ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/3279/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,

за участю представників:

позивача - Віценко А. Г.,

відповідача - Васьківський Л. М.,

третьої особи - Беркут А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хім-Трейд"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 (судді: Корсак В. А. - головуючий, Алданова С. О., Євсіков О. О.) і рішення Господарського суду міста Києва від 08.05.2025 (суддя Курдельчук І. Д.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроенерготрейд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хім-Трейд",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк",

про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

1. Короткий зміст позовних вимог і підстав позову

1.1. У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Євроенерготрейд" (далі - ТОВ "Євроенерготрейд") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хім-Трейд" (далі - ТОВ "Хім-Трейд") про стягнення з нього 1 405 693 517,50 грн основного боргу, 843 821 367, 68 грн пені, 428 448 595,78 грн штрафу, 320 233 499,06 грн - 3 % річних і 1 330 819 914,96 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовано обставинами неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу від 15.10.2020 № ЄЕТ-ХМТ-ГАЗ-15/10/20 (далі - договір від 15.10.2020, спірний договір) в частині проведення розрахунків за отриманий природний газ.

1.2. ТОВ "Хім-Трейд" у відзиві проти позову заперечило, посилаючись, зокрема на ненадання позивачем належних доказів щодо обсягів фактично переданого за спірним договором газу та стверджуючи, що позивач надав суду частину документів, засвідчених кваліфікованим електронним підписом (КЕП), без протоколів створення та перевірки КЕП, що унеможливлює перевірку та використання таких документів.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.05.2025 позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ "Хім-Трейд" на користь ТОВ "Євроенерготрейд" 1 405 693 517,50 грн основного боргу, 843 821 367,68 грн пені, 428 448 595,78 грн штрафу, 320 233 499,06 грн - 3 % річних, 1 330 819 914,96 грн інфляційних втрат і 847 840,00 грн судового збору.

Аргументуючи судове рішення, місцевий господарський суд виходив із встановлених обставин неналежного виконання відповідачем зобов`язань за спірним договором щодо повного та своєчасного проведення розрахунків за отриманий природний газ.

2.2. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 вказане рішення місцевого господарського суду в частині стягнення пені, 3 % річних, інфляційних втрат та судового збору за подання позовної заяви змінено. В цій частині рішення Господарського суду міста Києва від 08.05.2025 викладено в редакції, згідно з якою позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Хім-Трейд" на користь ТОВ "Євроенерготрейд" 843 705 504,22 грн пені, 320 060 391,31 грн - 3 % річних, 1 324 748 791,10 грн інфляційних втрат та 846 594,37 грн судового збору за подання позовної заяви. В іншій частині у стягненні пені, 3 % річних та інфляційних втрат відмовлено. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 08.05.2025 у цій справі про стягнення 1 405 693 517,50 грн основного боргу та 428 448 595,78 грн штрафу залишено без змін. Стягнуто з ТОВ "Євроенерготрейд" на користь ТОВ "Хім-Трейд" 1868,44 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про порушення відповідачем умов договору від 15.10.2020 в частині своєчасного та повного проведення розрахунків за отриманий природний газ та наявність у відповідача заборгованості у сумі, заявленій до стягнення. Водночас, перевіривши розрахунок здійснених позивачем нарахувань пені, штрафу, 3 % річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції встановив, що розрахунок суми штрафу є арифметично правильним, натомість у розрахунку пені в межах окремої додаткової угоди, а також у розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат допущено помилки, зокрема, позивачем в періоди прострочення включено і дати оплати (часткового погашення) боргу, а також не враховано період існування заборгованості, в які мала місце дефляція, та те, що інфляційне нарахування здійснюється у випадку, якщо прострочення мало місце понад 15 днів. Звідси суд апеляційної інстанції визнав обґрунтованим стягнення з відповідача на користь позивача пені, 3 % річних, інфляційних втрат у перерахованих судом розмірах та необхідність відмови у іншій частині позову у стягненні пені, 3 % річних та інфляційних втрат, що слугувало підставою для зміни судового рішення суду першої інстанції.

