ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2026 року м.Дніпро Справа № 904/4649/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Дарміна М.О., Чус О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2025р.

(суддя Євстигнеєва Н.М., м. Дніпро, повний текст рішення складено 30.09.2025р.)

у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Завод низьковольтної апаратури "Лідер Електрик", м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод", м. Дніпро

про стягнення 169 815,38 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю Завод низьковольтної апаратури "Лідер Електрик" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод" заборгованості у розмірі 169 815,38грн, з яких:

- неустойка у розмірі 13 980,00грн;

- 3 % річних у розмірі 26 932,34грн;

- втрати від інфляції у розмірі 128 903,04грн.

Також, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №КДрМЗ/412-21 від 06.10.2021.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2025р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Завод низьковольтної апаратури "Лідер електрик" пеню, у розмірі 13 920,00грн., 3% річних, у розмірі 26 909,46грн., втрати від інфляції, у розмірі 128 899,20грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 995,91грн. та суд овий збір у розмірі 2 421,16грн.. У решті позовних вимог відмовлено.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод", через систему "Електронний суд", звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2025р. у справі №904/4649/25 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити у повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник послався на те, що період прострочення незначний, сума заборгованості відповідачем сплачена, доказів заподіяння збитків позивачу простроченням оплати не подано, а тому є підстави для зменшення розміру штрафних санкцій.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Позивач у відзиві просить апеляційну скаргу апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2025 у справі № 904/4649/25 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2025 у справі № 904/4649/25 залишити без змін.

Зазначає, що що відсутні будь-які правові підстави для зменшення заявлених до стягнення сум, оскільки вони є законними, обґрунтованими та розрахованими у повній відповідності до умов договору та вимог закону.

23.11.2025 позивач надав клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРУМ

ДРУЖКІВСЬКИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД" () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЗАВОД НИЗЬКОВОЛЬТНОЇ АПАРАТУРИ "ЛІДЕР ЕЛЕКТРИК" () витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 3 000,00 (три тисячі) гривень.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2025р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. (доповідач), судді Чус О.В., Дармін М.О..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.10.2025р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи №904/4649/25.

Матеріали справи №904/4649/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.10.2025р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2025р. у справі №904/4649/25 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів сплати судового збору.

Від Скаржника до суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч.13 ст.8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п.1 ч.5 ст.12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч.ч. 1, 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.11.2025 відкрито апеляційне провадження у даній справі для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи

Рішенням Господарського суду Донецької області від 10.09.2024 у справі №905/13/24: позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю завод низьковольтної апаратури "Лідер електрик" основний борг у розмірі 278400 (двісті сімдесят вісім тисяч чотириста) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 4176 (чотири тисячі сто сімдесят шість) грн 21 коп.; в іншій частині позову відмовлено (а.с. 9-11).

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 рішення Господарського суду Донецької області від 10.09.2024 у справі №905/13/24 залишено без змін.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 10.09.2024 у справі №905/13/24, встановлено таке.

06.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю завод низьковольтної апаратури "Лідер електрик" (постачальник) укладено договір поставки №КДрМЗ/412-21.

Згідно з п. 1.1 договору в порядку і на умовах, передбачених цим договором, постачальник зобов`язується передати (поставити у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (далі - продукція), в асортименті, кількості, в термін, за ціною і з якісними характеристиками, погодженими сторонами в цьому договорі і Специфікаціях, що є невід`ємними частинами до цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору покупець зобов`язується прийняти і оплатити продукцію, що поставляється у його власність, відповідно до умов цього договору.

Поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками і в терміни, погоджені сторонами в Специфікаціях до цього Договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, яка супроводжується одним товаросупровідним документом (п. 4.1 договору).

Постачальник зобов`язаний надати покупцеві наступні документи: рахунок; видаткову накладну; товаросупровідні накладні (залізничну / товарно-транспортну); сертифікат якості заводу-виробника та/або паспорт із зазначеним заводським номером продукції; технічну документацію, передбачену п. 2.4 цього договору (п. 4.3 договору).

За приписами п. 4.7 договору датою поставки продукції вважається дата її передачі покупцеві, вказана представником покупця у відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником. При поставці автомобільним транспортом датою поставки вважається дата її передачі покупцеві, вказана представником покупця у видатковій накладній. При поставці залізничним транспортом датою поставки вважається дата прибуття продукції, на залізничну станцію призначення (у погоджене місце поставки), що вказана в залізничній накладній.

