ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"12" березня 2026 р. м. Київ Справа № 911/639/26

Суддя Бабкіна В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Соборна, буд. 193, офіс 7)

та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Труд» (04071, м. Київ, вул. Кожум`яцька, буд. 10-А, офіс 2),

за участі третіх осіб:

1) Державного підприємства «Сетам» (01001, м. Київ, вул. Стрілецька 4-6),

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Плисецький гранітний кар`єр» (08622, Київська обл., Фастівський р-н, с. Плесецьке, ГРАНКАР`ЄР),

про визнання недійсними результатів торгів,

Без виклику представників учасників процесу

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява б/н від 06.03.2026 р. (вх. № 9254 від 09.03.2026 р.) ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Труд», за участі третіх осіб Державного підприємства «Сетам» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Плисецький гранітний кар`єр» (далі - ТОВ "ПГК"), про визнання недійсними результатів торгів, за якою позивач просить суд визнати недійсними результати торгів згідно Протоколу № 463706 (реєстраційний номер лота: 381718) про проведення електронних торгів, які відбулися 31.01.2020 року, з продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Плисецький гранітний кар`єр» (, адреса місцезнаходження: Київська область, Фастівський р-н, с. Плесецьке, Гранкар`єр) в розмірі 96250 грн., що становить 30,8%.

Разом із позовною заявою до Господарського суду Київської області позивачем було подано заяву б/н від 06.03.2026 р. (вх. № 1897 від 09.03.2026 р.) про забезпечення вказаного позову про визнання недійсними результатів торгів, яку було повернуто ухвалою Господарського суду Київської області від 09.03.2026 р.

11.03.2026 р. через систему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області надійшла заява б/н від 11.03.2026 р. (вх. № 2012 від 11.03.2026 р.) про забезпечення вказаного позову про визнання недійсними результатів торгів, за якою позивач просить суд: вжити заходи забезпечення позову ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича, ТОВ «Торговий дім «Труд», треті особи - ДП «Сетам», ТОВ «Плисецький гранітний кар`єр», про визнання торгів з реалізації частки в статутному капіталі недійсними, шляхом заборони державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань, нотаріусам, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, комісіям, технічним адміністраторам Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань, іншим органам чи особам, які виконують функції в сфері державної реєстрації, вчиняти в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань реєстраційні дії щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Плисецький гранітний кар`єр» (ідентифікаційний код 03577160), до моменту вирішення справи за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича, ТОВ «Торговий дім «Труд», треті особи ДП «Сетам», ТОВ «Плисецький гранітний кар`єр», про визнання торгів з реалізації частки в статутному капіталі недійсними по суті, та набрання рішенням суду у даній справі законної сили.

Як слідує із заяви, в якості підстави для забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань реєстраційні дії щодо ТОВ «Плисецький гранітний кар`єр» позивач посилається на проведені з порушенням законодавства електронні торги в рамках виконавчого провадження, за результатами яких було продано частку у розмірі 30,8% у статутному капіталі ТОВ «Плисецький гранітний кар`єр». Як зазначає позивач, на день проведення електронних торгів такої частки у товариства не існувало. Разом з тим, торги з продажу частки ТОВ «ПГК» в розмірі 30,8% відбулися і переможцем було визнано ТОВ «Торговий дім «Труд». На момент проведення торгів питання щодо існування частки було спірним і офіційні відомості з ЄДР підтверджували відсутність у ТОВ «ПГК» частки в статутному капіталі в розмірі 30,8%, однак, незважаючи на це, приватний виконавець ОСОБА_2 допустив проведення торгів та реалізацію неіснуючої частки в статутному капіталі товариства.

Водночас, позивач є спадкоємицею учасника товариства, частка якого складала 203255,00 грн., що становить 94,4% статутного капіталу товариства, яка, відповідно, в своїх позовних вимогах просить суд визнати недійсними результати торгів згідно Протоколу № 463706 (реєстраційний номер лота: 381718) про проведення електронних торгів, які відбулися 31.01.2020 року, з продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Плисецький гранітний кар`єр» в розмірі 96250 грн., що становить 30,8%. Отже, в разі задоволення позову результати проведених торгів з продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ПГК» в розмірі 96250 грн., що становить 30,8%, будуть визнані недійсними, а отже підстави для вступу ТОВ «Торговий дім «Труд» до складу учасників товариства будуть відсутні.

