ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2026 Справа № 914/2409/24

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Щерби О.Б., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМО ГЛАС»,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «APIKS CONSTRUCTION» (Uzdaroji akcine bendrove «APIKS CONSTRUCTION»),

про: стягнення 59 782,49 євро (що за офіційним курсом НБУ, станом на час подання позовної заяви (30.09.2024р.) складає 2 747 250,52 грн.,

представники

позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ

Господарським судом Львівської області розглядається справа №914/2409/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМО ГЛАС» до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «APIKS CONSTRUCTION» (Uzdaroji akcine bendrove «APIKS CONSTRUCTION») про: стягнення 59 782,49 євро (що за офіційним курсом НБУ, станом на час подання позовної заяви (30.09.2024р.) складає 2 747 250,52 грн.

Процесуальні дії суду відображено в ухвалах, постановлених судом.

Позивач у підготовче засідання 18.06.2025р. не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника (вх.№16274/25), в котрій зазначив про те, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

18.06.2025р. суд постановив ухвалу, якою ухвалив, зокрема, закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті, призначити дату судового засідання (визначено також резервну дату) та одночасно зупинити провадження у справі.

21.08.2025р. представником позивача на виконання ухвали суду від 18.06.2025р. подано заяву за вх.№21982/25 з нотаріально засвідченими перекладами відповідних документів та ухвали суду у трьох примірниках.

21.08.2025р. судом супровідним листом направлено Західному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції пакет документів у справі №914/2409/24 для подальшого їх скерування до повноважних органів Литовської Республіки для виконання судового доручення.

03.09.2025 року на адресу суду від Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов супровідний лист (№6214/132-25/2962 від 02.09.2025 року), про те, що ним направлено доручення Господарського суду Львівської області про вручення судових документів до Міністерства юстиції України Департаменту міжнародного співробітництва та представництва для подальшого скерування у компетентні органи Литовської Республіки.

02.02.2026 року на адресу суду від Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов супровідний лист за вх.№2999/26 з документами, які складені в ході виконання на території Литовської республіки доручення Господарського суду Львівської області про вручення судових документів Товариству з обмеженою відповідальністю «APIKS CONSTRUCTION».

З огляду на те, що ухвалою суду від 18.06.2025р. визначено резервну дату судового засідання, а саме 25.02.2026р., то провадження у справі поновлено на підставі ст.230 ГПК України відповідно до ухвали суду від 25.02.2026р.

Згідно з пунктом 36 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Віктор Назаренко проти України» від 03.10.2017р. (остаточне 03.01.2018р.), принцип змагальності та принцип рівності сторін є наріжним каменем справедливого судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до зазначених принципів кожна зі сторін повинна мати змогу надати власне розуміння справи. Європейський суд визнав, що дані принципи є застосованими також в частині вручення сторонам судових документів.

Відповідач у жодне судове засідання з розгляду цієї справи представництво не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, був належним чином в порядку, передбаченому угодою між Україною і Литовською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 07.07.1993 (ратифікований Постановою ВР №3737-XII від 17.12.1993), завчасно повідомлений про дане позовне провадження та дату та час судових засідань, що підтверджується матеріалами справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013р., Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012р.).

Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Водночас, суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суть спору:

Спір виник в зв`язку з тим, що Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за укладеним договором в частині оплати поставленого Товару.

Позиція позивача:

В обґрунтування підстав поданого позову Позивач покликається на неналежне виконання Відповідачем свого грошового зобов`язання по сплаті коштів за отриманий Товар.

Позиція відповідача:

Відповідач відзиву на позов не подав.

За результатами дослідження наданих позивачем доказів та матеріалів справи, суд встановив наступне:

19.10.2023р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕРМО ГЛАС» (Позивач, Продавець) та Uzdaroji akcine bendrove «APIKS CONSTRUCTION» (Відповідач, Покупець) укладено контракт № 1 (далі Контракт), за умовами якого Продавець продає, а Покупець купує вікна металопластикові, двері металопластикові, двері металеві, двері міжкімнатні, склопакети, підвіконники, відливи, алюмінієві конструкції, іменовані надалі «Товар».

Відповідно до п. 3.3 та п. 5.1. Контракту, загальна сума контракту становить 500 000,00 євро (EUR), валюта платежу євро.

Контракт підписаний обома Сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього.

На виконання умов Контракту, Позивач поставив, а Відповідач прийняв Товар, загальною вартістю 59 120 євро (EUR), а саме:

1) 11.04.2024 року Товар, вартістю 35 939 євро (EUR) та

2) 10.07.2024 року Товар, вартістю 23 181 євро (EUR).

Поставка Товару підтверджується рахунками-фактурами (Invoices), вантажними митними деклараціями, а також міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR), на яких Відповідачем проставлено та скріплено відтиском печатки підписи, що підтверджують отримання Товару.

Пунктом 5.2 Контракту передбачено, що Покупець здійснює 100% оплату до отримання Товару. Оплата проводиться на розрахунковий рахунок Продавця.

Однак, всупереч умовам Контракту, Відповідач вищевказаний Товар не оплатив, і станом на дату подання позову у Відповідача виник борг перед Позивачем у розмірі 59 120 євро (EUR).