Зобов`язання постачальника вважається виконаним з моменту передачі продукції в розпорядження покупця в погодженому місці призначення поставки в належній кількості, якості, комплектності, асортименті та в строки, погоджені сторонами в Договорі і Специфікаціях до Договору. Зобов`язання покупця вважається виконаним з моменту оплати поставленої продукції (п. 4.8 договору).

Розрахунки за продукцію, поставлену за цим договором здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дати поставки продукції на підставі отриманого покупцем рахунку і за умови належним чином оформленої податкової накладної, а також надання постачальником документів, передбачених розділом 4 цього договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця (п. 5.4 договору).

Цей договір може бути скріплений печатками сторін, вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 06.10.2022, а в частині проведення розрахунків, - до повного виконання сторонами грошових зобов`язань (п. 8.1 договору).

25.10.2021 між сторонами підписано додаткову угоду №1 до договору якою стороною внесли зміни до п. 2.5 цього договору.

27.10.2021 сторонами підписано Специфікацію №1 до договору, якою визначено найменування товару - шафа управління, одиницю виміру - шт, кількість 3,000, ціну товару - 116 000,00грн без ПДВ, вартість - 348 000,00грн без ПДВ, всього з ПДВ - 417 600,00грн, строк поставки товару - 20.01.2022.

У п. 2 Специфікації №1 від 27.10.2021 до договору сторонами погоджені умови поставки, місце призначення поставки: DDP (Інкотермс-2010) м. Дружківка, вул. Соборна, 7.

В якості доказів поставки товару згідно долучених додатків до позовної заяви позивачем додано товарно-транспорту-накладну №ЛЕ-0000011 від 18.02.2022 та специфікацію до акту наданих послуг №НП-007352686 від 31.03.2022.

Позивач звертався до відповідача в претензією №28074-07-пр від 14.07.2022 у якій вимагав здійснити оплату за поставлений товар за договором в сумі 417 600,00грн.

З поданої позивачем товарно-транспортної накладної №ЛЕ-0000011 від 18.02.2022 вбачається, що вантажовідправником товару є підприємство позивача, а вантажоодержувачем є підприємство відповідача за якою позивач поставив відповідачу товар - шафу керування у кількості 2 шт., масою 300,00 кг на загальну суму - 278400,00 грн. У даній товарно-транспортній накладній також зазначено, що пунктом розвантаження є: м. Дружківка, вул. Соборна,7, а також те, що супровідними документами на вантаж є: видаткова накладна №ЛЕ-0000037 від 18.02.2022. Дана товарно-транспортна накладна №ЛЕ-0000011 від 18.02.2022 підписана зі сторони позивача менеджером зі збуту ОСОБА_1 та зі сторони відповідача завідуючим складом ОСОБА_2 .

З огляду на вищезазначені норми чинного законодавства України, товарно-транспортна накладна №ЛЕ-0000011 від 18.02.2022, яка підписана обома сторонами є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин між сторонами, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за надані послуги з поставки товару.

Судом встановлено, що за товар отриманий за товарно-транспортною накладною №ЛЕ-0000011 від 18.02.2022 відповідач зобов`язаний був оплатити до 19.03.2022 (включно).

Однак, як свідчать матеріали справи, відповідач в порушення умов договору не здійснив оплату отриманого товару за товарно-транспортною накладною №ЛЕ-0000011 від 18.02.2022, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась непогашена заборгованість в сумі 278 400,00грн, зі сплати якої відповідачем допущено прострочення.

Судом встановлено неналежне виконання відповідачем умов договору щодо оплати поставленого товару.

Зі змісту цього рішення вбачається, що на користь позивача стягнуто основний борг у розмірі 278 400,00грн та судовий збір у розмірі 4 176,21грн.

З огляду на положення частини четвертої ст. 75 ГПК України, рішення Господарського суду Донецької області від 10.09.2024 у справі №905/13/24 носить преюдиційний характер для даної справи, відповідно факти встановлені в судовому рішенні у справі №905/13/24 не підлягають доказуванню в даній справі.

03.03.2025 на виконання рішення Господарського суду Донецької області від 10.09.2024 у справі №905/13/24, яке залишене без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 04.12.2024, видано наказ №905/13/24 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю завод низьковольтної апаратури "Лідер електрик" основного боргу у розмірі 278400,00грн та судового збору у розмірі 4176,21грн.

Наказ господарського суду №905/13/24 від 03.03.2025 перебував на виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макушева Є.П.

В межах виконавчого провадження № ВП 78312870 з Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод" стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю завод низьковольтної апаратури "Лідер електрик" грошові кошти у розмірі 282 576,21грн, що підтверджується випискою по рахункам за 09.06.2025 (а.с. 26).

Позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язань в частині оплати за поставлений товар починаючи з 20.03.2022 до 09.06.2025.

