ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

13.03.2026м. ДніпроСправа № 904/7452/25
За позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Фізичної особи-підприємця Моргун Анатолія Миколайовича, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Без виклику (повідомлення) учасників

С У Т Ь С П О Р У:

Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Моргун Анатолія Миколайовича заборгованості у розмірі 115 314,46грн, з яких: основний борг за поставлену теплову енергію за період з 01.11.2023 до 31.03.2025 у розмірі 93975,23грн; плата за абонентське обслуговування за період з 01.04.2023 до 31.03.2025у розмірі 547,68грн; пеня у розмірі 4 225,32грн; 3 % річних у розмірі 3 468,21грн; втрати від інфляції у розмірі 13 098,02грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов типового договору №4069/жб/1 від 01 листопада 2021 року в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що:

- в матеріалах справи відсутні заяви приєднання, та будь-які інші заяви Моргун А.М. про приєднання до публічного індивідуального договору №4069/жб/1 від 01.11.2021 на який посилається позивач. ОСОБА_1 не звертався до позивача з жодними заявами стосовно отримання послуг або укладання договору за спірною адресою;

- рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08.04.2024 по справі № 212/5545/23 встановлена обставина, що відсутні докази приєднання (укладання) ОСОБА_1 індивідуального договору, який у позивача обліковується за №4069/жб/1 від 01.11.2021;

- відповідач не укладав і не міг укласти з позивачем вищезазначений індивідуальний договір, оскільки фізично не міг отримувати послуги теплопостачання у спірному приміщенні, бо воно не обладнане системою централізованого опалення і не підключене до внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення;

- фізична особа ОСОБА_1 є співвласником 1/2 частки нежитлового приміщення № 4а в будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 2932 від 17.11.2016 оформленого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рисіною С.В. разом з ТОВ "Таганай Інвест", яке є співвласником 1/2 частки нежитлового приміщення 4-А по вул. Мусорського 13 в м. Кривий Ріг, яке було придбане 27.05.2021 у ТОВ "Меганомакс";

- згідно технічного паспорту нежитлового приміщенням № 4а буд.13 по вулиці Мусоргського в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, в характеристиках об`єкта в графі 16 " вид опалення" вказано про відсутність інженерного обладнання централізованого опалення;

- з моменту набуття права власності відповідачем і станом на 01.01.2026 нежитлове приміщення 4А в буд. АДРЕСА_1 , не було та не є обладнаним системами централізованого опалення та не має фізичної та технічної можливості споживати теплову енергію;

- постановою Дніпровського Апеляційного суду від 24.09.2024 у справі № 212/5545/23 відмовлено АТ "Криворізька теплоцентраль" в стягненні заборгованості з Моргун Анатолія Миколайовича за теплову енергію спожиту за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 01.03.2021 по 31.03.2023, по індивідуальному договору №4069/жб/1 від 01.11.2021, з підстав відсутності доведення факту споживання та відсутності укладеного договору. З моменту ухвалення постанови Дніпровського апеляційного суду і до теперішнього часу жодні обставини не змінилися, право власності та технічний стан не змінилися, жодного обладнання систем теплопостачання не встановлено, не з`явилася фізична можливість споживання якимось чином теплової енергії, підключення спірного приміщення до мереж позивача чи інших систем централізованого опалення не здійснювалося.

У відповіді на відзив позивач не погоджується із запереченнями відповідача та зазначає, що:

- відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком відключення від 22.11.2005 №4 процедури. Тип приміщення (житлове/нежитлове) у цьому питанні не має значення, оскільки об`єкти теплопостачання є вбудованими у багатоквартирний будинок, тип вбудованого у багатоквартирний будинок приміщення не впливає на порядок його відключення від мережі централізованого опалення. Самовільне відключення споживача від внутрішньобудинкових систем опалення або здійснення такого відключення з порушенням встановленої законодавством процедури не припиняє статусу такого суб`єкта як споживача відповідних комунальних послуг, не звільняє його від необхідності укладення договору на постачання таких послуг та їх оплати. Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження факту відключення від мереж централізованого опалення, а також законність такого відключення згідно наведеної вище процедури. Єдиною підставою для зняття з обліку та припинення відповідних нарахувань є акт про відключення, який після закінчення робіт подається відповідній комісії для затвердження. Документи надані відповідачем, а саме технічний паспорт виготовлений станом на 17.01.2017, акт обстеження нежилого приміщення від 24.01.2027 складений та підписаний продавцем (ТОВ "Кепітал Пропеті" та покупцями (ТОВ "Меганомакс" та ОСОБА_1 ) приміщення не є документами, які б підтверджували законність відключення приміщення відповідача від системи теплопостачання;

