості за січень 2024 р., відповідно акту надання послуг від 31.01.2024 р..

Таким чином, оскільки сума основного боргу, у розмірі 31 833,54 грн. була оплачена відповідачем до дня направлення позову 11.09.2025р., наявні підстави стверджувати, що борг у цій сумі, та відповідно спір у цій частині, був відсутній станом на дату подання позову.

За викладеного, суду першої інстанції слід було відмовити у стягненні основного боргу у сумі 31 833,54 грн..

Вказане суд першої інстанції не врахував, тому рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження в частині стягнення суми основного боргу, у розмірі підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог.

При цьому, слід зазначити на тому, що платіжна інструкція № 1292 від 20.09.2025р. з призначенням платежу за серпень 2025 р. виходить за межі зазначеного в позові періоду з січня 2024 р. по липень 2025р. і не може слугувати підставою для висновку суду про сплату заборгованості після подання позову.

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних за загальний період прострочення з 19.01.2024р. по 27.08.2025р., у сумі 791 грн. 57 коп. та інфляційних втрат за загальний період 19.01.2024р. по 27.08.2025р., в сумі 461 грн. 75 коп., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу, не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція). Аналогічний висновок, викладено у постановах Верховного Суду від 08.11.2022р. у справі № 910/21124/20, 13.03.2024р. у справі № 904/5899/21.

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Питання розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання також було предметом розгляду об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19, за наслідками розгляду якого об`єднана палата в постанові від 26.06.2020р. виклала правовий висновок про те, що при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

Отже, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: - час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; - час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020р. № 910/13071/19.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2019р. у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019р. у справі № 924/312/18, від 05.07.2019р. у справі № 905/600/18.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів вважає помилковими твердження апелянта про те, що розрахунок позивача 3% річних та інфляційних втрат є зловживанням з боку Позивача, тому не може бути прийнятий судом до уваги.

Перевіривши розрахунок заборгованості, здійснений Позивачем, колегія суддів встановила наступне.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат по Акту надання послуги № ДУА-0004365 від 31.01.2024р. за січень 2024р., на загальну суму 5 163,54 грн.

Як вже зазначалось вище, умовами п. 3.7 договору, сторони визначили, що оплату вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акту надання послуги (включно) або Акт надання послуги щодо проведення донарахувань в минулих періодах (включно).

Послуга була повністю сплачена відповідачем 15.02.2024р., про що свідчить платіжне доручення № 509 від 15.02.2025р., отже, строки оплати послуг, у даному випадку, відповідачем не були порушені.

Відповідно, нарахування Позивачем суми 3% річних та інфляційних втрат, за вказаним Актом, є безпідставним.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат по Акту надання послуги № ДУА-0018265 від 31.07.2025р. за липень 2025р., на загальну суму 26 670,00 грн.

Матеріали справи свідчать, що послуга була повністю сплачена відповідачем лише 08.09.2025р., тобто, мало місце прострочення зобов`язання. Прострочення строку оплати становить 23 дні.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних, колегія суддів дійшла висновку, що обгрунтованим є розмір 50,42 грн. (розхрахунок здійнено наступним чином: період прострочення: 16.08.2025р. - 08.09.2025р., сума заборгованості = 26670.00 грн., кількість днів прострочення = 23; сума санкції = 26 670.00*3/100/365*23 = 50.42 грн.).

Здійснивши власний розрахунок суми інфляційних втрат по Акту надання послуги № ДУА-0018265 від 31.07.2025р. за липень 2025р., на загальну суму 26 670,00 грн., колегія суддів дійшла висновку, що інфляційні втрати по вказаному Акту, за період з 16.08.2025р. - 08.09.2025р. не нараховуються, оскільки індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Розрахунок було здійснено наступним чином: (період прострочення: 16.08.2025р. - 08.09.2025р.; сума заборгованості = 26670.00 грн.; індекси інфляції за кожен місяць періоду прострочення: серп. 2025 = 99.8; сукупний індекс інфляції = 99.8:100 (серп. 2025) = 0.99800000, інфляційне нарахування = 26670.00 * 0.99800000 -26670.00 = -53.34 грн.).

