ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/1303/25

Суддя Господарського суду Закарпатської області Лучко Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Піпар А.Ю.

Розглянув матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Юкон», м. Київ

відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сіль Закарпаття», с. Теребля Тячівського району Закарпатської області

про стягнення 1 801 244,08 грн

За участю представників:

позивача не з`явився;

відповідача не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Юкон» звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сіль Закарпаття» 1 800 000,00 грн боргу та 1244,08 грн відсотків посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором відсоткової позики №Ю(П)-22/09-5 від 22 вересня 2022 року.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/1303/25 визначено головуючого суддю Лучка Р.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 листопада 2025 року.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 24 листопада 2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, постановив розглянути спір за правилами загального позовного провадження, встановив учасникам справи процесуальні строки для подання заяв по суті спору та призначив підготовче засідання на 16 грудня 2025 року.

За наслідками проведеного у справі підготовчого провадження, з огляду на вирішення у підготовчому засіданні зазначених у частині 2 ст. 182 ГПК України питань, що підлягали з`ясуванню судом, ухвалою суду від 16.12.2025 постановлено підготовче провадження закрити та призначити судовий розгляд справи по суті на 27.01.2026 року.

В судовому засіданні оголошувалися перерви до 18.02.2026 та до 10.03.2026 у зв`язку з непрацездатністю системи фіксування судового засідання технічними засобами ЄСІТС, неявкою представника відповідача та з огляду на подане останнім клопотання.

В судовому засіданні 10.03.2026 судом заслухано вступне слово позивача та з урахуванням наявних технічних проблем, що унеможливили участь продовження участі представника відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції в судовому засіданні оголошено перерву до 17.03.2026 року.

Окрім того, протокольною ухвалою суду від 10.03.2026 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про відкладення судового засідання з метою мирного врегулювання спору між сторонами з огляду на заявлені з даного приводу заперечення позивача із зазначенням відсутності передумов для такого мирного врегулювання.

В судове засідання 17.03.2026 представники сторін не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення розгляду справи були повідомлені належним чином у встановленому законом порядку шляхом надіслання ухвали від 10.03.2026 до електронних кабінетів учасників справи, що підтверджується довідками про доставку електронного листа від 10.03.2026 року, відповідач причини неявки суд не повідомив.

17 березня 2026 року позивачем у справі через систему «Електронний суд» подано заяву від 17.03.2026 про розгляд справи за його відсутності.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Згідно з приписами ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому відповідно до ст. 202 ГПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, з огляду на встановлені у ст. 195 ГПК України строки розгляду справи та ту обставину, що відповідно до ухвали суду від 10.03.2026 явка повноважних представників сторін в судовому засіданні не визнавалася обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з повернення отриманої за Договором відсоткової позики № Ю(П)-22/09-5 від 22.09.2022 позики в загальній сумі 1 800 000,00 грн, з вимогами про стягнення якої разом з нарахованими позивачем відсотками за користування позикою в сумі 1244,08 грн і подано даний позов до Господарського суду.

Заперечення (відзив) відповідача.

Відповідачем не подано відзив на позов за правилами ст.ст. 165, 178 ГПК України.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

22 вересня 2022 року між Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Юкон», як Позикодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сіль Закарпаття», як Позичальником, укладено Договір відсоткової позики №Ю(П)-22/09-5 (надалі Договір), за умовами п. 1.1. якого Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти в розмірі, установленому Договором, а Позичальник, в свою чергу, зобов`язується повернути їх Позикодавцю, а також сплатити відсотки в розмірі та порядку, встановлених Договором.

Відповідно до п. 2.1. Договору сума позики за Договором становить 9 700 000,00 грн (без ПДВ). Сума позики перераховується на поточний рахунок Позичальника повністю або частково протягом строку дії цього Договору.

Позикодавець перераховує суму позики в безготівковому порядку на поточний рахунок Позичальника (п. 3.1. Договору).

За змістом п. 4.1. Договору датою повернення позики є 30 вересня 2025 року.

Порядок повернення суми позики сторонами визначено у розділі 5 Договору, за змістом п.п. 5.1.-5.4. якого Позичальник зобов`язаний повернути суму позики (або неповернену її частину в разі дострокового погашення частини позики) в термін, встановлений в п. 4.1 цього Договору.

Сума позики підлягає поверненню шляхом її перерахування на поточний рахунок Позикодавця.

Днем повернення позики (її частини) вважається день зарахування суми позики (її частини) на поточний рахунок Позикодавця.

У будь-який момент суму позики (її частину) може бути достроково повернуто Позичальником у порядку, передбаченому п. 5.2. Договору.

Положеннями п. 11.1. Договору визначено, що він набуває чинності з моменту надання Позикодавцем суми позики Позичальнику та діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за Договором.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору 22 вересня 2022 року Позикодавцем надано Позичальнику позику в сумі 9 700 000,00 грн шляхом їх перерахування на зазначений в Договорі розрахунковий рахунок ТОВ «Торговий дім «Сіль Закарпаття» НОМЕР_1 в АТ «ВСТ Банк», що підтверджується долученою до позовної заяви копією платіжної інструкції №478 від 22.09.2022 та не заперечено відповідачем у справі.