Також заявник зазначає, що незважаючи на те, що торги відбулися 31.01.2020 року, ТОВ «Торговий дім «Труд» до цього часу не стало учасником ТОВ «ПГК» через судові спори, які тривають з 2020 року. Разом з тим, судами розглядається справа за позовом ТОВ «Торговий дім «Труд» про визначення розміру статутного капіталу та визначення частки учасників ТОВ «ПГК» (справа № 911/1669/25), і після отримання позитивного рішення суду апеляційної інстанції ТОВ «Торговий дім «Труд» зможе зареєструвати таке рішення та увійти до складу учасників ТОВ «ПГК».

У зв`язку з наведеним позивач і звернулась до суду із вказаною вище заявою про забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «Плисецький гранітний кар`єр».

Слід зазначити, що за приписами ч.ч. 1, 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 4 ч. 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому судових рішень і задоволених вимог позивача.

Водночас, забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 р. у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 р. у справі № 910/20479/17, від 11.09.2018 р. у справі № 922/1605/18,від 21.01.2019 р. у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 р. у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 р. у справі № 904/1417/19 та ін.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процессу. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.04.2018 р. у справі № 922/2928/17, від 05.08.2019 р. у справі № 922/599/19.

Крім того, під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у справах № 914/2157/19 від 20.07.2020 р., № 910/19256/16 від 10.04.2018 р., № 910/20479/17 від 14.05.2018 р., № 922/1605/18 від 11.09.2018 р., № 909/526/19 від 14.01.2019 р., № 925/288/17 від 25.01.2019 р., № 904/1417/19 від 26.09.2019 р.

Отже, під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами.

Водночас, не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

У разі звернення особи до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення при задоволенні якої не вимагатиме примусового виконання, має застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, позаяк позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.08.2018 р. у справі № 910/1040/18.

З урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 Господарського процесуального кодексу України, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, вирішуючи питання про забезпечення позову, суди перевіряють, а заявник відповідно повинен навести суду достатні підстави для застосування того чи іншого виду забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен встановити наявність обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Поряд з цим, постановляючи ухвалу про заборону вчиняти певні дії, суд має визначити, які саме дії забороняється вчиняти, а також визначити коло осіб яким судом заборонено вчиняти певні дії з метою забезпечення позову. Відсутність вказівки у судовому рішенні на чітко окреслене вичерпне коло реєстраційних дій, що забороняються вчиняти, створює умови для потенційного обмеження прав та законних інтересів юридичної особи, ризик втручання в її господарську діяльність (такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19.12.2024 р. у справі № 910/8594/24, від 16.12.2025 р. у справі № 910/7726/25).

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 16.01.2026 р. у справі № 916/3668/25, приймаючи ухвалу про заборону вчиняти певні дії, суд має визначити, які саме дії забороняється вчиняти.

При цьому, засіб забезпечення у вигляді заборони державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань, нотаріусам, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, комісіям, технічним адміністраторам Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань, іншим органам чи особам, які виконують функції в сфері державної реєстрації, вчиняти в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань реєстраційні дії щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Плисецький гранітний кар`єр», про який просить позивач, не є встановленням/обмеженням/належною конкретизацією переліку реєстраційних дій, щодо вчинення яких встановлено заборону. Навпаки, така заборона має загальний характер, адже поширюється на всі, тобто будь-які реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно, за висновком суду, в даному випадку вжиття забезпечення позову у вигляді заборони проведення будь-яких реєстраційних дій виходить за межі предмета спору, що не відповідає вимогам співмірності, адекватності, розумності та збалансованості інтересів сторін.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у вказаній постанові Верховного Суду від 16.01.2026 р.

Водночас, слід відзначити, що будь-якого переліку конкретних реєстраційних дій, про заборону яких просить позивач, заявником не зазначено.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 б/н від 11.03.2026 р. (вх. № 2012 від 11.03.2026 р.) про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у разі відмови у задоволенні такої заяви покладається на позивача (заявника).

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 232, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 б/н від 11.03.2026 р. (вх. № 2012 від 11.03.2026 р.) про забезпечення позову відмовити.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала господарського суду оскаржується в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 12.03.2026 р.

Суддя В.М. Бабкіна