Приймаючи до уваги вищевказані детальні розрахунки, які зроблені судовою колегією з врахуванням умов договору, підсумовуючи наведені розрахунки, апеляційний суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню лише сума 3% річних, у розмірі 50,42 грн.. В решті позову слід відмовити.

Доводи Скаржника про те, що суд першої інстанції не постановив ухвали в порядку ст. 176 ГПК України після ухвали від 11.11.2025р. про залишення позовної заяви без руху, колегія суддів, до уваги не приймає, з огляду на наступне.

11.09.2025р. ПрАТ НЕК «УКРЕНЕРГО» звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛАР ЕКО ПАРК» про стягнення заборгованості.

16.09.2025 р. ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області позовну заяву залишено без руху та зобов`язано Позивача протягом 10 днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме: надати відомості про наявність або відсутність електронного кабінету позивача та відповідача відповідно до частини шостої статті 6 ГПК України.

25.09.2025р. у чіткій відповідності до приписів ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2025р. (отриманою Позивачем через систему «Електронний суд» 18.09.2025 р.) НЕК «УКРЕНЕРГО» було усунуто недоліки позовної заяви.

29.09.2025 р. ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області позовну заяву НЕК «УКРЕНЕРГО» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

11.11.2025р. ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області повторно позовну заяву НЕК «УКРЕНЕРГО» залишено без руху та зобов`язано Позивача протягом 5 днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме надати обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

14.11.2025р. через підсистему «Електронний суд Позивачем подано: заяву про часткове закриття провадження у справі № 904/5183/25 (Вихідний № 01/69672 від 14.11.2025р.); заяву про усунення недоліків позовної заяви (Вихідний № 01/69676 від 14.11.2025р.)

Відповідно до ст. 174 ГПК України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу.

Таким чином, долучивши до матеріалів справи заяву про усунення недоліків позовної заяви з додатками (Вихідний № 01/69676 від 14.11.2025р.). НЕК «УКРЕНЕРГО» вчасно та в повному обсязі виконало приписи ухвали суду від 11.11.2025 р. про залишення позову без руху. Наявність в матеріалах справи № 904/5183/25 ухвали суду першої інстанції від 29.09.2025 р. про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі не вимагає винесення ухвали про повторне відкриття провадження у справі.

Позиція суду апеляційної інстанції щодо вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої та апеляційної інстанції.

Як вже зазначалось вище, в апеляційній скарзі Відповідач просить суд розподілити судові витрати понесені Товариством у зв`язку з переглядом справи № 904/5183/25 у суді апеляційної інстанції та стягнути з Позивача судові витрати по сплаті судововго збору, у розмірі 3 633,60 грн., 20 000,00 грн., в якості відшкодування судових витрат понесених Відповідачем в суді першої інстанції та 10 000,00 грн., в якості відшкодування судових витрат понесених Відповідачем в суді апеляційної інстанції.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 16 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною першою статті 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У частині третій цієї ж статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1)попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2)визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3)розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із частинами першою, другою статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно із ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 Господарського процесуального кодексу України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити у першій заяві по суті спору попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20. постанови Верховного Суду від 19.07.2021 у справі №910/16803/19).

З матеріалів справи вбачається, що першою заявою по суті спору з боку відповідача була заява про закриття провадження у справі, в якій відповідач одночасно заявив про його витрати на правничу допомогу, в розмірі 20 000,00 грн..

На підтвердження понесення ним таких витрат та їх розміру товариством надані копії: Договір про надання правничої допомоги від 12.12.2025., Додаток 1 до Договору про наданняпраової (правничої) допомоги від 02.10.2025р.(а.с.79, т.2), рахунок №01 від 02.10.2025р., на суму 20 000,00 грн., платіжну інструкцію №1306 від 04.10.2025р., на суму 20 000,00 грн., ордеру серії АЕ № 1400038 від 02.10.2025р. та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2612 від 27.08.2012р..

