ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2026 р. Справа №914/2079/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії: головуючий суддя Міліціанов Р.В., судді Зварич О.В., Ржепецький В.О., при секретарі Залуцькому Д.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛС АГРОТРЕЙД» на Рішення Господарського суду Львівської області від 03.12.2025 (Суддя Гоменюк З.П., повне рішення складено та підписано 29.12.2025) у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства «АБІНБЕВ ЕФЕС Україна», м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛС АГРОТРЕЙД», м. Львів,

про стягнення заборгованості за Договором поставки №000533 від 18.11.2024 у розмірі 11 98554,66 грн,

за участю представників:

позивача: М. Куржумов (в режимі ВКЗ),

відповідача, апелянта: В. Чорненький,

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Західного апеляційного суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛС АГРОТРЕЙД» на Рішення Господарського суду Львівської області від 03.12.2025 у справі №914/2079/25.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 прийнято справу до провадження та призначено апеляційний розгляд у судовому засіданні на 11.02.2026.

Розгляд справи відкладався на 12.02.2026, на 26.02.2026. У судовому засіданні 26.02.2026 оголошувалася перерва до 04.03.2026.

У судове засідання 04.03.2026 прибули представники сторін, які підтримали процесуальні позиції, висловлені у процесуальних заявах по суті розгляду апеляційної скарги.

04.03.2026 відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі (вх.№01-05/621/26) до закінчення досудового розслідування кримінального провадження, яке здійснює Печерське управління поліції ГУНП у м. Києві.

Позивач подав заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі (вх.№01-04/1925/26 від 04.03.2026).

Ухвалою суду від 04.03.2026 відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки заявником не доведено об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи та розгляду матеріалів кримінального провадження судом, що суперечить вимогам п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України (з дотриманням вимог ч. 5 ст. 233 ГПК України відомості про постановлення ухвали зазначені у протоколі судового засідання).

Апеляційну скаргу розглянуто в межах процесуальних строків, визначених ст. 273 ГПК України.

Суд апеляційної інстанції зауважує про дотримання процесуальних прав апелянта, оскільки розгляд апеляційної скарги по суті розпочато у другому судовому засіданні, враховуючи відкладення розгляду за клопотанням представника відповідача.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГАЛС АГРОТРЕЙД», як юридична особа, та представник апелянта, який підписав апеляційну скаргу, мали доступ до електронного примірника матеріалів справи через ЄСІТС.

Судом оголошено 26.02.2026 перерву до 04.03.2026, однак представник апелянта не скористався правом безпосереднього ознайомлення з матеріалами справи у паперовій формі, також не клопотав про відкладення судового розгляду, виступав у судових засіданнях, надавав пояснення та клопотання, які розглянуто судом.

Отже, судом апеляційної інстанції забезпечено достатню можливість учаснику справи та його представникам бути почутими та реалізувати процесуальні права на стадії апеляційного провадження.

1. Короткий зміст позовних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов Договору поставки № 000533 від 18.11.2024 позивач оплатив виставлений відповідачем рахунок №243 від 16.12.2024 на суму 11 310 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № від 17.12.2024. Відповідач поставив позивачу товар лише частково на суму 1 365 900,00 грн. у кількості 157 000 кг, що стало підставою для укладення між сторонами Додаткової угоди №3 від 02.05.2025 до договору поставки, якою було погоджено зобов`язання відповідача повернути позивачу суму непоставленого товару (попередню передоплату) у розмірі 9 944 088,34 грн. до 30.05.2025.

У зв`язку з неповерненням суми попередньої передоплати позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 9 944 088,34 грн. (за додатковою угодою №3 від 02.05.2025 до договору), 261815,58 грн. (пені за несвоєчасне повернення попередньої оплати за додатковою угодою № 3 від 02.05.2025), 25336,99 грн. (трьох процентів річних від простроченої суми попередньої оплати за додатковою угодою № 3 від 02.05.2025 до договору), 1367313,75 грн. (пені за прострочку з поставки 1143 тон ячменю), 79 552,71 грн. інфляційних втрат, та 186 894,38 грн. упущеної вигоди.