Предметом розгляду у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені), 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання з оплати поставленого товару.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі. Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості та доведеності вимог Позивача.

Надаючи оцінку заявленому до стягнення розміру пені за прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару, суд прийняв до уваги принцип свободи договору. Із матеріалів справи вбачається, що заявлена до стягнення у цій справі сума пені становить лише 5% від суми основного боргу 278 400,00грн та складає 13 920,00грн, яка не сплачувалась відповідачем починаючи з березня 2022 року.

Суд зазначив, що заявлена до стягнення у цій справі пеня застосована у розмірах, визначених чинним законодавством України та є адекватною мірою й способом захисту майнового права та інтересу позивача як кредитора і не мають ознак його безпідставного збагачення. При цьому відповідачем не доведено, що застосування такої пені порушує принципи розумності, справедливості та добросовісності. Зменшуючи суму стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд керувався помилкою в розрахунках.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

За змістом загальних положень щодо виконання зобов`язань, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Частиною другою цієї статті установлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання, яка полягає у тому, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи зі змісту частини першої статті 598, статей 599, 600, 604-609 ЦК, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Підстави виникнення зобов`язань визначені у статтях 11, 509 ЦК України це юридичні факти, у складі яких включаються договір і правопорушення (делікт).

Згідно з частиною першою ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (ч.5 цієї статті).

Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц.

Як зазначено вище, строк оплати поставленого товару на суму 278 400,00грн є таким, що настав 19.03.2022.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 10.09.2024 у справі №905/13/24 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю завод низьковольтної апаратури "Лідер електрик" основний борг у розмірі 278400,00грн та судовий збір у розмірі 4176,21грн.

Матеріали справи містять докази виконання рішення Господарського суду Донецької області від 10.09.2024 у справі №905/13/24.

В межах виконавчого провадження № ВП 78312870 з Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод" стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю завод низьковольтної апаратури "Лідер електрик" грошові кошти у розмірі 282 576,21грн, що підтверджується випискою по рахункам за 09.06.2025 (а.с. 26).

У зв`язку з порушенням строків оплати товару, відповідно до умов пункту 6.8 договору, позивач нарахував за період з 20.03.2022 до 09.06.2025 та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 13 980,00грн, 3% річних у розмірі 26 940,86грн та інфляційні збитки у розмірі 128 903,04грн.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем строків оплати товару, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у позивача виникло право на нарахування сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, за весь час прострочення вказаного грошового зобов`язання.

Заявлені Позивачем вимоги про стягнення 3% та інфляційних втрат, які обґрунтовані нормою ст. 625 ЦК України, що підлягає застосуванню у разі порушення грошового зобов`язання, є правомірними.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заявлених до стягнення сум 3% річних, судом встановлено, що позивачем допущена помилка під час їх нарахування, а саме: помилково до періоду нарахування включений день оплати 09.06.2025.

День належного виконання зобов`язання не є днем його прострочення, оскільки суб`єкт господарських відносин шляхом вчинення активних дій, проведених належним чином, припиняє таке зобов`язання (стаття 599 ЦК України).

Так, на суму боргу 278 400,00грн підлягають нарахуванню та стягненню 3% річних за період прострочки з 20.03.2022 по 08.06.2024 (1177дн) у розмірі 26 909,46грн.. Отже в іншій частині вимог про стягнення 3% річних судом було відмовлено.

Сума інфляційних втрат складає: на суму боргу 278 400,00грн * 146,3% (сукупний індекс інфляції за квітень 2022 року - травень 2025 року) = 407 299,20грн 278 400,00грн = 128 899,20грн.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 6.8 договору визначено, що у разі несвоєчасної оплати продукції, покупець, на письмову вимогу постачальника, сплачує постачальникові неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу, але не більше 5% від простроченої суми.

З урахуванням обмеження, встановленого пунктом 6.8 договору, пеня складає 13 920,00грн (278 400,00грн * 5%).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд першої інстанції визнав, що розрахунок виконано позивачем вірно, однак в прохальній частині позовної заяви було зазначено про стягнення пені, в сумі 13980,00 грн., що не відповідає наведеним вище умовам.

Таким чином, стягненню підлягає пеня, в сумі 13 920,00грн.

З вказаними висновками місцевого господарського суду погоджується й суд апеляційної інстанції, оскільки такі є обґрунтованими та відповідають обставинам справи.

Щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, то апеляційний суд ставиться до них критично, з огляду на наступне.

Частина 6 статті 232 ГК України є диспозитивною та прямо вказує: "нарахування

штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання... припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше невстановлено законом або договором".