3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень на неї

3.1. ТОВ "Хім-Трейд" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.05.2025 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 у цій справі, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень порушили норми матеріального та процесуального права, не з`ясували належним чином усі обставини, що мають значення для справи. Зокрема, за доводами скаржника, судами попередніх інстанцій було порушено положення (1) частини 11 статті 176 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не залишено позовну заяву без руху з огляду на невідповідність позовної заяви вимогам закону до неї, а саме щодо зазначення позивачем як підстави позовних вимог неіснуючого договору, та пункту 5 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, позаяк в мотивувальній частині оскаржуваної постанови не надано жодної оцінки вказаному аргументу скаржника; (2) частини 6 статті 91 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не було досліджено оригіналів доказів, якими обґрунтовувались позовні вимоги; (3) пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, оскільки суди не сприяли учаснику судового процесу в реалізації ними прав на витребування у оператора інформації та підтверджуючих документів щодо обсягів фактично переданого газу; (4) статті 99 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не було призначено у цій справі судово-економічну експертизу; (5) частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України щодо ненадання позивачем належних та допустимих доказів обсягів фактично переданого газу; (6) положення постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187 "Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації", оскільки суди не дослідили інформацію та відомості щодо кінцевих бенефіціарних власників юридичної особи позивача.

Підставою касаційного оскарження скаржник визначає пункти 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки суди попередніх інстанцій не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20.04.2021 у справі № 873/131/20, від 17.07.2018 у справі № 915/1145/17, від 18.06.2019 у справі № 920/330/18, від 23.03.2023 у справі № 910/3105/21, від 23.02.2023 у справі № 872/1/22, від 18.10.2023 у справі № 905/306/17, від 03.08. 2023 у справі № 910/17281/21, від 08.06.2021 у справі № 906/1336/19 щодо необхідності дослідження оригіналів документів долучених позивачем до позовної заяви; від 27.05.2025 у справі № 910/17647/18, від 15.04.2025 у справі № 910/1418/23 щодо неможливості стягнення коштів на користь юридичної особи України, кінцевим бенефіціарним власником якої є визначена в пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187, категорія "пов`язаної особи з державою-агресором". Також, на думку скаржника, суди необґрунтовано відхилили клопотання скаржника про витребування доказів, щодо огляду оригіналів доказів долучених позивачем до позовної заяви, про призначення експертизи у справі.

3.2. Від ТОВ "Євроенерготрейд" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивач просить залишити без змін постанову у справі як законну та обґрунтовану, а касаційну скаргу - без задоволення.

3.3. Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - банк) у відзиві на касаційну скаргу заперечує проти доводів касаційної скарги та просить відмовити у її задоволенні, а оскаржені судові рішення у справі залишити без змін.

4. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду

4.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та заперечення на них, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

4.2. Як свідчать матеріали справи та установили попередні судові інстанції, 15.10.2020 між ТОВ "Євроенерготрейд" (оптовий продавець) і ТОВ "Хім-Трейд" (оптовий покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № ЄЕТ-ХМТ-ГАЗ-15/10/20, за умовами якого оптовий продавець зобов`язався передати у власність оптового покупця природний газ приведений до стандартних умов: t= 20С, тиск газу (Р) = 760 мм ртутного стовпчика (101,325кПа), а оптовий покупець, у свою чергу, зобов`язався прийняти та оплатити газ в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі.

За змістом пункту 2.1 цього договору продавець передає оптовому покупцю з 01.11.2020 по 31.03.2021 газ в загальному обсязі 1 100 000, 000 тис. куб. Вказані в пункті 2.1 договору обсяги газу, що має бути переданий оптовим продавцем оптовому покупцю за договором є попередніми та можуть бути змінені в будь-якому місяці передачі за ініціативою будь-якої із сторін, про що сторона ініціатор такої зміни зобов`язана повідомити іншу сторону письмово в строк не пізніше ніж за 7 календарних днів до початку відповідного місяця передачі. При цьому остаточні обсяги газу, належні до передачі в місяці/місяцях, фіксуються сторонами у додаткових угодах до договору.

У пункті 2.2 договору від 15.10.2020 сторони обумовили, що обсяги переданого газу у відповідному місяці визначаються в актах приймання-передачі газу (обсяг газу).

Відповідно до пункту 3.1 вказаного договору оптовий продавець передає оптовому покупцю газ в загальному потоці у віртуальних точках входу/виходу до/з газотранспортної системи, визначених оператором ГТС відповідно до правил Кодексу газотранспортної системи та розміщених на офіційному веб-сайті оператора ГТС шляхом розміщення на інформаційній платформі оператора ГТС відповідних торгових сповіщень. Передача газу за цим договором може відбуватись відповідно до узгодженого сторонами графіку передачі.

Згідно з пунктом 3.3 договору від 15.10.2020 оптовий продавець не пізніше п`яти робочих днів, наступних за останнім днем місяця передачі газу, надає оптовому покупцеві підписані та скріплені печаткою оптового продавця два примірники акта приймання-передачі, у якому зазначаються фактичні обсяги переданого газу, а також підписані та скріпленні печаткою оптового продавця два примірники комерційного акта приймання-передачі, в якому зазначаються фактичні обсяги переданого газу та фактична вартість переданого газу. Оптовий покупець не пізніше п`яти робочих днів, наступних за днем отримання актів, зобов`язується повернути оптовому продавцю один примірник оригіналів актів, підписаних уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання актів.

Ціна за 1 тис. куб. м та загальна вартість газу, що передається оптовим продавцем оптовому покупцеві за цим договором, визначається в додаткових угодах до договору (пункт 4.1 договору від 15.10.2020).

Згідно з пунктом 4.2 цього договору попередня загальна сума договору становить 7 700 000 000, 00 грн з ПДВ. Загальна сума договору складається із загальної вартості газу переданого оптовому покупцю за весь період дії договору.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 спірного договору оплата за газ проводиться оптовим покупцем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок оптового продавця. Датою оплати оптовим покупцем газу є дата зарахування грошових коштів на рахунок оптового продавця.

Згідно з пунктом 6.2 договору від 15.10.2020 сторони погодили, що у разі неоплати або несвоєчасної оплати за газ, у строки, зазначені у пункті 5.1 договору, оптовий покупець, крім суми заборгованості, сплачує на користь оптового продавця пеню за кожен день прострочення, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості, а у випадку прострочення більше ніж на 5 календарних днів додатково штраф у розмірі 10 відсотків від несплаченої суми.

Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення відбитками печаток сторін і діє до 31.03.2021 включно, а в частині здійснення взаєморозрахунків - до їх повного та належного здійснення (пункт 10.1 вказаного договору).

Суди попередніх інстанцій установили, що упродовж дії спірного договору сторонами були укладені додаткові угоди до нього, в яких, зокрема, визначались остаточні обсяги газу, належні до передачі в місяці/місяцях відповідного спірного періоду.

При цьому, як було зазначено, спірна сума основної заборгованості, заявлена позивачем до стягнення, виникла на підставі додаткової угоди від 22.11.2021 № 15, з урахуванням внесених змін додатковою угодою від 31.01.2022 № 15/2, та додаткової угоди від 20.12.2021 № 19 до договору.

За змістом додаткової угоди від 22.11.2021 № 15 сторони домовились, що оптовий продавець здійснює передачу оптовому покупцю за договором в період листопада 2021 року обсяг газу в розмірі 12 662,766 тис. куб. м. Загальна вартість обсягу газу, що передається за цією додатковою угодою, становить 440 664 256,80 грн. Оплата за газ проводиться оптовим покупцем шляхом перерахування грошових коштів на рахунок оптового продавця у наступному порядку: 80 612 312,90 грн до 22.11.2021; 80 612 312,90 грн до 23.11.2021; 80 612 312,90 грн до 24.11.2021; 80 612 312,90 грн до 25.11.2021; 80 612 312,90 грн до 26.11.2021; 37 602 692,30 грн до 29.11.2021.

Згідно з додатковою угодою від 31.01.2022 № 15/2 сторони виклали пункт 5 додаткової угоди від 22.11.2021 № 15 до спірного договору в редакції, за змістом якої оплата за газ проводиться оптовим покупцем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок оптового продавця у розмірі 440 664 256,80 грн до 18.07.2022.

У додатковій угоді від 20.12.2021 № 19 сторони передбачили, що оптовий продавець здійснює передачу оптовому покупцю за договором в період січня 2022 року обсяг газу в розмірі 35 000,000 тис. куб. м. Загальна вартість обсягу газу, що передається за додатковою угодою становить 1 875 192 900,00 грн з ПДВ. Оплата за газ проводиться оптовим покупцем шляхом перерахування грошових коштів на рахунок оптового продавця в такому порядку: 144 245 600,00 грн до 10.02.2022; 144 245 600,00 грн до 11.02.2022; 144 245 600,00 грн до 14.02.2022; 144 245 600,00 грн до 15.02.2022; 144 245 600,00 грн до 16.02.2022; 144 245 600,00 грн до 17.02.2022; 144 245 600,00 грн до 18.02.2022; 144 245 600,00 грн до 21.02.2022; 144 245 600,00 грн до 22.02.2022; 144 245 600,00 грн до 23.02.2022; 144 245 600,00 грн до 24.02.2022; 144 245 600,00 грн до 25.02.2022; 144 245 700,00 грн до 28.02.2022.

До додаткової угоди від 22.11.2021 № 15 до спірного договору, з урахуванням змін внесених додатковою угодою від 31.01.2022 № 15/2, сторонами підписано акти приймання-передачі природного газу, зокрема, від 30.11.2021 № 3 на суму 174 000 000,00 грн з ПДВ, № 6 на суму 34 800 000,00 грн з ПДВ, № 3 на суму 231 864 256,80 грн з ПДВ.

До додаткової угоди від 20.12.2021 № 19 сторонами було підписано наступні акти приймання-передачі природного газу, а саме від 31.01.2022 № 4 на суму 535 769 400,00 грн з ПДВ, № 5 на суму 535 769 400,00 грн з ПДВ, № 6 на суму 535 769 400,00 грн з ПДВ, № 7 на суму 267 884 700,00 грн з ПДВ.

До додаткової угоди від 20.12.2021 № 19 наявні платіжні доручення, які сплачені оптовим покупцем, від 20.12.2024 № 1570095_00000/29a36647-8a7e-40cb-a063-09240b0a050d на суму 5 000 000,00 грн, від 31.12.2024 № 1570113 на суму 5 000 000,00 грн, від 10.02.2022 № 153252 на суму 20 000 000,00 грн, від 11.02.2022 № 153637 на суму 44 725 720,00 грн, від 11.02.2022 № 153703 на суму 50 000 000,00 грн, від 14.02.2022 № 153708 на суму 29 519 880,00 грн, від 14.02.2022 № 153709 на суму 20 480 120,00 грн, від 18.02.2022 № 154039 на суму 50 000 000,00 грн, від 18.02.2022 № 154046 на суму 40 000 000,00 грн, від 23.12.2022 № 154257_2N01T/440 на суму 20 000 000,00 грн, від 25.02.2022 № 154712_2P01I/95 на суму 20 000 000,00 грн, від 08.04.2022 № 1552680 на суму 10 000 000,00 грн, від 27.04.2022 № 1554645 на суму 7 000 000,00 грн, від 29.04.2022 № 1554734 на суму 8 000 000,00 грн, від 13.05.2022 № 1555752 на суму 5 000 000,00 грн, від 26.05.2022 № 1556178 на суму 5 000 000,00 грн, від 31.05.2022 № 1556502 на суму 15 000 000,00 грн, від 23.06.2022 № 1558135_6N027/157 на суму 10 000 000,00 грн, від 29.06.2022 № 1558454 на суму 15 000 000,00 грн, від 26.07.2022 № 1559737 на суму 10 000 000,00 грн, від 29.07.2022 № 1560126 на суму 15 000 000,00 грн, від 30.08.2022 № 1561665 на суму 5 000 000,00 грн, від 31.08.2022 № 1561721 на суму 10 000 000,00 грн, від 31.08.2022 № 1561729 на суму 10 000 000,00 грн, від 29.09.2022 № 1563068 на суму 10 000 000,00 грн, від 30.09.2022 № 1563261 на суму 10 000 000,00 грн, від 06.10.2022 № 1563390 на суму 5 000 000,00 грн, від 28.10.2022 № 1564457 на суму 10 000 000,00 грн, від 31.10.2022 № 1564525 на суму 15 000 000,00 грн, від 29.11.2022 № 1565735 на суму 10 000 000,00 грн, від 30.11.2022 № 1565833 на суму 12 900 000,00 грн, від 30.11.2022 № 1565834 на суму 100 000,00 грн, від 30.11.2022 № 1565835 на суму 2 000 000,00 грн, від 30.12.2022 № 1568817 на суму 25 000 000,00 грн, від 30.01.2023 № 1569100 на суму 25 000 000,00 грн, від 24.02.2023 № 1569234 на суму 25 000 000,00 грн, від 27.03.2023 № 1569329 на суму 25 000 000,00 грн, від 09.08.2023 № 1569675 на суму 3 268 408,00 грн, від 09.08.2023 № 1569676 на суму 3 333 339,11 грн, № 1569689 від 15.08.2023 на суму 30 000 000,00 грн, від 23.08.2023 № 1569700 на суму 25 000 000,00 грн, від 20.09.2023 № 1569769 на суму 40 000 000,00 грн, від 29.11.2023 № 1569816 на суму 25 000 000,00 грн, від 29.11.2023 № 1569817 на суму 2 300 000,00 грн, від 20.12.2023 № 1569826 на суму 40 000 000,00 грн, від 27.12.2023 № 1569841 на суму 1 365 480,00 грн, від 27.12.2023 № 1569842 на суму 2 245 600,00 грн, від 27.12.2023 № 1569843 на суму 18 012 260,89 грн, від 27.12.2023 № 1569844 на суму 5 676 659,11 грн, від 31.01.2024 № 1569867 на суму 27 300 000,00 грн, від 20.02.2024 № 1569886 на суму 12 587 400,00 грн, від 20.02.2024 № 1569887 на суму 599 400,00 грн, від 28.02.2024 № 1569896 на суму 14 113 200,00 грн, від 10.04.2024 № 1569911 на суму 18 968 940,89 грн, від 10.04.2024 № 1569912 на суму 8 331 059,11 грн.