2. Короткий зміст оскаржуваного процесуального рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.12.2025 у справі №914/2079/25 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛС АГРОТРЕЙД» на користь Приватного акціонерного товариства «АБІНБЕВ ЕФЕС Україна» - 9 944 088,34 грн (неповернутої відповідачем попередньої оплати за додатковою угодою №3 від 02.05.2025 до договору), 261815,58 грн. (пені за несвоєчасне повернення попередньої оплати за додатковою угодою № 3 від 02.05.2025), 25336,99 грн. (трьох процентів річних від простроченої суми попередньої оплати за додатковою угодою № 3 від 02.05.2025 до договору), 1367313,75 грн. (пені за прострочку з поставки 1143 тон ячменю), 79 552,71 грн. інфляційних втрат та 175 171,60 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що судом встановлено факт укладення між сторонами Додаткової угоди №3 від 02.05.2025 до договору поставки №000533 від 18.11.2024 року, де відповідач взяв на себе зобов`язання до 30.05.2025 повернути позивачу передплату за договором у розмірі 9 944 088,34 грн. В порушення вказаних вище умов договору та вимог законодавства України відповідач замовлення позивача не виконав - у строк до 06.05.2025 не здійснив поставку позивачу 1 143 000 кг (1143 тон) ячменю на загальну суму 9944100 грн. (з ПДВ). Оскільки відповідач у встановлені договором, замовленням і графіком поставок не здійснив поставку позивачу 1143000 кг (1143 тон) ячменю на загальну суму 9 944 100 грн. (з ПДВ), відповідач повинен сплатити позивачу 9 944 088,34 грн. (неповернутої відповідачем попередньої оплати за додатковою угодою №3 від 02.05.2025 до договору); 261 815,58 грн. (пені за несвоєчасне повернення попередньої оплати за додатковою угодою № 3 від 02.05.2025); 25 336,99 грн. (трьох процентів річних від простроченої суми попередньої оплати за додатковою угодою № 3 від 02.05.2025 до договору); 1 367 313,75 грн. (пені за прострочку з поставки 1143 тон ячменю); 79 552,71 грн. інфляційних втрат.

У задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 186 894,38 грн. упущеної вигоди суд відмовив, бо позивач не довів реальність цих доходів, не довів причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідача та не отриманою вигодою, ці доходи є абстрактними/недоведеними згідно з критеріями Верховного Суду (звичайні обставини, розумні витрати, компенсаційність).

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ТОВ «Галс Агротрейд» звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати Рішення Господарського суду Львівської області від 03.12.2025 року в справі № 914/2079/25 за позовною заявою ПрАТ «Абінбев Ефес Україна» до ТОВ «Галс Агротрейд» про стягнення заборгованості за договором поставки №000533 від 18.11.2024; ухвалити в даній справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПрАТ «Абінбев Ефес Україна» в повному обсязі. Судові витрати в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції в даній справі покласти на Позивача в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом не було досліджено усіх доказів, наданих відповідачем, не з`ясовано обставин справи, не вмотивовано причин неврахування доводів відповідача про неналежний порядок надання замовлення на поставку товару і підстав для прийняття протилежних доводів позивача які, на думку апелянта, прямо суперечать укладеному між сторонами договору.

Висновки суду про нездійснення відповідачем поставки товару є передчасними, помилковими та базуються на хибному тлумаченні окремих умов договору та неповному дослідженні інших умов договору та доданих відповідачем доказів. Щодо Додаткової угоди №3 від 02.05.2025, то відповідач неодноразово під час розгляду справи в суді першої інстанції стверджував, що не підписував цей документ, хоча і отримував примірник Додаткової угоди по електронній пошті. Судом не розглянуто усне клопотання відповідача про призначення судової експертизи підпису на Додатковій угоді №3 від 02.05.2025 та не мотивовано причин відмови у задоволенні письмового клопотання відповідача про проведення експертизи. Нотаріально посвідчена заява директора відповідача не згадана у тексті оскаржуваного судового рішення.

4. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач подав відзив (вх.№01-04/968/26 від 02.02.2026) на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що оскаржене Рішення суду першої інстанції є повністю законним та обґрунтованим та таким, що повністю відповідає нормам матеріального та процесуального права, винесене з урахуванням всіх фактичних обставин справи, а доводи Відповідача, які вказані ним у його апеляційній скарзі є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, а тому в задоволені апеляційної скарги Відповідача слід відмовити.

Заяви про приєднання до апеляційної скарги не надходили (ст. 265 ГПК України).

5. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).

6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставин, а також обставин, встановлені судом апеляційної інстанції.

Між ПРАТ "АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА" (покупець, позивач) та ТОВ "ГАЛС АГРОТРЕЙД" (постачальник, продавець, відповідач) було укладено договір поставки №000533 від 18.11.2024, відповідно до пункту 1.1 якого продавець зобов`язувався поставити, а покупець купити 1 300 (одна тисяча триста), плюс / мінус 15% (за вибором покупця) метричних тон пивоварного ячменю (несоложенка) врожаю 2024 на умовах, визначених в додатку № 4 до договору.

Пунктом 3.2 договору (в редакції додаткової угоди №2 від 13.12.2024 до договору) визначено, що загальна орієнтовна вартість товару за договором без ПДВ складає 10 500 000,00 грн, що разом з ПДВ складає 11 970 000,00 грн.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що платіж за цим договором здійснюється шляхом перерахування грошей на рахунок Продавця на умовах передоплати на підставі виставлених продавцем рахунків-фактур, передбачених п.6.3 цього договору.