Так, 02.10.2025 р., між Товариством з обмеженою відповідальністю "СОЛАР ЕКО ПАРК" та Адвокатським об`єднанням «Біднягін і партнери» було укладено договір про надання правничої допомоги №02-10/01, за умовами п. 1.2 якого, Адвокатське об`єднання надає наступну правову (правничу) допомогу: підготовка та подання процесуальних заяв Клієнта у справі № 904/5183/25 у т.ч. зустрічного позову; захист законних прав та інтересів Клієнта в господарській справі № № 904/5183/25; підготовка та подання необхідних процесуальних документів, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, пов`язаних з розглядом вищезазначеної справи в Господарському суді, у тому числі, але не виключно, за допомогою підсистеми Електронний Суд та під час розгляду цієї справи у суді.

Відповідно до п.5.2. договору, за надану в межах цього договору правову допомогу Клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар у наступному розмірі: 30 000,00 (тридцять тисяч) гривень, яка перераховується на банківський рахунок Адвокатського об`єднання у наступному порядку: 20 000,00 грн. фіксований гонорар за правову (правничу) допомогу в господарській справі надану Клієнту в суді першої інстанції; 10 000, 00 грн. фіксований гонорар за правову (правничу) допомогу в господарській справі надану Клієнту в суді апеляційної інстанції.

Отже, у договорі про надання правничої допомоги погоджено між сторонами фіксовану суму оплати послуг адвоката і така оплата не залежить від кількості фактично здійснених дій адвоката, а тому не потребує детального розрахунку та опису дій, які вчинив адвокат, а також договором не передбачено складання акту прийому передачі виконаних робіт.

В матеріалах справи наявний ордер про представництво в Господарському суді Дніпропетровської області інтересів ТОВ "СОЛАР ЕКО ПАРК" адвокатом Сагайдаком Андрієм Васильовичем.

Згідно платіжної інструкції №1306 від 04.10.2025р., ТОВ "СОЛАР ЕКО ПАРК" сплачено адвокату Адвокатському об`єднанню «Біднягін і партнери» 20 000,00 грн. з призначенням платежу: "Оплата гонорару за надання правничої допомоги згідно договору №02-10/01 від 02.10.2025 р., рахунок №01 від 02.10.2025 року без ПДВ".

Отже, платіжна інструкція свідчить про оплату послуг адвоката, саме у фіксованій сумі, яка погоджена договором.

Проаналізувавши наведений вище опис робіт, апеляційний суд вважає, що відображена у ньому інформація про характер наданих адвокатом послуг відповідає документам і інформації, що містяться у матеріалах даної справи.

Між тим, за сталою практикою Верховного суду, свобода сторін у визначенні розміру на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Тобто, домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання.

При цьому, вирішуючи питання розподілу судових витрат за надання правової допомоги, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи розумність цих витрат.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку, підготовка та складення заяви про закриття провадження у справі не вимагали значного обсягу юридичної роботи, не потребували додаткового вивчення додаткових джерел права чи законодавства, яке регулює спірні правовідносини та не потребував для фахівця в галузі права такої кількості затраченого часу для складення вказаної за змістом заяви. Крім того, варто зазначити, що співмірність часу, витраченого на надання послуги подання заяви також належним чином не доведена представником відповідача, адже як вбачається з матеріалів справи заява подавалася представником відповідача через систему Електронний суд, що у свою чергу, з огляду на швидкість електронного документообміну, не потребує значних витрат часу на таке подання. При цьому, розгляд справи здійснювався у письмовому провадженні без виклику сторін.

За вказаних обставин та з огляду на фактичний об`єм послуг, наданих адвокатом, колегія суддів апеляційного господарського суду, надавши оцінку співмірності суми витрат зі складністю та об`ємом справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, враховуючи наявність клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу у справі № 904/5183/25, вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню до 5 000, 00 грн.. Така сума, на переконання судової колегії, є обґрунтованою, відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності її розміру, є співрозмірною зі складністю справи та виконаними адвокатом робіт (наданими послугами).

Разом з тим, відповідно до ч.4 ст. 129 ГПК України, у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Здійснюючи розподіл понесених відповідачем судових витрат на оплату професійної правничої допомоги, понесених під час розгляу справи в суді першої ністанції, приймаючи до уваги наслідки вирішення даної справи - часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу в цій частині пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, колегія суддів враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 10.12.2020р. у справі № 912/2554/19.