В подальшому 22 серпня 2023 року Позичальником повернуто частину отриманої від Позикодавця суми позики в розмірі 8 900 000,00 грн, про що свідчить долучена до позовної заяви копія платіжної інструкції №13 від 22.08.2023, а Позикодавцем, в свою чергу, в межах визначеного в п. 2.1. Договору ліміту позики (9 700 000,00 грн) та у визначеним даним пунктом порядку згідно з платіжною інструкцією №680 від 30.10.2023 надано Позичальнику додатково 1 000 000,00 грн позики.

За твердженням позивача, відповідачем не виконано зобов`язання з повернення в повному обсязі отриманої в сумі 9 700 000,00 грн позики у визначений Договором строк (до 30.09.2025), у зв`язку з чим, з урахуванням часткового повернення позики в розмірі 8 900 000,00 грн (22.08.2023) та додаткового надання позики на суму 1 000 000,00 грн (30.10.2023) станом на 19.11.2025 (дата оформлення позовної заяви) неповернутою відповідачем за Договором є позика в розмірі 1 800 000,00 грн, стягнення якої разом з нарахованими позивачем відсотками за її користуванням є предметом судового розгляду у цій справі.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

За положеннями ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (тут і надалі ГК України в редакції на час виникнення спірних правовідносин) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Аналогічні за змістом норми містяться і в ст.ст. 509, 526 Цивільного кодексу України.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами правочин є договором позики.

В силу ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частиною 1 статті 530 ЦК України обумовлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін ).

При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем на виконання умов укладеного між сторонами Договору отримано від позивача в позику грошові кошти на суму 9 700 000,00 грн (платіжна інструкція №478 від 22.09.2022) та на суму 1 000 000,00 грн (№680 від 30.10.2023), які, з урахування положень п.п. 4.1., 5.1-5.4. Договору, повинні були бути повернуті Позичальником Позикодавцю в строк до 30.09.2025. При цьому, доказів виконання ТОВ «Торговий дім «Сіль Закарпаття» означених умов Договору та повернення отриманих від АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Юкон» в позику грошових коштів в повному розмірі, - суду не надано.

З урахуванням наведеного, слід дійти висновку про порушення ТОВ «Торговий дім «Сіль Закарпаття» взятих на себе зобов`язань щодо повернення в повному розмірі позивачу позики, наданої відповідно до Договору відсоткової позики №Ю(П)-22/09-5 від 22.09.2022, у зв`язку з чим, з урахуванням часткового повернення позики в сумі 8 900 000,00 грн (платіжна інструкція №13 від 22.08.2023) на час розгляду справи в суді за відповідачем рахується заборгованість за Договором в сумі 1 800 000,00 грн.

За таких обставин, сума основної заборгованості ТОВ «Торговий дім «Сіль Закарпаття» перед позивачем станом на час звернення з позовом та вирішення даного спору становить 1 800 000,00 грн, яка відповідачем не спростована, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення як заявлені обґрунтовано та правомірно.

Щодо відсотків за користування позикою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з п.п. 2.2.-2.7. Договору Позичальник зобов`язаний сплачувати відсотки в розмірі 0,01% річних від суми позики (або її частини, з урахуванням п. 2.3. Договору) до дня фактичного повернення позики. День фактичного повернення позики (її частини) визначається згідно з п. 5.3. Договору.

У разі дострокового повернення частини позики відсотки продовжують сплачуватися виходячи з неповерненої суми.

Відсотки нараховуються за методом «факт/факт», тобто за фактичний час існування боргу за цим Договором і виходячи з фактичної кількості календарних днів у році.

Відсотки нараховуються починаючи з наступного дня після надання Позикодавцем позики і до дня, що передує дню фактичного повернення позики.

Нарахування процентів здійснюється щомісячно.

Сплата процентів акумулюються та сплачуються загальною сумою в день остаточного повернення грошових коштів за фактичну кількість днів користування отриманими коштами. Позичальник має право на дострокову сплату процентів за користування коштами.

Як вбачається з поданого позивачем розрахунку, за період користування відповідачем позикою (22.09.2022-30.09.2025) останньому нараховано 1244,08 грн відсотків, виходячи з визначеної у п. 2.2. Договору ставки (0,01% річних від суми позики) та з урахуванням зміни суми позики за її частковим погашенням Позичальником (22.08.2023) та додатковим наданням Позикодавцем (30.10.2023).

Водночас, здійснюючи перевірку розрахунку суми відсотків за позикою, судом встановлено, що їх розмір за час користування позикою є більшим та становить 1250,60 грн.

Разом з тим, враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України суд позбавлений права виходити за межі позовних вимог при ухваленні рішення, а відтак підлягають до задоволення судом вимоги про стягнення з відповідача відсотків в розмірі 1244,08 грн.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, №303-А. пункт 29).

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що ним надано вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, розглянувши спір на підставі поданих позивачем доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги як обґрунтовано заявлені підлягають до задоволення в заявленому розмірі.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача у справі.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 129, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сіль Закарпаття» (90550, с. Теребля Тячівського району Закарпатської області, вул. Центральна, буд. 100, ) на користь Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Юкон» (03039, м. Київ, вул. Голосіївська, буд. 17, поверх 8, ) 1 800 000,00 грн (один мільйон вісімсот тисяч гривень 00 копійок) заборгованості, 1244,08 грн (одну тисячу двісті сорок чотири гривні 08 копійок) відсотків та 21 614,93 грн (двадцять одну тисячу шістсот чотирнадцять гривень 93 копійки) в повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного Господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 18 березня 2026 року.

Суддя Лучко Р.М.