Відповідач надав позивачу рахунок № 243 від 16.12.2024 на оплату 11310000,00 грн. за ячмінь.

17 грудня 2025 покупцем на банківський рахунок продавця перераховано попередню оплату у розмірі 11310000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 17.12.2024.

16 січня 2025 продавцем за актом приймання-передачі №0000-000002 від 16.01.2025 передано покупцю ячмінь пивоварний 2 клас, в кількості 157000 кг на загальну суму 1 365 900,00 грн. з ПДВ.

Позивач та відповідач уклали до Договору поставки Додаткову угоду №3 від 02.05.2025, за умовами якої відповідач зобов`язався повернути позивачу попередню оплату у розмірі 9 944 088,34 грн (в тому числі ПДВ) до 30.05.2025.

7. Визначені судом апеляційної інстанції відповідно до встановлених обставин правовідносини; доводи та мотиви суду апеляційної інстанції, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.

Предметом апеляційного провадження є перевірка судом апеляційної інстанції застосування судом першої інстанції норм матеріального права, якими врегульовано питання досягнення сторонами згоди про внесення змін до договору, дотримання форми такого правочину, встановлення обставин порушення прав позивача та наявності підстав для нарахування штрафних санкцій.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, зазначає наступне.

7.1. Надавши правову оцінку доводам апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону під час вирішення питання про призначення судової експертизи у справі, суд апеляційної інстанції зауважує наступне.

За приписами частини 2 статті 110 Господарського процесуального кодексу України призначення експертизи у справі є способом забезпечення доказів у справі, що здійснюється судом за заявою учасника справи.

Згідно з частиною 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотання учасникам справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас, експертиза призначається для з`ясування питань, що потребують спеціальних знань.

Аналіз перелічених вище норм Господарського процесуального законодавства дозволяє зробити висновок про те, що судова експертиза є одним із видів доказів.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Системний аналіз частини першої статті 101 ГПК України та частини першої статті 99 ГІІК України дає підстави дійти висновку, що суд призначає експертизу у випадку, коли для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо та якщо жодною стороною не наданий висновок експерта з питань, вирішення яких має значення для справи.

Тобто, на учасників процесу покладається обов`язок спочатку самостійно вжити заходи для надання експертного висновку і лише у разі відсутності такої можливості, що також має бути підтверджено відповідними доказами, звертається з клопотанням про призначення експертизи до суду.

Подане клопотання не містить обґрунтувань неможливості самостійного отримання висновку експерта на стадії розгляду справи судом першої інстанції, без ініціювання перед судом окремого клопотання.

За змістом частини другої статті 99 ГПК України питання про задоволення клопотання про призначення експертизи не залежить від обґрунтованості підстав для проведення експертизи, якщо сторона не обґрунтовує та не доводить обставини, які перешкоджали самостійному наданню висновків експерта.

Аналогічний правовий висновком викладено у постанові Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі №910/1668/19.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду, вона здійснюється у разі встановлення судом недостатності доказів, наявних у матеріалах справи для можливості прийняття рішення за результатами розгляду.

Судом апеляційної оглянуто в судовому засіданні 26.02.2026 оригінал Додаткової угоди №3 від 02.05.2025 та встановлено, що крім підпису в графі «від постачальника» на примірнику Додаткової угоди міститься печатка ТОВ «Галс Агротрейд», автентичність/дійсність якої не оспорюється та не входить до питань експертного дослідження, призначення якого вимагає учасник процесу.

Крім того, матеріали справи містять інші докази, які надаватимуть суду можливість надати сукупну їх оцінку, в тому числі належності та допустимості спірної Додаткової угоди №3 від 02.05.2025 до Договору поставки №000533 від 18.11.2024 року, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с. 38-39, т.1).

Зокрема, скріплення підпису керівника юридичної особи печаткою, правомірність використання якої не заперечується; змістом долученого до матеріалів справи електронного листування, яке підтверджує співпадіння номерного позначення листа (001876), направленого з електронної пошти представника позивача, з проєктом додаткової угоди з цифровим кодом, розташованим у верхньому лівому куті примірника спірної Додаткової угоди (т. 1 а.с. 38).

Отже, відповідачем не доведено недостатності доказів, наявних у матеріалах справи для можливості прийняття рішення за результатами судового розгляду.

Суд також зауважує, що окремі процесуальні недоліки на стадії розгляду справи судом першої інстанції не можуть впливати на скасування процесуальних рішень, оскільки підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України).

Тому, Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.02.2026 відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛС АГРОТРЕЙД» про призначення у справі № 914/2079/25 почеркознавчої судової експертизи від 09.02.2026 (вх.№ 01-05/362/26) підпису керівника на Додатковій угоді №3 від 02.05.2025 до Договору поставки №000533 від 18.11.2024 року.

7.2. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин.

Частинами 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Згідно положень ч. 1 ст. 692 цього ж кодексу, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що продавець здійснює поставку товару за цим договором при наявності замовлення на закупку, зразок якого є додатком № 3 до цього договору.

Замовлення надсилаються продавцю електронною поштою з електронної адреси покупця, що має доменне ім`я ab-inbev.com або abinbevefes.com на адресу електронної пошти постачальника, зазначену в цьому договорі, або вручається особисто (під розпис). Замовлення в цілях цього договору, визначається покупцем як офіційний документ ПРАТ "АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА", якому автоматично в кожному випадку надається унікальний номер і який є підставою для поставки товару.

Продавець протягом 2 (двох) робочих днів з моменту отримання Замовлення повинен підтвердити його шляхом направлення електронною поштою Покупцю і до відома визначеної в Замовленні уповноваженої особи копію Замовлення з відміткою про прийняття Замовлення та передачі його до виконання, підписаного уповноваженою особою Продавця та скріпленого його печаткою.

У разі відмови від прийняття Замовлення Продавець зобов`язується надати Покупцю в строки та спосіб, визначений п. 4.2 Договору, письмову відповідь щодо підстав, за якими Замовлення не буде прийняте, і не пізніше, ніж наступного дня з моменту такої відмови, направити Покупцю рекомендованим листом оригінал такого листа, скріплений підписом уповноваженої особи та печаткою Продавця (п. 4.2-4.3 Договору).

У випадку неотримання Покупцем будь-якої відповіді від Продавця щодо п. 4.2 та 4.3 Договору, за умови належної відправки Замовлення, Замовлення Покупця вважається прийнятим до виконання. В цілях цього Договору, моментом отримання повідомлення, відправленого електронною поштою відповідно до п. 4.1 цього Договору, вважається момент отримання Покупцем електронного підтвердження про успішне отримання повідомлення адресатом (п. 4.4 Договору).

Пунктом 5.5 договору встановлено, що продавець організовує поставку товару у відповідності з графіком, що надається покупцем щомісяця та є невід`ємною частиною договору. Графік може бути наданий електронною поштою або під підпис постачальника.

У розділі 13 договору адресою електронної пошти продавця вказано: .

01.05.2025 позивач надіслав на адресу електронної пошти відповідача повідомлення, у вкладенні якого знаходились:

- Замовлення № на поставку 06.05.2025 р. 1 143 000 кг ячменю на загальну суму 8 827 910 грн. (без ПДВ), а з ПДВ на загальну суму 9 944 100,00 грн.

- Графік поставок вказаних 1 143 000 кг ячменю - із вказівкою про поставку у строк до 06.05.2025.

Відповідно до п. 7.1 договору поставки, сторони погодили можливість використання електронної форми документів, до яких, зокрема, але не виключно, належать також і договори, додаткові угоди, додатки та специфікації до них.

Згідно з п. 7.3, 7.4 договору електронні документи підписуються за допомогою кваліфікованого електронного підпису (КЕП), який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису та базується на сертифікаті відкритого ключа. Обмін електронними документами здійснюється за допомогою програмного комплексу (комп`ютерної програми) «M.E.Doc», або програмних комплексів СОТА, FlyDoc, API, FREDO або іншого належного і припустимого програмного комплексу, який працює на платформі ПТАХ).

Паперова форма документа є обов`язковою у випадках неможливості однієї із сторін сформувати, підписати або відправити іншій стороні електронний документ, а також у випадку ненадходження від іншої сторони повідомлення про отримання електронного документа (п. 7.8. Договору).

Таким чином, сторонами узгоджено різні форми обміну та підписання документів у рамках договірних правовідносин.

Крім того, укладення додаткової угоди до договору у письмовій формі передбачено нормами ЦК України.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Положення договору не містять та не могли містити імперативної заборони на внесення змін до Договору шляхом підписання додаткової угоди у письмовій формі.

Тобто, матеріалами справи спростовано твердження апелянта щодо можливості підписання в письмовій формі додаткової угоди, виключно на підставі положень договору, якими врегульовано направлення замовлень з використання адрес електронної пошти та за допомогою програмного комплексу (комп`ютерної програми) «M.E.Doc», або програмних комплексів СОТА, FlyDoc, API, FREDO або іншого належного і припустимого програмного комплексу, який працює на платформі ПТАХ).

7.3. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

17.10.2019 року набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема змінено назву ст.79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, чим в господарський процес фактично впроваджено стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 року наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (Постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі №902/761/18, від 04.12.2019 року у справі №917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі №129/1033/13-ц.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016р. у справі "Дж.К. та Інші проти Швеції" ("J.K. and Others v. Sweden") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007р. у справі "Бендерський проти України" ("Benderskiy"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до ст. 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами в месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності й допустимості таких доказів, а також обсягу обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням.

Якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне електронне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі (Постанова ВП ВС від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21).

Отже, заперечення апелянта проти оцінки електронного листування, як допустимого засобу доказування суперечить вимогам процесуального закону, з урахуванням правових висновків Верховного Суду.

Також, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги відносно неможливості направлення замовлення на поставку товару з іншої, ніж визначена в договорі, електронної адреси.

Оскільки, відповідачем не спростовано ведення переписки щодо обставин внесення змін до договору поставки на основі повідомлень отриманих на електронну адресу відповідача .

Тобто відповідач не заперечує ділового спілкування з позивачем через електронну адресу, при цьому ставить під сумнів можливість отримання з цієї ж електронної адреси замовлення на поставку товару, яке отримано у той самий часовий проміжок.

Електронне листування від імені позивача здійснювалось з використанням електронних адрес: та , які включають найменування юридичної особи - позивача: Приватне акціонерне товариство «АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА»

Тому, суд апеляційної інстанції доходить висновку про достатню поінформованість відповідача стосовно направлення замовлення на поставку товару саме від представника Приватного Акціонерного товариства "Абінбев Ефес Україна", а також - про неможливість змішування з іншим контрагентом цих повідомлень.

Відповідно, з моменту отримання замовлення на поставку 01.05.2025, направленого з електронної адреси: у відповідача виник обов`язок з передачі товару на визначених договором умовах у межах отриманої суми попередньої оплати.

Крім того, у електронній відповіді від 07.05.2025, направленої з електронної пошти зазначено про закінчення терміну дії електронних ключів (т. 2 а.с. 16 зворот), що підпадає під регулювання п. 7.8. Договору, який надає право підписання документів у паперовій формі.

7.4. Матеріали справи містять докази схвалення відповідачем Додаткової угоди №3 від 02.05.2025 до Договору поставки №000533 від 18.11.2024 року.

Суд звертає увагу на те, що закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків (див. частина перша статті 11 ЦК України).

У цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 911/3685/17.

Обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з суб`єктом господарювання та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це.

Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе суб`єктом господарювання.

Настання передбачених статтею 241 ЦК України наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено.

Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів та ін.).

Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/11079/17, від 02.04.2019 у справі № 904/2178/18, від 19.06.2019 у справі №904/9795/16 та від 01.10.2019 у справі № 910/8287/18.

Крім того, КГС ВС при вирішенні справи №926/2308/19 (Постанова від 24.02.2021 року) встановлено, що неодноразове використання печатки у відносинах контрагентом може свідчити про схвалення правочину.

Суд враховує дані висновки та критично оцінює посилання представника відповідача на відсутність вимог закону про використання печатки суб`єктом господарювання.

Суд наголошує, що матеріали справи не містять відомостей про викрадення або підроблення печатки ТОВ "ГАЛС АГРОТРЕЙД", якої останній користувався при укладенні договору, дійсність якої не заперечувалась.

Згідно ст. 7 ЦК України, цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин.

Звичай може бути зафіксований у відповідному документі.

Тому, суд виходить з того, що сторони самостійно визначили спосіб оформлення двосторонніх документів у спірних правовідносинах, тому заперечення зі сторони відповідача обставин укладення додаткової угоди суперечить засадам добросовісності та чесної ділової практики.

Печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин.

Наявність на оскаржуваному документі печатки суб`єкта господарювання та враховуючи той факт, що відповідач не довів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само і не надав доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, відсутні підстави вважати, що печатка використовувалась проти волі відповідача.

Особа має нести відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні її відбитків на договорах, актах, розрахункових документах (Постанови КГС ВС від 02.04.2019 у справі №904/2178/18; від 23.07.2019 у справі №918/780/18; від 21.02.2021 у справі №926/2308/19).

Отже, навіть наявність підпису не уповноваженої особи, за умови погодження цієї дії зі сторони особи шляхом поставлення її печатки, не спростовує правомірності підписаного документа, свідчить про схвалення відповідного правочину.

Зміст електронного листування за 06.05.2025 чітко підтверджує направлення повідомлення із визначеної у договорі електронної адреси відповідача з підтвердженням підписання та намір передати у письмовому вигляді Додаткової угоди №3 від 02.05.2025 до Договору поставки №000533 від 18.11.2024 року.

Доводи апелянта про обговорення в рамках електронного листування проєкту іншої додаткової угоди суперечать буквальному змісту досліджених судом повідомлень.

Оскільки, лише після направлення 06.05.2025 о 11:12 з електронної адреси повідомлення з підтвердженням підписання Додаткової угоди №3 від 02.05.2025 до Договору поставки №000533 від 18.11.2024 року, обмін сповіщеннями стосувався укладення іншої додаткової угоди. №6 на ячмінь (т. 2 а.с. 17).

Додатково 07.05.2025 о 11:42 зазначається про довезення додаткової угоди на ячмінь.

Неможливість підписання Додаткової угоди №3 з використання електронних цифрових підписів чи обміну електронними листами підтверджено дослідженим судом електронним листуванням, у якому зазначено про підписання у паперовому вигляді Додаткової угоди 001876 до Договору 000533 від 18.11.2024, отриманої за запитом №001876 (т. 2 а.с. 17).

Відповідне повідомлення направлено з електронної адреси: , а також співпадає з реквізитами, зазначеними у вступній частині Додаткової угоди №3 від 02.05.2025 (001876) (т. 1 а.с. 35).

Тому, відповідні докази є взаємно узгодженими при їх сукупній оцінці.

Оцінивши наявні у справи докази у сукупності, суд апеляційної інстанції зазначає, що укладення додаткової угоди у письмовій формі не суперечить іншим пунктам договору та нормам законодавства, обмін електронними листами з приводу підписання відповідної додаткової угоди, скріплення підпису керівника відповідача печаткою, підтверджує досягнення у належній формі згоди стосовно змінених істотних умов договору поставки відносно повернення відповідачем передплати до 30.05.2025 та застосування у випадку прострочення пені.

Тому, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими у цій частині доводи апеляційної скарги.

Оскільки суд встановив факт підписання сторонами спору Додаткової угоди №3 від 02.05.2025, то у позивача виникло право вимагати повернення суми попередньої оплати.

7.5. З приводу правових наслідків не дотримання відповідачем умов договірних зобов`язань.

Матеріали справи не містять ані доказів поставки товару згідно отриманого 01.05.2025 замовлення, ані повернення відповідачем передплати.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу (частина перша статті 693 ЦК України).

Аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. Аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19).

За приписами частини другої статті 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням.

Попередня оплата товару здійснюється на виконання умов договору до передання товару продавцем. Шляхом попередньої оплати може бути оплачена повна вартість товару або її частина, однак, у разі нездійснення поставки, правова природа сплаченої суми не змінюється і покупець має право на її повернення.

Умовою застосування частини другої статті 693 ЦК України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю.

А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно:

або вимагати передання оплаченого товару від продавця,

або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Для задоволення вимог покупця щодо повернення суми попередньої оплати суд повинен установити факт:

- прострочення продавця щодо передачі товару,

- факт належного виконання покупцем своїх обов`язків за договором,

- а звідси - і право покупця вимагати повернення суми попередньої оплати (Постанова КГС ВС від 11 лютого 2025 року у справі №914/1314/24).

Суд погоджується зі встановленими судом першої інстанції підставами для повернення передплати в сумі 9 944 088,34 грн.

Згідно положень ч. 1 ст. 604 ЦК України, зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.

Оскільки, замовлення на поставку товару від 01.05.2025 не виконано відповідачем, сторонами змінено умови договірних зобов`язань з поставки товару - на повернення передплати до 30.05.2025.

Тобто, на підставі ч. 1 ст. 604 ЦК України, сторонами припинено зобов`язання відповідача з поставки товару.

Додаткова угода №3 від 02.05.2025 набрала чинності після її підписання сторонами та не містить застережень щодо припинення дії внаслідок прострочення терміну повернення коштів.

Застереження сторонами здійснено виключно стосовно припинення дії основного договору поставки, залежно від виконання умов цієї додаткової угоди.

Суд апеляційної інстанції констатує, що з моменту підписання додаткової угоди сторонами трансформовано майнове зобов`язання з поставки товару на суму 9 944 088,34 грн у грошове зобов`язання з повернення відповідачем цієї суми коштів.

Тобто, в силу альтернативного змісту ст. 693 ЦК України відповідні зобов`язання не можуть існувати одночасно, а також передбачати одночасне прострочення як виконання обов`язку в натурі (щодо поставки товару на суму 9 944 088,34 грн), так і прострочення виконання грошового зобов`язання з повернення передплати на суму 9 944 088,34 грн.

Отже, виконання таких зобов`язань є взаємовиключним.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно присуджено до стягнення 9944088,34 грн, оскільки майнові права позивача є порушеними і потребують судового захисту.

7.6. Одночасне нарахування позивачем відповідальності (пені) за прострочення поставки товару та акцесорного зобов`язання за порушення строків повернення передплати не відповідає засадам добросовісності та розумності.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium - принцип добросовісності.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документа (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права (Постанова Верховного Суду від 7 жовтня 2020 року у справі № 450/2286/16-ц).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підписавши Додаткову угоду №3 від 02.05.2025, позивач здійснив волевиявлення з приводу вибору альтернативної форми поведінки у договірних правовідносинах на основі ст. 693 ЦК України.