Сторони, реалізуючи фундаментальний принцип свободи договору (ст. 6, 627 Цивільного кодексу України), встановили у Договорі поставки №КДрМ3/412-21 від 06.10.2021 (далі Договір) саме інші" умови.

Так, згідно з пунктом 6.8 Договору, сторони погодили: "У разі несвоєчасної оплати Продукції, Покупець, на письмову вимогу Постачальника, сплачує Постачальникові неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу, але не більше 5% від простроченої суми".

Суд першої інстанції правильно не застосував норму ч. 6 ст. 232 ГК України, оскільки сторони в Договорі встановили інший механізм регулювання відповідальності, який і був застосований.

Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що зменшення неустойки є винятковим правом суду, яке застосовується за наявності обставин, що доводяться боржником.

Відповідно до усталеної судової практики, зокрема висновків Верховного Суду, зменшення розміру штрафних санкцій на підставі ст. 233 ГК та ст. 551 ЦК України є правом, а не обов`язком суду, яке застосовується лише у виняткових випадках. Тягар доведення наявності таких виняткових обставин (ступінь виконання, майновий стан, причини прострочення, вжиті заходи) покладається виключно на сторону, яка заявляє відповідне клопотання, тобто на Апелянта. Апелянт не надав суду першої інстанції і не надав апеляційному суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження таких виняткових обставин.

Щодо твердження про незначність прострочення, то колегія суддівзазнчачє, що з фактів встановлених у справі №905/13/24, вбачається період прострочення: з 20.03.2022

по 09.06.2025. Загальна тривалість прострочення, яку суд взяв до розрахунку (до

08.06.2025), становить 1178 днів, або понад три роки. Складно назвати такий період "незначним".

Посилання Скаржника на факт сплати основного боргу також не приймається апеляційним судом, оскільки борг був сплачений не добровільно, а примусово. Сплата відбулась лише 09.06.2025 на підставі наказу суду у справі № 905/13/24 в межах виконавчого провадження № ВП 78312870.

Щодо підстав для зменшення 3% річних та інфляційних нарахувань.

Нарахування за ст. 625 ЦК (3% річних та інфляційні втрати) не є штрафними санкціями. Вони є компенсаційними виплатами, що входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права кредитора. Їхня мета не покарати боржника, а відшкодувати кредитору знецінення коштів внаслідок інфляції та компенсувати неправомірне користування його коштами (3% річних).

Оскільки 3% річних та інфляційні втрати не є неустойкою, норми ст. 233 ГК та ст. 551 ЦК, які регулюють виключно зменшення неустойки, на них не поширюються.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25) міститься правовий висновок: 158. Розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), - це законодавчо встановлений та мінімальний розмір процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником, не підлягає зменшенню судом. 159. Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони входять до складу грошового зобов`язання і виступають способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат.

Таким чином, доводи Апелянта про необхідність зменшення 3% річних та інфляційних втрат є необґрунтованими.

Підсумовуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що викладені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються належними доказами і ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм права, що у сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

10. Судові витрати.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд враховує таке.

Відповідно до частини четвертої ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивачем було подано Відзив на апеляційну скаргу, в прохальній частині якого (пункт 3) було заявлено про те, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу та їх розрахунок будуть надані додатково у встановлений законом строк.

23.11.2025, на виконання вимог ст.ст. 126, 129 ГПК України, позивачем надано суду докази понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Інтереси ТОВ ЗНА "ЛІДЕР ЕЛЕКТРИК" представляє адвокат Монько Євген Миколайович на підставі Договору про надання правничої допомоги від 30.07.2025 року, що міститься в матеріалах справи.

15.11.2025 року між Адвокатом та Клієнтом було складено та підписано Акт № 2 приймання-передачі наданих послуг, згідно з яким Адвокат надав, а Клієнт прийняв послуги з підготовки та подання до Центрального апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу у справі № 904/4649/25.

Згідно з Актом № 2 та детальним Описом робіт (наданих послуг) від 15.11.2025, адвокатом витрачено 3 (три) години часу. Вартість послуг становить 3 000,00 грн. 00 коп.

Факт оплати Клієнтом зазначеної суми підтверджується Квитанцією до прибуткового касового ордера № 1511/1 від 15.11.2025 року, на суму 3 000,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та ціною позову. Заявлена сума у розмірі 3 000 грн. за складання відзиву на апеляційну скаргу є справедливою, обґрунтованою, співмірною зі складністю справи та такою, що підлягає стягненню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від від 30.09.2025р. у справі № 904/4649/25 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Завод низьковольтної апаратури "Лідер електрик" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн., про що видати наказ.

Видачу наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін