СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

16 березня 2026 року м. Харків Справа № 922/3252/25

Східний апеляційний господарський суд у складі судді-доповідача Крестьянінова О.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх.№502Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 29.12.2025 у справі №922/3252/25

за позовом Харківської міської ради, м. Харків

до фізичної особи-підприємця Добровольського Володимира Костянтиновича, м. Харків

про стягнення 3481631,46 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 29.12.2025 у справі №922/3252/25 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з фізичної особи-підприємця Добровольського Володимира Костянтиновича на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 3481631,46 грн за використання земельної ділянки загальною площею 2,3974 га по вул. Великій Панасівській, буд. 183 у м. Харкові з кадастровим номером :02:033:0043 за період з 29.05.2018 по 28.02.2022, стягнуто з фізичної особи-підприємця Добровольського Володимира Костянтиновича на користь Харківської міської ради витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 52224,47 грн.

ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, проте вважає, що суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області 29.12.2025 та закрити провадження у справі №922/3252/25, справу розглядати без участі відповідача, стягнути судові витрати у справі з позивача на користь відповідача.

Також, Григор`єва Т.В. просить визнати поважною причину пропуску строку для подання апеляційної скарги та поновити строк для подачі апеляційної скарги та зазначає, що 10.03.2026 ОСОБА_2 (її чоловік) повідомив дружині Григор`євій Т.В. про наявність рішення Господарського суду Харківської області від 29.12.2025 не на користь їх сім`ї з проханням використати спільні гроші родини на погашення боргу. Зазначає, що саме 10.03.2026 дізналася про оскаржуване рішення, що на її думку є поважною причиною для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, суд дійшов висновку про залишення її без руху виходячи з такого.

1. Згідно положень ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що повний текст оскаржуваного рішення складено 06.01.2026, отже, з урахуванням приписів ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга мала бути подана до 26.01.2026.

Проте, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернулась 11.03.2026, тобто зі значним пропуском відповідного строку.

Розглянувши клопотання про поновлення строку для подання апеляційної скарги, суд зазначає, що лише сам факт його подання не передбачає обов`язок суду автоматично відновлювати пропущений строк, оскільки в кожному випадку суд має визначити, з якої причини такий строк було пропущено заявником, та чи підлягає він відновленню; у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин справи оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та докази, що підтверджують доводи заявника, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Відповідно до ч.1, 2 статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Отже, згідно з зазначеними нормами, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення його прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли та дізналася про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, то його строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому слово «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Норми Господарського процесуального кодексу України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Поняття «поважні причини пропуску процесуальних строків» є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Апеляційний господарський суд зауважує, що норми ГПК України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводити ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною першою статті 119 ГПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Отже, суд перевіряє обставини пропуску строку на підставі клопотання особи, в якому наведено поважність причин такого строку та наданих нею доказів, яким може бути надано відповідну правову оцінку судом.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, і остання вважає, що оскаржуваним рішенням від 29.12.2025 вирішено питання щодо майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, при цьому зазначає, що про зазначене рішення вона дізналася лише 10.03.2026.

Апеляційним господарським судом встановлено, що в своїх заявах по суті справи як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 зазначають спільну адресу місця проживання.

Матеріали справи містять докази надсилання копій позовної заяви, а також всіх судових рішень, зокрема і оскаржуваного рішення від 29.12.2025 у даній справі на адресу ОСОБА_2 .

Окрім того, в січні 2026 року ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, яка була залишена без задоволення постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.02.2026.

Необхідно також зауважити, що всі судові рішення у даній справі були оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, з якими заявниця могла ознайомитися самостійно.

Вказані обставини, дають обґрунтовані підстави стверджувати, що ОСОБА_1 , проживаючи спільно зі своїм чоловіком, з високою долею вірогідності була цілком обізнана як про обставини розгляду даної справи в суді, так і про наявність оскаржуваного рішення одночасно з ОСОБА_2 . Проте, в поданій апеляційній скарзі не міститься обґрунтування об`єктивних причин неможливості подання апеляційної скарги раніше 11.03.2026.

Водночас, заявниця апеляційної скарги не навела переконливих доводів щодо вчинення нею усіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати її процесуальні права з метою їх захисту.

При вирішенні питання поновлення ОСОБА_1 пропущеного строку звернення до суду з апеляційною скаргою судом апеляційної інстанції не встановлено наявності обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від її волевиявлення та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами.

Таким чином, за об`єктивним критерієм обставини, на які посилається заявниця в обґрунтування недотримання нею строків звернення з апеляційною скаргою, не дають достатніх і переконливих підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до апеляційного господарського суду та його поновлення.

З огляду на викладене, суд не може визнати наведені ОСОБА_1 підстави пропуску строку для подання апеляційної скарги поважними.

За положеннями ч. 3 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

2. Також, суд звертає увагу, що згідно з п. 2 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно пп.2 п.2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ставка судового збору з апеляційних скарг на рішення суду складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги (пп. 4 п.2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Апеляційну скаргу подано в паперовій формі.

Ціна позову у даній справі складає 3481631,46 грн.

Враховуючи, що ОСОБА_1 оскаржує рішення суду в повному обсязі, за подання апеляційної скарги вона має сплатити 78336,71 грн судового збору (3481631,46 *1,5% *150%).

Проте, до матеріалів апеляційної скарги не надано доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заявницею не було виконано вимоги п. 2 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України.

3. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 258 ГПК України до апеляційної скарги додаються докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.

Особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копії цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу (ч.1 ст. 259 ГПК України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до апеляційної скарги заявником долучено чотири екземпляри апеляційної скарги з додатками, як зазначає ОСОБА_1 , для інших сторін у справі.

Водночас, пунктом 3 ч. 3 ст. 258 ГПК України передбачено, що сторона при зверненні до господарського суду має самостійно направити апеляційну скаргу всім учасниками справи та надати суду докази такого направлення з урахуванням положень частини 7 статті 42 ГПК України.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заявником апеляційної скарги не було виконано вимоги п. 3 ч. 3 ст. 258 ГПК України.

Статтею 174 ГПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно ч. 2 ст. 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. 174, 234, 260 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без руху.

2. Встановити ОСОБА_1 десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення її недоліків шляхом надання їй можливості звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строків на апеляційне оскарження, вказавши інші підстави для поновлення строку, надання доказів сплати судового збору у сумі 78336,71 грн, а також надання доказів надсилання копії скарги іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.

3. Наслідки не усунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, передбачені статтями 174, 260, 261 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя О.О. Крестьянінов