Позивач погодився саме на застосування встановленої п. 3 Додаткової угоди №3 пені після порушення строків повернення передплати в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення, а не пені за прострочення поставки товару у розмірі 0,25%, передбаченої п. 9.1. Договору поставки №000533 від 18.11.2024.

З моменту підписання додаткової угоди зобов`язання з поставки товару, яке випливало зі змісту первісної редакції договору, змінилося з урахуванням предмету, строків та наслідків, узгоджених сторонами.

На момент підписання Додаткової угоди №3 від 02.05.2025 не настало прострочення з поставки товару, оскільки замовлення направлено 01.05.2025 зі строком поставки 06.05.2025, а Додаткову угоду №3 підписано безпосередньо 02.05.2025.

Тому, матеріали справи не містять доказів прострочення відповідачем виконання зобов`язання з поставки товару, з огляду на вступ у дію 02.05.2025 Додаткової угоди №3.

Отже, вимоги позову в частині стягнення пені в сумі 1 367 313,75 грн за прострочку з поставки 1143 тон ячменю є безпідставними.

Таким чином, стягнення пені за прострочення поставки товару у розмірі 0,25% суперечить вимогам ст. 693 ЦК України, змісту підписаної позивачем додаткової угоди №3.

Тому, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, яке виявилось у не правильному застосуванні вимог ст. 693 ЦК України та неправильній оцінці встановлених обставин справи.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 269 ЦК України).

Відповідно, суд вважає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги з приводу протиправного стягнення з відповідача 1 367 313,75 грн - пені за прострочку з поставки 1143 тон ячменю.

Водночас, не знайшли свого підтвердження за результатом апеляційного перегляду посилання апелянта на протиправне задоволення позову в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛС АГРОТРЕЙД» на користь Приватного акціонерного товариства «АБІНБЕВ ЕФЕС Україна» 9 944 088,34 грн. (неповернутої відповідачем попередньої оплати за додатковою угодою №3 від 02.05.2025 до договору), 261 815,58 грн. (пені за несвоєчасне повернення попередньої оплати за додатковою угодою № 3 від 02.05.2025), 25 336,99 грн. (трьох процентів річних від простроченої суми попередньої оплати за додатковою угодою № 3 від 02.05.2025 до договору), 79 552,71 грн. інфляційних втрат, які правомірно нараховано з 31.05.2025 на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

7.7. З огляду на оскарження судового рішення повністю, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 186 894,38 грн упущеної вигоди.

У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Як зазначено вище, збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду України від 04 липня 2011 року у справі № 3-64гс11 та постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 908/2261/17, від 31 липня 2019 року у справі № 910/15865/14 та від 30 вересня 2021 року у справі № 922/3928/20).

При цьому протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання (Постанова КЦС ВС 24 листопада 2021 року у справі № 161/14197/20).

Крім того, позивачу (кредитору) слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) та постановах Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 910/12204/17, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18).

Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 127/16524/16-ц.

Однак, позивач не довів наявності причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача та упущеною вигодою.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи, 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню ( ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Враховуючи встановлені вище обставини, судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права, що згідно вимог п.п. 3, 4 ст. 277 ГПК України є підставою для скасування судового рішення частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині вимог.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування Рішення Господарського суду Львівської області від 03.12.2025 у справі №914/2079/25 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛС АГРОТРЕЙД» на користь Приватного акціонерного товариства «АБІНБЕВ ЕФЕС Україна» 1 367 313,75 грн - пені за прострочку з поставки 1143 тон ячменю, ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову у цій частині вимог.

При цьому, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 186 894,38 грн упущеної вигоди, а також - про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛС АГРОТРЕЙД» на користь Приватного акціонерного товариства «АБІНБЕВ ЕФЕС Україна» 9 944 088,34 грн. (неповернутої відповідачем попередньої оплати за додатковою угодою №3 від 02.05.2025 до договору), 261 815,58 грн. (пені за несвоєчасне повернення попередньої оплати за додатковою угодою № 3 від 02.05.2025), 25 336,99 грн. (трьох процентів річних від простроченої суми попередньої оплати за додатковою угодою № 3 від 02.05.2025 до договору), 79 552,71 грн. інфляційних втрат, та 123 729,52 грн судового збору.

9. Розподіл судових витрат.

9.1. Відповідно вимог ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч. 1, 4 ст. 129 ГПК України).

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 14 ст. 129 ГПК України).

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції слід змінити в частині розподілу судових витрат.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову або у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання позовної заяви немайнового характеру - в розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" встановлено, що з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб 3 028,00 грн.

Згідно з п.п. 6 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання апеляційної скарги на рішення суду встановлено ставку судового збору у розмірі 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми.

При зверненні з позовом та заявою збільшення позовних вимог позивачем сплачено 177 975,03 грн (т. 1 а.с. 71, 200).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що позовну заяву подано з використанням системи «Електронний суд».

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відповідна норма носить імперативний характер та підлягає безумовному застосуванню в усіх випадках подачі до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі, незалежно від наявності клопотань сторін.

Тому, при розподілі судових витрат зі сплати судового збору судом першої інстанції надмірно стягнуто з відповідача 20% судових витрат, помилково не застосовано положення ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Предметом позовних вимог, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог було стягнення 11 865 001,75 грн.

Тому належною до сплати сумою судового збору, з урахуванням пониженого коефіцієнту, в суді першої інстанції було 11 865 001,75*1,5%*0,8 = 142 380,02 грн.

Отже, при зверненні з позовом до суду позивачем надмірно сплачено 35 595,01 грн.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції, пропорційно розміру вимог, у задоволенні яких було відмовлено, в сумі 18650,50 грн слід залишити за позивачем.

Рішення Господарського суду Львівської області від 03.12.2025 у справі №914/2079/25 залишити без змін в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛС АГРОТРЕЙД» на користь Приватного акціонерного товариства «АБІНБЕВ ЕФЕС Україна» 123 729,52 грн судового збору, з пропорційного розрахунку належної суми судового збору.

При зверненні з апеляційною скаргою відповідачем сплачено 266 962,53 грн.

При цьому, з урахуванням наведених вище мотивів та подачу апеляційної скарги через ЄСІТС, належною сумою судового збору за розгляд апеляційної скарги було 11 865 001,75*1,5%*150%*0,8 = 213 570,03 грн.

Отже, при зверненні з апеляційною скаргою відповідачем надмірно сплачено 53392,50 грн.

З огляду на часткове задоволення апеляційної скарги, сплачений апелянтом судовий збір в сумі 24 611,65 грн покладається на позивача, судовий збір за подання апеляційної скарги на суму 188 958,38 грн суд залишає за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 232, 233, 236, 240, 242, 269, 270, 273, 275-277, 281-289 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛС АГРОТРЕЙД» на Рішення Господарського суду Львівської області від 03.12.2025 у справі №914/2079/25 задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 03.12.2025 у справі №914/2079/25 скасувати в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛС АГРОТРЕЙД» на користь Приватного акціонерного товариства «АБІНБЕВ ЕФЕС Україна» 1 367 313,75 грн - пені за прострочку з поставки 1143 тон ячменю.

3. Прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «АБІНБЕВ ЕФЕС Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛС АГРОТРЕЙД» в частині вимог про стягнення 1 367 313,75 грн - пені за прострочку з поставки 1143 тон ячменю.

4. Змінити Рішення Господарського суду Львівської області від 03.12.2025 у справі №914/2079/25 в частині розподілу судових витрат.

5. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу позову в сумі 18 650,50 грн - залишити за позивачем.

6. Рішення Господарського суду Львівської області від 03.12.2025 у справі №914/2079/25 залишити без змін в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 186 894,38 грн упущеної вигоди, а також в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛС АГРОТРЕЙД» на користь Приватного акціонерного товариства «АБІНБЕВ ЕФЕС Україна» 9 944 088,34 грн. (неповернутої відповідачем попередньої оплати за додатковою угодою №3 від 02.05.2025 до договору), 261 815,58 грн. (пені за несвоєчасне повернення попередньої оплати за додатковою угодою № 3 від 02.05.2025), 25 336,99 грн. (трьох процентів річних від простроченої суми попередньої оплати за додатковою угодою № 3 від 02.05.2025 до договору), 79 552,71 грн. інфляційних втрат, та 123 729,52 грн судового збору.

7. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «АБІНБЕВ ЕФЕС Україна» (03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 30-В, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛС АГРОТРЕЙД» (79041, м. Львів, вул. Окружна, 57а, офіс 216, ) 24 611,65 грн судових витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у справі №914/2079/25.

8. Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги в сумі 188 958,38 грн - залишити за апелянтом.

9. Видачу наказів на виконання постанови доручити Господарському суду Львівської області.

10. Копію повного тексту судового рішення (постанови) не пізніше двох днів від дати складення направити учасникам справи до електронних кабінетів у системі ЄСІТС, за їх відсутності - засобами поштового зв`язку.

11. Матеріали справи у п`ятнадцятиденний строк повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення - 04.03.2026.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення (постанови).

Повна постанова складена 13.03.2026.

Головуючий суддя Міліціанов Р.В.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Ржепецький В.О.