Отже, як установили суди, грошові кошти у сумі 440 664 256, 80 грн згідно з додатковою угодою від 22.11.2021 № 15, з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 31.01.2022 № 15/2, сплачені не були. Водночас за додатковою угодою від 20.12.2021 № 19 було сплачено 877 827 467,11 грн.

У подальшому між сторонами було підписано угоду про зарахування зустрічних вимог від 03.02.2025 № 31/01-25, згідно з пунктами 3.6, 3.7 якої заборгованість відповідача перед позивачем за додатковою угодою від 22.11.2021 № 15 становить 413 328 084,61 грн, а за додатковою угодою від 20.12.2021 № 19 - 992 365 432,89 грн. Загалом 1 405 693 517,50 грн за вказаними двома додатковими угодами.

4.3. Предметом позову у цій справі є вимоги ТОВ "Євроенерготрейд" про стягнення з ТОВ "Хім-Трейд" 1 405 693 517,50 грн основного боргу, 843 821 367, 68 грн пені, 428 448 595,78 грн штрафу, 320 233 499,06 грн - 3 % річних і 1 330 819 914,96 грн інфляційних втрат у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором від 15.10.2020 в частині повного та своєчасного проведення розрахунків за отриманий природний газ.

4.4. Місцевий господарський суд позов задовольнив, аргументуючи судове рішення обґрунтованістю позовних вимог з огляду на доведеність порушення відповідачем умов спірного договору в частині своєчасної та повної оплати за поставлений за таким договором природний газ.

4.5. Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про неналежне виконання відповідачем умов договору щодо повної та своєчасної сплати за отриманий природний газ. Водночас, перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум заборгованості, пені, штрафу, 3 % річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність зміни судового рішення. Так, зокрема, суд визнав доведеним та обґрунтованим розрахунок суми основного боргу (1 405 693 517,50 грн), а штрафу (428 448 595,78 грн) таким, що є арифметично правильним. Натомість апеляційний господарський суд установив, що у розрахунку пені в межах додаткової угоди № 20 до спірного договору, а також у розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат позивачем допущено помилки, зокрема, позивачем в періоди прострочення включено і дати оплати (часткового погашення) боргу, а також не враховано період існування заборгованості, в які мала місце дефляція, та те, що інфляційне нарахування здійснюється у випадку, якщо прострочення мало місце понад 15 днів. Суд, здійснивши власний розрахунок, визнав обґрунтованим стягнення з відповідача на користь позивача 843 705 504,22 грн пені, 320 060 391,31 грн - 3 % річних, 1 324 748 791,10 грн інфляційних втрат, відмовивши у решті вказаних нарахувань.

4.6. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, апеляційний господарський суд виходив, зокрема, із того, що згідно з положеннями статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У статті 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом положень статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

4.7. Суди попередніх інстанцій установили, що, як свідчать наявні матеріали справи, між сторонами у справі виникли правовідносини за договором купівлі-продажу природного газу від 15.10.2020. При цьому, як констатував суд апеляційної інстанції, допущена позивачем у позові описка в році договору (замість "15.10.2020" вказано "15.10.2022") не призвела до неможливості встановлення судом дійсної підстави виникнення спірних правовідносин сторін, що ґрунтується на дослідженні долученого до справи доказу - договору купівлі-продажу природного газу від 15.10.2020 № ЄЕТ-ХМТ-ГАЗ-15/10/20 (пункт 3 додатків до позову). До того, як зазначив суд, відповідність наданої до матеріалів справи копії договору його оригіналу ані відповідачем, ані судом не поставлено під сумнів.

Під час вирішення спору у справі попередні судові інстанції установили, що на виконання умов спірного договору позивач передав, а відповідач отримав природний газ у відповідних обсягах, що підтверджується, зокрема, актами приймання-передачі, підписаними сторонами та наявними у справі. Отримані за актами приймання-передачі обсяги природного газу майже всі, окрім актів за листопад 2021 року та січень 2022 року згідно з додатковими угодами № 15 і № 19, оплачувалися відповідачем як шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача, так і шляхом укладення угод про зарахування зустрічних однорідних вимог від 20.01.2025, від 03.02.2025. У цих угодах про зарахування зустрічних однорідних вимог сторони чітко визначили розмір заборгованості за кожною додатковою угодою, що зараховується взаємозаліком зустрічного зобов`язання, а також визначили розмір суми заборгованості окремо за додатковими угодами № 15 і № 19, що залишилась непогашеною (зобов`язання відповідача з оплати не припинено).

Отже, як висновували суди попередніх інстанцій, відповідачем вчинялися дії на виконання умов договору від 15.10.2020 у спосіб прийняття та часткової оплати поставленого природного газу в зазначених у актах обсягах та сумах; у наведеному випадку поведінка відповідача щодо заперечення обсягів отриманого природного газу за підписаними сторонами без зауважень актами приймання-передачі природного газу, зважаючи на його (відповідача) дії, у тому числі, щодо оформлення угод із зарахування зустрічних однорідних вимог, часткової оплати, не узгоджується з вимогами добросовісної поведінки у зобов`язальних правовідносинах та свідчить про наявність ознак суперечливої поведінки покупця.

Суди урахували, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності врахування принципу добросовісності (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України) - стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанови Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, від 11.08.2021 у справі № 909/436/20, від 28.09.2021 у справі № 918/1045/20, від 06.10.2021 у справі № 925/1546/20).

Зокрема, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 10.04.19 у справі № 390/34/17, добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

В процесі вирішення спору по суті господарські суди першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням наданих сторонами доказів, за результатами оцінки їх у сукупності, установили, що відповідач оплату вартості поставленого газу здійснював з порушенням строків, визначених спірним договором; у відповідача перед позивачем рахується заборгованість за отриманий природний газ у загальній сумі 1 405 693 517,50 грн. За встановлених обставин допущення відповідачем прострочення виконання грошового зобов`язання суди констатували правомірність нарахування позивачем відповідачеві пені, штрафу, 3 % річних та інфляційних втрат.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку на підставі положень статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції дослідив обставини справи та подані сторонами докази, надав оцінку аргументам обох сторін, здійснив перевірку розрахунку заявлених до стягнення сум (заборгованості та здійснених на неї нарахувань) відповідно до умов договору та закону та навів у судовому рішенні власний розрахунок, що є його (суду) процесуальним обов`язком (правовий висновок щодо обов`язку суду здійснювати перевірку розрахунку заявленої до стягнення суми заборгованості викладено, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17).

Водночас суд апеляційної інстанції висновував, що позивачем належними засобами доказування в порядку статті 74 Господарського процесуального кодексу України підтверджено обсяги переданого газу шляхом подання сукупності доказів, яким судом першої інстанції була надана правильна оцінка, натомість відповідач не позбавлявся права вчиняти дії із самостійного збирання доказів та на спростування аргументів і вимог позовної заяви представити власні доказово підкріплені заперечення.

За результатами апеляційного перегляду справи апеляційний господарський суд констатував обґрунтованість та доведеність розрахунку заявленої до стягнення суми боргу та арифметичну правильність розрахунку суми штрафу у зв`язку з чим залишив без змін рішення місцевого господарського суду в частині стягнення з відповідача 1 405 693 517,50 грн основного боргу та 428 448 595,78 грн штрафу. Водночас суд установив, що у розрахунку пені в межах додаткової угоди № 20 до спірного договору, а також у розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат позивачем допущено окремі помилки, тому, здійснивши власний розрахунок (з урахуванням, зокрема, суми боргу, періоду прострочення, кількості днів прострочки) визнав обґрунтованим стягнення з відповідача на користь позивача 843 705 504,22 грн пені, 320 060 391,31 грн - 3 % річних, 1 324 748 791,10 грн інфляційних втрат, відмовивши у решті вказаних нарахувань. Доказів відсутності боргу чи контррозрахунку стягуваних сум відповідач не надав, доводи позивача не спростував.

Водночас, як свідчить зміст постанови суду апеляційної інстанції, апеляційний господарський суд надав оцінку усім доводам скаржника, наведеним ним у апеляційній скарзі (такі ж доводи позивач наводить і в касаційній скарзі), навівши аргументовані мотиви їх відхилення.

Зокрема, апеляційний господарський суд надав оцінку посиланням відповідача на те, що позивач як на підставу позовних вимог вказував на неіснуючий договір та зазначив, що допущена позивачем описка в році договору не вплинула на встановлення судами дійсної підстави виникнення спірних правовідносин з огляду на наявні у справі докази та не спростовує встановленого судом факту наявності між сторонами правовідносин з купівлі-продажу природного газу за договором від 15.10.2020. Звідси визнається неспроможним довід касаційної скарги про ненадання судом апеляційної інстанції оцінки вказаному аргументу.

Водночас суд відхилив посилання відповідача на відсутність протоколів засвідчення КЕП долучених до позову окремих документів, зазначивши, що судом в системі "Діловодство спеціалізованого суду (ДСС)" здійснено перевірку цих документів та встановлено дотримання позивачем процедури подання доказів через електронний кабінет за допомогою підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, та визнавши, що такі аргументи апелянта не можуть бути підставою для неприйняття відповідних доказів.

4.8. Згідно з положеннями статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

4.9. Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

4.10. Як уже зазначалося, на обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржник посилався на положення пунктів 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України і з цих підстав було відкрито касаційне провадження.

Отже, предметом касаційного розгляду є законність та обґрунтованість оскаржуваних у справі судових рішень в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

4.11. Верховний Суд, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, а також матеріали справи, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

4.12. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

У кожному випадку порівняння правовідносин та їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин (пункт 31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20).

Разом із тим зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

Верховний Суд у своїй діяльності висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи. Такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.

З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування таких правових висновків у кожній конкретній справі.

Схожа правова позиція є усталеною та знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц.

Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається. Тобто застосування правового висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду, залежить від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі за результатом оцінки поданих сторонами доказів. При цьому встановлені судом фактичні обставини у кожній справі можуть бути різними.

Проаналізувавши висновки, які викладені у перелічених скаржником постановах Верховного Суду, колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що здійснене господарськими судами правозастосування та висновки, наведені в оскаржуваних у цій справі судових рішеннях, не суперечать правовим висновкам, які зазначені в касаційній скарзі як підстава для відкриття касаційного провадження.

Наведені скаржником у касаційній скарзі висновки суду касаційної інстанції щодо доказів та доказування, повноти судового дослідження, витребування оригіналів документів мають загальний характер і Верховний Суд не вбачає невідповідності їм висновків судів першої та апеляційної інстанцій в частині дослідження та надання оцінки доказам, доводам сторін, дотримання судами стандартів доказування, обґрунтованості судових рішень; у кожній із зазначених справ суди досліджували різні за змістом докази у певних обставинах конкретної справи, які подавалися сторонами, та на підставі встановлених обставин ухвалювалися відповідні судові рішення; висновки судів попередніх інстанцій у справі, що розглядається, зроблені з урахуванням обставин, встановлених у справі, і у судів не виникали сумніви щодо поданих учасником справи копій доказів, тому Суд відхиляє відповідні посилання скаржника за необґрунтованістю.

Також колегія суддів не бере до уваги посилання скаржника на недослідження судами інформації щодо кінцевих бенефіціарних власників юридичної особи позивача та на відповідну судову практику, оскільки відповідні доводи не наводилися відповідачем у відзиві на позов та його апеляційній скарзі, та, відповідно, й не могли бути предметом дослідження та оцінки судів. Суди попередніх інстанцій розглянули позов у межах заявлених позовних вимог, з наведених позивачем підстав, з урахуванням наданих відповідачем заперечень, які суди оцінили з відповідним обґрунтуванням.

Загалом доводи скаржника фактично зводяться до переоцінки доказів та встановлення інших, ніж встановлені судами, фактичних обставин (зокрема встановленого судами факту поставки позивачем і отримання відповідачем природного газу в обсягах та вартістю у сумі заявленій до стягнення та допущення останнім прострочення в оплаті за отримане), проте суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16). Незгода скаржника з наданою судом оцінкою не може свідчити про порушення судами норм процесуального права, відповідно бути підставою для скасування оскаржуваних рішень судів.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. Про це зазначено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19.

Верховний Суд є судом права, а не факту, тому діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку (постанови Верховного Суду від 03.02.2020 у справі № 912/3192/18, від 12.11.2019 у справі № 911/3848/15, від 02.07.2019 у справі № 916/1004/18).

Щодо посилань скаржника на обставини невідповідності позовної заяви вимогам статті 162 Господарського процесуального кодексу України (зокрема зазначення в позовній заяві як підстави позову неіснуючого договору) та наявність підстав для її залишення без руху, то колегія суддів зазначає, що, по-перше, цей довід був предметом оцінки суду апеляційної інстанції, який його відхилив, навівши мотивоване обґрунтування, про що вже зазначалося, по-друге, він не впливає на висновки судів, покладені в основу судових рішень по суті спору та встановлені судами обставини справи та їх не спростовує, по-третє, за змістом частини 2 статті 309 Господарського процесуального кодексу України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

4.13. Стосовно доводів скаржника, викладених у касаційній скарзі з підстав оскарження судових рішень, визначених пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якого підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу, Суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Отже, підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є, зокрема, таке порушення норм процесуального права, коли суд необґрунтовано відхилив клопотання учасника справи, внаслідок чого обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, не були встановлені. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 26.09.2023 у справі № 910/2422/22, від 11.05.2023 у справі № 921/477/20, від 27.04.2023 у справі № 927/738/19, від 20.10.2022 у справі № 910/1554/19, від 20.10.2022 у справі № 910/9076/18, від 16.03.2021 у справі № 910/18774/15, від 23.02.2021 у справі № 907/62/18.

Перевіривши наведені доводи скаржника, колегія суддів зазначає, що судами попередніх інстанцій були розглянуті у встановленому законом порядку клопотання відповідача про витребування доказів, про призначення у справі експертизи, проте відхилені за необґрунтованістю доводів заявника, викладених у таких клопотаннях. Зокрема, як зазначив суд апеляційної інстанції, й через недоцільність призначення судової експертизи, зважаючи, у тому числі, на те, що призначення експертизи є правом суду, а у наведеному випадку суд не обмежений в можливості на підставі наявних у справі доказів встановити обставини справи, серед іншого, й щодо розміру пред`явлених вимог. Доводи касаційної скарги щодо необґрунтованості відмови у задоволенні клопотання про призначення експертизи зводяться до заперечення обставин, встановлених судами попередніх інстанцій інстанції під час розгляду справи. Тому доводи касаційної скарги в цій частині колегія суддів вважає безпідставними.

Водночас суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення клопотання відповідача про витребування у оператора доказів як єдиних належних в підтвердження інформації про обсяги отриманого газу, виходячи, зокрема, із того, що подане клопотання не містить доказів, які свідчать, що відповідач своєчасно вживав заходів для отримання витребуваного доказу самостійно.

У контексті цих доводів колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що наявність самого лише клопотання не може бути визнано достатньою підставою для витребування доказів судом. Передумовою для звернення до суду з відповідним клопотанням та підставою для його задоволення судом є необхідність дотримання заявником приписів статті 81 Господарського процесуального кодексу України, у тому числі пункту 4 частини 1 цієї статті, а саме: зазначення про заходи, яких він вжив для отримання цього доказу самостійно, а також надання доказів вжиття таких заходів та (або) причин неможливості самостійного отримання цього доказу (близька за змістом позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.02.2026 у справі № 916/3920/21.

Вирішення питання про обґрунтованість заявленого клопотання та про наявність підстав для його задоволення потребує встановлення обставин за результатами якого суд і визнає наявність або відсутність підстав для його задоволення.

Суд апеляційної інстанції перевірив правомірність відмови суду першої інстанції у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів та не установив порушень вимог процесуального законодавства. За висновками суду, відповідач не позбавлявся права вчиняти дії із самостійного збирання доказів та на спростування аргументів і вимог позовної заяви представити власні доказово підкріплені заперечення.

З огляду на зазначене, скаржником не доведено порушення судами положень процесуального законодавства щодо реалізації права на витребування доказів.

Незгода скаржника з рішеннями судів попередніх інстанцій або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішеннях, не свідчить про їх незаконність. Порушень норм процесуального права, які є підставами для обов`язкового скасування судового рішення, колегією суддів під час касаційного провадження не встановлено.

Зважаючи на викладене, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені у пунктах 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування постанови суду апеляційної інстанції у цій справі.

5. Висновки Верховного Суду

5.1. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

5.2. Відповідно до частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.3. Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що викладені у касаційній скарзі доводи не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, в зв`язку з чим постанова суду апеляційної інстанції у справі підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

6. Розподіл судових витрат

6.1. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хім-Трейд" залишити без задоволення.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 у справі № 910/3279/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. Б. Дроботова

Судді Н. О. Багай

Ю. Я. Чумак