- відповідач як співвласник приміщення та співвласник житлового будинку АДРЕСА_1 повинен мати проектну документацію на систему опалення житлового будинку. Враховуючи що належне відповідачу нежитлове приміщення є невід`ємною частиною житлового будинку, що не спростовується відповідачем, відсутність документів на підтвердження відключення від мережі опалення у встановленому законом порядку відсутність доказів, що згідно проекту будинку в приміщенні відповідача відсутні опалювальні прилади дозволяє дійти висновку, що належне відповідачу приміщення є опалювальним;

- представниками АТ "КТЦ" 14.12.2023 було складено акт №711, яким встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 знаходиться магазин "Аврора" та лабораторія " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", обстежено приміщення, які знаходяться над приміщенням відповідача, в яких проходять стояки центрального опалення, що спускаються до приміщення відповідача. Стояки функціонують та прогріваються, що ще раз підтверджує, що належне відповідачу приміщення є опалювальним.

- рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08.04.2024 по справі № 212/5545/23 не зміненим постановою Дніпровського апеляційного суду від 24.09.2024 в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (про визнання безпідставним нарахування ОСОБА_1 заборгованості з оплати послуг за централізоване опалення та зобов`язання АТ "Криворізька теплоцентраль" припинити нарахування плати за спожиту теплову енергію та за абонентське обслуговування по АДРЕСА_2 ) відмовлено.

Відповідач надав до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2025 справу №904/7452/25 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.

Ухвалою суду від 05.01.2026 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

04 лютого 2026 року від ОСОБА_1 до господарського суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі, мотивоване тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Окрім того, відповідач зазначає, що між тими ж сторонами з того самого предмету спору, тільки за інший період, перебувала цивільна справа №212/5545/23 на розгляді Покровського районного суду міста Кривого Рогу, за правилами цивільної юрисдикції. Дніпровським Апеляційним судом (судова палата з розгляду цивільних справ) прийнято постанову від 24.09.2024 у справі №212/5545/23, якою відмовлено Акціонерному товариству "Криворізька теплоцентраль" про стягнення боргу з ОСОБА_1 . Позовні вимоги позивач заявляв до цивільного суду з підстав, що відповідач володіє на праві власності нежитловим приміщенням 4А в буд.13 по вул. Мусоргського в м. Кривий Ріг, а тому позивач вважав укладеним з ним публічний індивідуальний договір №4069/жб/1 від 01.11.2021 і заявляв вимоги про стягнення послуг з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 31.03.2023. В подальшому АТ "Криворізька теплоцентраль" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, де також обґрунтовує свої вимоги тим, що Моргун А.М. є власником нежитлового приміщення, долучивши відомості з реєстрів нерухомого майна з чіткім визначенням статусу власника-фізична особа, та той самий договір №4069/жб/1 від 01.11.2021, який не укладений між сторонами, такий висновок суду цивільної юрисдикції у справі №212/5545/23.

З огляду на викладене, справа не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки характер правовідносин є цивільно-правовим, що виключає юрисдикцію господарського суду.

09 лютого 2026 року від позивача до господарського суду надійшли заперечення на клопотання відповідача про закриття провадження у справі. Так, в провадженні Жовтневого (Покровського) районного суду м. Кривого Рогу перебувала справа №214/5545/23 за позовом АТ "КТЦ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 31.03.2023 за типовим індивідуальним договором №4069/жб/1 від 01.11.2021. Також, в провадженні Жовтневого (Покровського) районного суду м. Кривого Рогу перебувала справа №212/4202/23 за позовом АТ "КТЦ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з січня 2022 року по березень 2023 року за типовим індивідуальним договором №4069/жб від 01.11.2021. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07.03.2025 по справі №212/7202/23 провадження по справі було закрито у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Звертаючись з клопотанням про закриття провадження у справі №212/7202/23, представник відповідача наполягала, що Моргун А.М. є суб`єктом підприємницької діяльності та реалізує своє право на здійснення підприємницької діяльності саме шляхом надання в оренду власного нерухомого майна. Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу провадження у справі № 212/7202/23 було закрито, незважаючи на наявність рішення по справ №212/10821/21, яким позовні вимоги АТ "КТЦ" до Моргуна А. М. про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в рамках неукладеного договору було задоволено частково. Тобто, за попередній період стягнення справа розглядалася в рамках цивільного судочинства.

Окрім того, представниками АТ "КТЦ" 14.12.2023 було складено акт №711, яким встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 знаходиться магазин "Аврора" та лабораторія " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Отже, в приміщенні відповідача розташовано магазин "Аврора" та лабораторія "Сінєво. АТ "КТЦ" вважає, що відсутні підстави для задоволення клопотання представника відповідача, адже справа підсудна ГСДО.

Відповідач надав до суду додаткові пояснення та зазначив, що ухвала Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07.03.2025 по справі № 212/7202/23, на яку посилається представник позивача, стосується іншого об`єкту яким володіє Моргун А.М., а саме приміщення 55 в буд. АДРЕСА_1 . Окрім того, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2026 у справі № 904/41/26 і за адресою: прим.55 буд.1 по вулиці Симбірцева в м. Кривий Ріг, суд закрив провадження у справі через не підсудність господарському суду. Стосовно акту №711, який долучено АТ "Криворізька теплоцентраль" в обгрунтування своїх заперечень, то по суті цей акт є домислами працівників позивача, з обстеження не відомо яких приміщень, сам акт не передбачений жодним нормативно-правовим документом, не встановлює обставин споживання саме приміщенням відповідача теплоносія, не встановлюють опалювальну площу чи інше, не встановлює обставин зв`язку Моргун А.М., ведення господарської діяльності. Акт складений в односторонньому порядку без участі представників інших учасників справи та без парових підстав.

Позивач надав до суду додаткові пояснення та зазначив, що в проваджені ГСДО перебувала справа №904/4732/23 за позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Торі АК" про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію. Під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником 1/2 частки нежитлового приміщення АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 2932 від 17.11.2016 оформленого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рисіною С.В. ТОВ "ІК "Торі АК" (колишня назва - ТОВ "Таганай Інвест") є співвласником 1/2 частки нежитлового приміщення 4-А по вул. Мусорського 13 в м. Кривий Ріг, яке було придбане 27.05.2021 у ТОВ "Меганомакс" на підставі договору купівлі продажу. В приміщенні яке належить ТОВ "ІК "Торі АК" та ОСОБА_1 за адресою: приміщення 4а по вул. Романа Шухевича (колишня Мусоргського, будинок 13) знаходиться магазин "Аврора" та лабораторія "Сінево", тобто здійснюється господарська діяльність.

Відповідач надав до суду заперечення на додаткові пояснення відповідача.

Відповідно до п. 10 частини третьої ст. 2 Господарського процесуального кодексу України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Справу розглянуто відповідно до ст. 6 Конвенції, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі з огляду на таке.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 125 Конституції України встановлено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №911/1834/18, від 11.01.2022 у справі №904/1448/20).

Тобто юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Відповідно до положень статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (частина перша статті 2 Цивільного кодексу України .

У свою чергу відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України, частиною першою якої унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Подання позовної заяви за правилами ГПК України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до статті 20 цього Кодексу.

Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності. Аналогічна правова позиція щодо розмежування господарської та цивільної юрисдикції наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 916/385/19, від 13.02.2019 у справі №910/8729/18.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Статтями 25, 26 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання.

У свою чергу наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи - підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №2-7615/10, від 05.06.2018 у справі №522/7909/16-ц).

Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських (правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 916/1261/18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 у справі №548/981/15-ц також звернула увагу, що наявність такого статусу (ФОП) в особи, яка є стороною в справі, не підтверджує те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи підприємцем вона виступає в такій якості у всіх правовідносинах.

Отже, вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.

Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про Житлово-комунальні послуги").

Споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п.5 ч.2 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Господарський суд враховує, що юрисдикція таких спорів визначається залежно від суб`єктного складу правовідносин, тобто якщо споживачем послуг є фізична особа, то такі спори повинні розглядатися за правилами цивільного судочинства, а якщо споживачем послуг є юридична особа чи фізична особа-підприємець, то за суб`єктним складом такі спори мають розглядатися в порядку господарського судочинства (аналогічні висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №757/45133/15-ц та від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц).

Положеннями статей 316, 317, 319 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (ч.1 ст.320 Цивільного кодексу України).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (інформаційні довідки №324423849 від 01.03.2023, №458985890 від 30.12.2025) нежитлове приміщення, загальною площею 282,8кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , належить Моргун Анатолію Миколайовичу на праві спільної часткової власності, розмір частки 1/2, на підставі: договору купівлі-продажу, серія та номер: 2932, виданого 17.11.2016, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рисіною С.В. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10, дата внесення запису 27.01.2017) (а.с. 11, 106 том 1).

Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиті комунальні послуги з постачання теплової енергії, посилаючись на те, що між сторонами існують правовідносини з надання та споживання комунальних послуг.

Докази використання відповідачем спірного нежитлового приміщення саме у підприємницькій діяльності у справі відсутні і це не впливає на правовий статус його як власника вказаного об`єкта нерухомого майна, набутого ним у власність саме як фізичною особою.

Чинне законодавство не виділяє такого суб`єкта права власності як фізичну особу-підприємця та не містить норм щодо права власності фізичної особи-підприємця, а лише встановлює, що остання відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Отже, суб`єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому правовий статус фізичної особи-підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у власності фізичної особи.

У даному випадку власником нежитлових приміщень і споживачем комунальних послуг є Моргун Анатолій Миколайович як фізична особа.

Верховний суд виснував, що якщо стороною спору про надання комунальних послуг є громадянин як фізична особа - власник об`єкта нерухомого майна, який має статус суб`єкта підприємницької діяльності, і якщо немає доказів використання його майна у господарській діяльності, це зумовлює наслідки у вигляді зміни юрисдикційності такої справи і відповідно закриття провадження у ній, оскільки на час відкриття місцевим господарським судом провадження розгляд цієї справи належав до повноважень суду цивільної юрисдикції, тому що у цьому спорі вказана особа виступає як фізична особа - власник нерухомого майна, а не суб`єкт підприємницької діяльності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 920/50/19, постанова КГС ВС від 29.02.2024 у справі №920/657/23).

З огляду на наведене, даний спір має розглядатись у порядку цивільного судочинства (аналогічна правова позиція викладена в постановах ЦАГС від 25.09.2025 у справі №904/427/25, від 10.02.2026 у справі №904/2546/25).

За змістом пункту 1 частини першої статті 175 і пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, а відкрите провадження у справі підлягає закриттю, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Наведена норма процесуального права підлягає застосуванню, якщо позов подано внаслідок помилкового уявлення особи про її право на звернення до господарського суду у випадках, коли предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів або коли право чи інтерес не підлягають судовому захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18).

Відповідно до частини другої ст. 231 ГПК України господарський суд роз`яснює позивачеві, що розгляд цієї справи відноситься до юрисдикції цивільного судочинства.

Наведена норма процесуального права підлягає застосуванню, якщо позов подано внаслідок помилкового уявлення особи про її право на звернення до господарського суду у випадках, коли предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів або коли право чи інтерес не підлягають судовому захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18).

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спором між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (ч. 3 ст. 231 ГПК України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, господарський суд звертає увагу позивача, що відповідно до п.5 частини першої ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, позивач має право звернутись до суду з клопотанням про повернення сплаченої суми судового збору за звернення до господарського суду з позовною заявою у цій справі.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання відповідача про закриття провадження у справі №904/7452/25.

Керуючись частинами першою, четвертою статті 231, статями 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

У Х В А Л И В:

1. Клопотання Фізичної особи-підприємця Моргун Анатолія Миколайовича про закриття провадження у справі №904/7452/25 - задовольнити.

2. Закрити провадження у справі №904/7452/25 за позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" до Фізичної особи-підприємця Моргун Анатолія Миколайовича про стягнення 115 314,46грн.

Ухвала набирає законної сили 13.03.2026 та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.М. Євстигнеєва