Відповідно до положень п.8.2 та п.8.3 Контракту, будь-яка суперечка підлягає передачі на розгляд до Господарського суду Львівської області, а правом, що регулює цей Контракт є матеріальне та процесуальне право України.

Таким чином, умовами укладеного між Сторонами Контракту визначено підсудність справ суду України у разі спору між Сторонами, а саме Господарському суду Львівської області, і те, що відповідні спори вирішуються за правом України.

Крім того, до стягнення з Відповідача на користь Позивача заявлено 662,49 євро (EUR), нарахованих 3% річних.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд зазначає, що відповідно до приписів ст.1 Закону України «Про міжнародне приватне право», приватноправові відносини - це відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи; іноземний елемент - це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Відповідно до ст.38 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», спори, що виникають між суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб`єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Окрім того, частиною 1 статті 5 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що у випадках, передбачених законом, учасники правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Відповідно до статті 43 Закону України «Про міжнародне приватне право», сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Зокрема, сторони Контракту узгодили, що будь-яка суперечка підлягає передачі на розгляд до Господарського суду Львівської області, а правом, що регулює цей Контракт є матеріальне та процесуальне право України (п.8.2 та п.8.3 Контракту).

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановив суд, між сторонами був укладений Контракт, за умовами якого Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити на умовах, передбачених договором Товар.

Як свідчать матеріали справи, Контракт підписаний представниками продавця і покупця, підписи скріплені печатками обох сторін.

Укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який регулюється нормами §3 глави 54 Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Суд встановив, що Позивач виконав зобов`язання за вищезазначеним Контрактом щодо поставки Відповідачу Товару на загальну суму 59 120 євро. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Контрактом не оплатив отриманий Товар, заборгованість останнього складає 59 120 євро. Дані обставини Відповідачем не спростовані, доказів сплати вказаної заборгованості Відповідач не надав.

Не містять матеріали справи також претензій щодо кількості, якості поставленого на виконання Контракту Товару.

Відповідно, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають задоволенню.

Крім того, до стягнення з Відповідача на користь Позивача заявлено 662,49 євро (EUR), нарахованих 3% річних.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З дотриманням цієї норми, Позивачем проведено розрахунок 3% річних.

Здійснивши перевірку наданого Позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з Відповідача 3% річних, суд дійшов висновку, що вимоги Позивача є правомірними, Відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони).

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись, як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що Відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання перед Позивачем із своєчасної оплати отриманого товару в узгоджені сторонами строки, чим порушив умови укладеного з Позивачем Контракту та вищевказані приписи діючого законодавства.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Допустимих доказів в спростування зазначеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору Відповідач суду не надав.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що строк оплати за отримай товар настав, доказів його оплати Відповідачем не надано, борг перед Позивачем на час ухвалення рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, відповідно Позивачем доведено факт порушення Відповідачем умов договору належними та достатніми доказами, відтак позовна вимога про стягнення 59 782,49 євро (що за офіційним курсом НБУ, станом на час подання позовної заяви (30.09.2024р.) складає 2 747 250,52 грн., підлягає задоволенню.

За змістом статей 192 та 524 ЦК України, гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов`язання може бути виражене у гривні або сторони в договорі можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Як зазначалось, вартість Контракту визначена сторонами у євро.

У відповідності до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р. у справі №761/12665/14-ц визначено, що суд встановлює, чи визначено зобов`язання в іноземній валюті, чи у гривні з визначенням грошового еквівалента в іноземній валюті. У разі визначення зобов`язання в іноземній валюті, суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню.

Гривневий еквівалент іноземної валюти, що підлягає стягненню, визначається за офіційним курсом НБУ на момент виконання грошового зобов`язання, яким є дата зарахування коштів на рахунок стягувача або видачі йому готівки.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

Позивачем доведено суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами у справі.

Відповідач обставин справи не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду.

Позивач використав належний спосіб захисту свого порушеного права та його відновлення відповідно до приписів ст.ст. 15-16 ЦК України.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

З матеріалів справи слідує, що при зверненні з позовом до суду згідно платіжної інструкції №331 від 30.09.2024р. Позивач сплатив судовий збір у розмірі 32 967,01 грн).

Зарахування судового збору у розмірі 32 967,01 грн до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджується відповідною довідкою.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на Відповідача.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Uzdaroji akcine bendrove «APIKS CONSTRUCTION» (Teisine forma, registruota pagal Lietuvos Respublikos istatymus; registracijos adresas: Vytauto g. 110- 20, LT-76345, Siauliai, Lithuania; company code 304461414) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМО ГЛАС» (Україна, 82100, Львівська обл., Дрогобицький р-н, місто Дрогобич, вул.Тураша Мирослава, будинок 20; ідентифікаційний код юридичної особи 36918595) 59 782,49 євро (EUR), з яких: 59 120,00 євро (EUR) основного боргу та 662,49 євро (EUR) три проценти річних та 32 967,01 грн. судового збору.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

У зв`язку з перебуванням судді Король М.Р. у відрядженні з 09.03.2026р. по 13.03.2026р., повне рішення складено 16.03.2025р.

Суддя Король М.Р.