Як вже зазначалось вище, в позовній заяві позивач просив стягнути суму заборгованості за послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління у розмірі 31 833 грн. 54 коп., інфляційних втрат 461 грн. 75 коп., 3% річних 791 грн. 57 коп. та судових витрат у справі. В подальшому, Позивач надав заяву у якій просив суд закрити провадження у справі щодо стягнення 31833 грн. 54 коп. в зв`язку з відсутністю предмету спору. Решту позовних вимог просив задовільнити. Також позивач просив суд відмовити відповідачу у стягненні 20000 грн. судових витрат. Відповідач надав заяву про закриття провадження у справі. Просив суд стягнути з позивача судові витрати 20 000 грн. За результатами розгляду позову, суд першої інстанції позов задовольнив частково. Стягнув з товариства з обмеженою відповідальністю "Солар Еко Парк" на користь приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" інфляційні втрати 461 грн. 75 коп., 3% річних 791 грн. 57 коп., судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп. Провадження у справі в частині стягнення 31 833 грн. 54 коп. закрив.

Судом апеляційної інстанції рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2025р. у справі № 904/5183/25 скасовано, прийнято нове рішення. Позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Солар Еко Парк" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 3% річних, у розмірі 50 грн. 42 коп., судовий збір, в сумі 3 грн. 69 коп.. У решті позову відмовлено.

З огляду на викладене та виходячи із пропорційності задоволення судом позовної заяви, колегія суддів дійшла висновку, що до відшкодування підлягають витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачем у Господарсьму суді Дніпропетровської області, в розмірі 4 992,38 грн., з відмовою в іншій частині вимог.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем у суді апеляційої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Під час розгляду Центральним апеляційним господарським судом даної справи, при поданні апеляційної скарги, відповідач одночасно заявив про його витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, в розмірі 10 000 грн.

На підтвердження понесення ним таких витрат та їх розміру товариством надані копії: Договір про надання правничої допомоги від 12.12.2025., Додаток 1 до Договору про наданняпраової (правничої) допомоги від 02.10.2025р. (а.с.79, т.2), свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2612 від 27.08.2012р..

В матеріалах справи наявний ордер серії АЕ № 1437221 від 04.12.2025р. про представництво в Центральному апеляційному господарському суді інтересів позивача адвокатом Сагайдаком Андрієм Васильовичем.

Як вже зазначалось вище, 02.10.2025 р., між Товариством з обмеженою відповідальністю "СОЛАР ЕКО ПАРК" та Адвокатським об`єднанням «Біднягін і партнери» було укладено договір про надання правничої допомоги №02-10/01, за умовами п. 1.2 якого, Адвокатське об`єднання надає наступну правову (правничу) допомогу: підготовка та подання процесуальних заяв Клієнта у справі № 904/5183/25 у т.ч. зустрічного позову; захист законних прав та інтересів Клієнта в господарській справі № № 904/5183/25; підготовка та подання необхідних процесуальних документів, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, пов`язаних з розглядом вищезазначеної справи в Господарському суді, у тому числі, але не виключно, за допомогою підсистеми Електронний Суд та під час розгляду цієї справи у суді.

Відповідно до п.5.2. договору, за надану в межах цього договору правову допомогу Клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар у наступному розмірі: 30 000,00 (тридцять тисяч) гривень, яка перераховується на банківський рахунок Адвокатського об`єднання у наступному порядку: 20 000,00 грн. фіксований гонорар за правову (правничу) допомогу в господарській справі надану Клієнту в суді першої інстанції; 10 000, 00 грн. фіксований гонорар за правову (правничу) допомогу в господарській справі надану Клієнту в суді апеляційної інстанції.

Отже, у договорі про надання правничої допомоги погоджено між сторонами фіксовану суму оплати послуг адвоката і така оплата не залежить від кількості фактично здійснених дій адвоката, а тому не потребує детального розрахунку та опису дій, які вчинив адвокат, а також договором не передбачено складання акту прийому передачі виконаних робіт.

Доказів оплати вартості наданих юридичних послуг матеріали справи не містять.

Разом з тим, при вирішенні питання розподілу витрат відповідача на правничу допомогу апеляційний господарський суд враховує правові висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019р. по справі № 922/445/19, згідно з якими, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/ третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, господарський суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч.5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

З урахуванням викладеного, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує на підставі наданої заяви, яка вказує на неспівмірність витрат, наданим послугам.

Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 05.03.2020 р. у справі № 911/471/19.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц).

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 15.09.2021р. у справі №924/675/20, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менше, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України.

Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022р. у справі №922/1964/21 зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У розгляді заяви суд, зокрема, враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021р. у справі № 910/20852/20, додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023р. у справі № 927/153/22).

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що немає очевидних підстав стверджувати, що необхідна підготовка до розгляду цієї справи при апеляційному її перегляді (підготовка апеляційної скарги) вимагала значного обсягу юридичної роботи та потребувала значних витрат часу представника Товариства з обмеженою відповідальністю СОЛАР ЕКО ПАРК.

З огляду на вказане, судова колегія зазначає, що виходячи із загальних засад цивільного та процесуального законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи всі аспекти справи у сукупності, розмір заявлених витрат представника Товариства з обмеженою відповідальністю СОЛАР ЕКО ПАРК на правничу допомогу у вказаній сумі не відповідає критерію розумності їх розміру, є неспівмірними з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), обсягом наданих адвокатом послуг, а тому, мають надмірний характер. Отже, їх розмір є завищеним, що для позивача буде становити надмірний фінансовий тягар, а тому, з урахуванням наданих заявником доказів в обґрунтування понесених судових витрат на правничу допомогу, заперечень, заявлених позивачем, судова колегія вважає, що останні підлягають зменшенню до 3 000 грн. Така сума, на переконання судової колегії, є обґрунтованою, відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності її розміру, є співрозмірною зі складністю справи та виконаними адвокатом робіт (наданими послугами).

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Здійснюючи розподіл понесених відповідачем судових витрат на оплату професійної правничої допомоги, понесених у суді апеляційної інстанції, приймаючи до уваги наслідки вирішення даної справи - часткове задоволення апеляційної скарги, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу в цій частині пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Так, за вимогами апеляційної скарги, поданої ТОВ СОЛАР ЕКО ПАРК до Центрального апеляційного господарського суду, останній просив переглянути та скасувати рішення в частині стягнення інфляційних втрат 461 грн. 75 коп., 3% річних 791 грн. 57 коп., із залишенням позову Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "УКРЕНЕРГО" без розгляду на підст. підп. 8 част. 1 ст. 226 ГПК України. За результатами розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу задовольнив частково, прийняв нове рішення, про стягнення з відповідача лише суму 3% річних, в розмірі 50,42 грн., в задоволенні решти позову відмовлено.

З огляду на викладене та виходячи із пропорційності задоволення судом апеляційної інстанції апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛАР ЕКО ПАРК", колегія суддів дійшла висновку, що до відшкодування підлягають витрати на професійну правничу допомогу, понесені у Центральному апеляційному господарсьму суді, в розмірі 2 995,43 грн., з відмовою в іншій частині.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛАР ЕКО ПАРК" підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2025р. у справі №904/5183/25 слід скасувати в частині закриття провадження щодо стягнення суми основного боргу, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог; стягнути 3% річних, у розмірі 50 грн. 42 коп., судовий збір, в сумі 2422 грн. 40 коп.; в решті позовних вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат - відмовити.

З огляду на викладене, здійснивши дослідження сукупності наявних в матеріалах справи доказів, що стосуються предмета спору з урахуванням правил та критеріїв оцінки доказів визначених ГПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення господарського прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а зазначене рішення суду підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення, яким позов слід задовольнити частково.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Рішення господарського суду зазначеним вимогам не відповідає.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу частково знайшли своє підтвердження.

На підставі викладеного, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом порушені норми процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, яке відповідно до ст. 277 ГПК України підлягає скасуванню та ухваленню нове рішення про часткове задоволення позову.

10. Судові витрати

Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛАР ЕКО ПАРК" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2025р. у справі № 904/5183/25 - скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Солар Еко Парк" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 3% річних, у розмірі 50 грн. 42 коп., судовий збір, в сумі 3 грн. 69 коп., про що видати наказ.

У решті позову - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Солар Еко Парк" 4 992,38 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, 2 995,43 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції та 3628,06 грн. судового збору за подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду, про що видати наказ.

Видачу відповідних наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус