ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"16" березня 2026 р. м. Київ Справа № 911/1642/25
Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В., розглянувши
у справі 911/1642/25
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Євро Бізнес»
про стягнення 272 000, 00 грн
Без виклику учасників справи;
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Євро Бізнес» звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 272 000, 00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що протиправна поведінка відповідача полягала у вчиненні ним як директором позивача у змові з ТОВ «Прайм-Актив» протиправних антиконкурентних узгоджених дій, направлених на спотворення результатів публічних торгів, шляхом подання недостовірної інформації, що є порушенням Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Господарський суд Київської області в судовому засіданні 13.11.2025 на стадії оголошення рішення оголосив скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення, яким позовні вимоги задовольнив повністю. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інтер Євро Бізнес» 272 000, 00 грн збитків та 3 264, 00 грн судового збору.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Оскільки скорочене рішення судом оголошено в судовому засіданні 13.11.2025 і представник позивача був присутній в зазначеному судовому засіданні та зробив відповідну заяву до закінчення судових дебатів, останнім терміном на подання до суду доказів понесення витрат на правову допомогу є 18.11.2025. Отже, позивачем подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення разом з доказами понесення витрат на правову допомогу із дотриманням строків, встановлених ч. 8 ст. 129 ГПК України.
01.12.2025 до суду від відповідача надійшла заява (яка за своєю суттю є запереченням відповідача на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення), в якій відповідач зазначив, що в долученому позивачем до заяви про ухвалення додаткового рішення акті виконаних робіт зазначені години витраченого часу та супроводження справи в суді, але не вказано з яких показників робився розрахунок оплати, тобто не вказано вартість послуг за одиницю. Також відповідач вказав, що позивачем, всупереч п. 5.1 договору про надання правової допомоги № 10/03-25 від 10.03.2025, не долучено до заяви про ухвалення додаткового рішення додаток до договору, в якому б сторони узгодили гонорар адвоката та порядок сплати адвокату фактичних витрат, необхідних для виконання цього договору, у зв`язку із чим відповідач вважав необґрунтованим розрахунок вартості послуг адвоката. Стосовно оплати в сумі 5 350, 00 грн відповідач вказав, що в призначенні вказаного платежу зазначено за послуги за березень 2025 року згідно рахунку № 1-ІЄБ від 10.03.2025, проте не конкретизовано, за які саме послуги здійснено платіж. Відповідач зауважив на тому, що зі змісту п. 3 акта виконаних робіт вбачається тільки намір сплатити адвокату решту гонорару в сумі 14 650,00 грн, а тому зазначені витрати позивачем не понесено. Крім того, відповідач стверджував про те, що провадження у справі № 911/1642/25 відкрито вже після того, як аналогічну позовну заяву по справі № 911/1308/25 повернуто позивачу, а тому, на думку відповідача, ідентифікувати, що витрати стосуються саме справи № 911/1642/25 неможливо у зв`язку із тим, що в акті № 1 не зазначено номер справи. З урахуванням усього зазначеного вище, відповідач просив суд у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.
Враховуючи те, що суддя Сокуренко Л.В. з 15.11.2025 до 27.02.2026 включно перебувала на лікарняному у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, заява ТОВ «Інтер Євро Бізнес» про ухвалення додаткового рішення була прийнята судом до розгляду після виходу судді на роботу.
Відповідно до ч. 11 ст. 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
З метою повідомлення сторін про прийняття заяви позивача про ухвалення додаткового рішення до розгляду, ухвала суду від 02.03.2026 була направлена позивачу до його електронного кабінету, а відповідачу направлена на його адресу проживання, зазначену ним у відзиві на позовну заяву.
Крім того, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Київської області від 02.03.2026 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частин 3, 4 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Розглянувши подану позивачем заяву про ухвалення додаткового рішення та додані до неї документи і матеріали, а також заперечення відповідача проти задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, Господарський суд Київської області
Частиною 1 ст. 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Статтею 1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Разом з першою заявою по суті спору позивач повідомив суд, що орієнтовний розрахунок судових витрат складається з правничої допомоги у розмірі 20 000, 00 грн та сплаченого судового збору за подання позову в сумі 3 264, 00 грн.
Слід зазначити, що ч. 4 ст. 129 ГПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частинами 1-4 ст. 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000, 00 грн позивачем до матеріалів справи надано наступні копії: - договір про надання правової допомоги № 10/03-25 від 10.03.2025, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер Євро Бізнес» та адвокатом Березкою Романом Миколайовичем; - акт виконаних робіт № 1 від 10.04.2025 на суму 20 000, 00 грн до договору про надання правової допомоги № 10/03-25 від 10.03.2025; - платіжна інструкція № 2776 від 10.03.2025 на суму 5 350, 00 грн із призначенням платежу: «за послуги за березень 2025 р. згідно рахунку № 1-ІЄБ від 10.03.2025 р. Без ПДВ»; - ордер на надання правничої допомоги серії АІ № 1870871 від 11.04.2025, виданий на ім`я адвоката Березки Р.М. на представлення інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Євро Бізнес» в Господарському суді Київської області; - свідоцтво адвоката Березки Р.М. про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2304 від 02.10.2018.
Дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує розмір понесених судових витрат на правничу допомогу при розгляді справи № 911/1642/25, судом встановлено наступне.
10.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер Євро Бізнес» (далі - клієнт) та адвокатом Березкою Романом Миколайовичем (далі - адвокат) укладено договір про надання правової допомоги № 10/03-25 від 10.03.2025 (далі - договір), за змістом п. 1 якого адвокат зобов`язався здійснити захист та надати інші види правової допомоги клієнту, що вказані в цьому договорі, на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.
Згідно з п. 3 договору, за надання адвокатом правової допомоги за цим договором, що вказана в пункті цього 1 договору, клієнт зобов`язаний виплатити адвокату гонорар (винагороду) та оплатити фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору в розмірі та на умовах визначених в додатку до цього договору.
За змістом п. 5.1 договору, клієнт зобов`язаний, серед іншого, вчасно та у повному обсязі виплатити адвокату гонорар (винагороду) та оплатити фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору, в розмірі та на умовах визначених в додатку до цього договору.
Відповідно до п. 7 договору, цей договір діє з дати укладення та до повного його виконання сторонами. Сторони погодили, що в разі набрання законної сили судовим рішенням (вироком, ухвалою), яким вирішено справу (обвинувачення) по суті, до закінчення строку дії цього договору передбаченого в цьому пункті, строк дії цього договору закінчується в день набрання таким судовим рішенням законної сили. Сторони цього договору погодили та встановили, що із закінченням строку дії цього договору усі зобов`язання сторін за цим договором вважаються виконаними належним чином та припиненими.
Додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені печатками (у разі наявності печаток) (п. 14 договору).
10.04.2025 між ТОВ «Інтер Євро Бізнес» та адвокатом Березкою Р.М. складено та підписано акт № 1 виконаних робіт до договору про надання правової допомоги № 10/03-25 від 10.03.2025, за змістом п. 1 якого виконавець надав, а замовник прийняв наступні юридичні послуги: - правовий аналіз та формування правової позиції у господарській справі про стягнення збитків із ОСОБА_1 (4 години витраченого адвокатом часу); - підготовка та подача вимоги про відшкодування збитків (2 години витраченого адвокатом часу); - підготовка та подача позовної заяви про стягнення збитків із ОСОБА_1 (4 години витраченого адвокатом часу); - супроводження справи у суді - 3 судових засідання.
Відповідно до пп. 2, 3 акта № 1 від 10.04.2025, вартість послуг виконавця за цим актом складає 20 000, 00 грн. Замовник сплачує виконавцю 26,75 % вартості виконаних робіт, в сумі 5 350, 00 грн, у момент підписання договору. Залишок суми в розмірі 14 650, 00 грн замовник сплачує виконавцю впродовж 3-х календарних днів, після набрання рішенням суду законної сили по даній справі. Вказаний акт підписаний сторонами та скріплений відтиском печатки ТОВ «Інтер Євро Бізнес» без будь-яких зауважень та заперечень.
10.03.2025 ТОВ «Інтер Євро Бізнес» перерахувало на користь адвоката Березки Р.М. грошові кошти в розмірі 5 350, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 2776 від 10.03.2025 на суму 5 350, 00 грн із призначенням платежу: «за послуги за березень 2025 р. згідно рахунку № 1-ІЄБ від 10.03.2025 р. Без ПДВ».
Отже, відповідно до поданих позивачем доказів, адвокат в межах розгляду справи № 911/1642/25 надав ТОВ «Інтер Євро Бізнес» професійну правничу допомогу на загальну суму 20 000, 00 грн.
Судом враховано, що ч. 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч. 6 вказаної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Проте, відповідач відповідного клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, до суду не подав.
Натомість, 01.12.2025 до суду від відповідача надійшла заява, яка за своєю суттю є запереченням відповідача на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, в якій відповідач зазначив, що в долученому позивачем до заяви про ухвалення додаткового рішення акті виконаних робіт зазначені години витраченого часу та супроводження справи в суді, але не вказано з яких показників робився розрахунок оплати, тобто не вказано вартість послуг за одиницю. Також відповідач вказав, що позивачем, всупереч п. 5.1 договору про надання правової допомоги № 10/03-25 від 10.03.2025, не долучено до заяви про ухвалення додаткового рішення додаток до договору, в якому б сторони узгодили гонорар адвоката та порядок сплати адвокату фактичних витрат, необхідних для виконання цього договору, у зв`язку із чим відповідач вважав необґрунтованим розрахунок вартості послуг адвоката. Стосовно оплати в сумі 5 350, 00 грн відповідач вказав, що в призначенні вказаного платежу зазначено за послуги за березень 2025 року згідно рахунку № 1-ІЄБ від 10.03.2025, проте не конкретизовано, за які саме послуги здійснено платіж. Відповідач зауважив на тому, що зі змісту п. 3 акта виконаних робіт вбачається тільки намір сплатити адвокату решту гонорару в сумі 14 650,00 грн, а тому вважав, що зазначені витрати позивачем не понесено. Крім того, відповідач стверджував про те, що провадження у справі № 911/1642/25 відкрито вже після того, як аналогічну позовну заяву по справі № 911/1308/25 повернуто позивачу, а тому, на думку відповідача, ідентифікувати, що витрати стосуються саме справи № 911/1642/25 неможливо у зв`язку із тим, що в акті № 1 не зазначено номер справи. З урахуванням усього зазначеного вище, відповідач просив суд у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.
Суд дослідив твердження відповідача про те, що зі змісту акта виконаних робіт № 1 від 10.04.2025 неможливо ідентифікувати, що витрати стосуються саме справи № 911/1642/25, оскільки в акті не зазначено номер справи, з приводу чого зазначає наступне.
Як вбачається з автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду», 11.04.2025 ТОВ «Інтер Євро Бізнес» звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 272 000, 00 грн збитків.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.05.2025 у справі № 911/1308/25 позовну заяву ТОВ «Інтер Євро Бізнес» залишено без руху на підставі ст. 162, 174 ГПК України та встановлено спосіб усунення недоліків, визначених судом.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.05.2025 у справі № 911/1308/25 позовну заяву ТОВ «Інтер Євро Бізнес» до ОСОБА_1 про стягнення 272000, 00 грн збитків та додані до неї документи постановлено вважати неподаними та повернуто позивачу у зв`язку із тим, що позивачем не в повному обсязі усунуто недоліки позовної заяви, про які зазначено в ухвалі Господарського суду Київської області від 06.05.2025. Разом з цим, повідомлено заявника, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.
Повертаючи позовну заяву ТОВ «Інтер Євро Бізнес» та додані до неї документи, Господарський суд Київської області в межах справи № 911/1308/25 не здійснював розподіл судових витрат між сторонами відповідно до ст. 129 ГПК України, оскільки справа по суті не розглядалася, а провадження не було відкрито.
Натомість, ТОВ «Інтер Євро Бізнес» мало можливість діяти альтернативно: або повернути сплачений судовий збір за подання позовної відповідно до норм ст. 7 Закону України «Про судовий збір», або повторно звернутись із відповідною позовною до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків, що і було зроблено ТОВ «Інтер Євро Бізнес».
У подальшому, ТОВ «Інтер Євро Бізнес» повторно звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою вх. № суду 5856 від 15.05.2025 до ОСОБА_1 про стягнення 272 000, 00 грн збитків, за наслідками чого ухвалою Господарського суду Київської області від 23.06.2025 було відкрито провадження у справі № 911/1642/25, яка була розглянута судом по суті 13.11.2025.
Як було встановлено судом вище, 10.04.2025 між ТОВ «Інтер Євро Бізнес» та адвокатом Березкою Р.М. складено та підписано акт № 1 виконаних робіт до договору про надання правової допомоги № 10/03-25 від 10.03.2025, за змістом п. 1 якого виконавець надав, а замовник прийняв наступні юридичні послуги: - правовий аналіз та формування правової позиції у господарській справі про стягнення збитків із ОСОБА_1 ; - підготовка та подача вимоги про відшкодування збитків; - підготовка та подача позовної заяви про стягнення збитків із ОСОБА_1; - супроводження справи у суді - 3 судових засідання.
Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні та сторонами до суду не надано доказів існування інших господарських справ про стягнення збитків із ОСОБА_1, аніж даної справи № 911/1642/25, яка була розглянута Господарським судом Київської області по суті 13.11.2025, а відтак у суду відсутні підстави вважати, що послуги за актом № 1 від 10.04.2025 були надані адвокатом позивачу в межах іншої, а не даної справи № 911/1642/25, у зв`язку із чим суд відхиляє твердження відповідача в цій частині як необґрунтовані.
У питанні надання доказів судом приймається до уваги позиція Верховного Суду у справі № 922/2604/20 від 20.07.2021, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
За змістом ч. 3 ст. 237 ЦК України, однією з підстав виникнення представництва є договір.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону № 5076-VI).
Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.
Частинами 1, 2 ст. 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Отже, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Зі змісту укладеного між сторонами договору та п. 2 акта приймання-передачі наданих послуг від 10.04.2025 вбачається, що між клієнтом та адвокатом досягнуто згоди щодо фіксованого розміру гонорару адвоката за надання професійної правничої допомоги під час захисту та представництва інтересів позивача в господарському суді у справі про стягнення збитків із ОСОБА_1, який становить 20 000, 00 грн та не залежить від кількості витраченого адвокатом часу та вчинених дій, спрямованих на надання професійної правничої допомоги.
Стосовно тверджень відповідача про те, що в акті виконаних робіт зазначені години витраченого часу та супроводження справи в суді, але не вказано з яких показників робився розрахунок оплати, тобто не вказано вартість послуг за одиницю, суд зазначає наступне.
Велика Палата Верховного Суду в пунктах 139-147 своєї постанови від 16.11.2022 по справі № 922/1964/21 зазначила, що ч. 3 ст. 126 ГПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що ч. 3 ст. 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.
Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
У свою чергу позивачем подано до суду акт виконаних робіт № 1 від 10.04.2025, складений між сторонами на виконання умов договору про надання правової допомоги № 10/03-25 від 10.03.2025, в якому сторонами узгоджено фіксовану вартість послуг виконавця за цим актом в розмірі 20 000, 00 грн, а також у вказаному акті міститься перелік видів послуг, що надавались адвокатом позивачу та кількість годин.
Суд вважає, що позивачем виконано вимоги процесуального законодавства та з метою розподілу судових витрат подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (що безпосередньо зазначений в акті виконаних робіт № 1 від 10.04.2025), який є достатнім для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
З огляду на погодження сторонами фіксованого розміру гонорару адвоката, відповідач може доводити неспівмірність заявлених позивачем витрат посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Як вже було зазначено вище, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України.
Разом з тим у ч. 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, також визначені положеннями частин 6, 7 та 9 ст. 129 цього Кодексу.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5-7 та 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
При цьому, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих у підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
У вирішенні спірного питання чи є розмір витрат позивача на правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, суд враховує також конкретні обставини справи, зокрема: суб`єктний склад, характер спірних правовідносин, предмет та підстави позову, кількість документів, на дослідження яких представник позивача витратив час.
Суд наголошує на тому, що доказів на підтвердження неспівмірності заявленої суми витрат на правничу допомогу в контексті невідповідності заявлених до стягнення витрат критеріям співмірності, реальності та розумності, що визначені у ст. 126 ГПК України, відповідачем надано не було. Клопотань про зменшення суми відшкодування витрат представник відповідача не заявляв.
З урахуванням зазначеного вище, дослідивши надані ТОВ «Інтер Євро Бізнес» до суду докази понесених витрат на правничу допомогу, з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, обсягу наданих адвокатських послуг і виконаних робіт у межах розгляду справи № 911/1642/25, виходячи з характеру спірних правовідносин, обсягу матеріалів справи та її складності, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що розмір заявлених позивачем витрат на правову допомогу в сумі 20 000, 00 грн відповідає критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, такі витрати мають характер необхідних, є співрозмірними з предметом позову та виконаною роботою адвоката в Господарському суді Київської області, у зв`язку із чим суд вважає заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу обґрунтованим, а тому в даному випадку підлягає застосуванню загальне правило розподілу судових витрат, визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України.
Частина 4 ст. 129 ГПК України передбачає, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
При цьому, суд враховує посилання відповідача на те, що в призначені платежу платіжної інструкції № 2776 від 10.03.2025 на суму 5 350, 00 грн зазначено за послуги за березень 2025 року згідно рахунку № 1-ІЄБ від 10.03.2025, проте не конкретизовано, за які саме послуги здійснено платіж, а також те, що зі змісту п. 3 акта виконаних робіт вбачається тільки намір сплатити адвокату решту гонорару в сумі 14 650, 00 грн.
Суд зазначає, що позивач не надав суду копію рахунку № 1-ІЄБ від 10.03.2025, посилання на який міститься в призначенні платежу платіжної інструкції № 2776 від 10.03.2025, а відтак суд позбавлений можливості дійти беззаперечного висновку про те, що оплачені за вказаною платіжною інструкцією послуги за березень 2025 року були саме послугами з професійної правової допомоги, наданими Березкою Р.М. як адвокатом позивачу в рамках договору № 10/03-25 від 10.03.2025.
У той же час суд враховує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу), чим спростовуються твердження відповідача у цій частині. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 зі справи № 922/445/19, у постановах Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.
За таких обставин, враховуючи викладене вище в сукупності, виходячи з приписів чинного господарського процесуального законодавства стосовно необхідності розподілу судових витрат відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, суд вважає, що розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу адвоката в цьому випадку є справедливим, співрозмірними з предметом позову та виконаною роботою адвоката в Господарському суді Київської області, у зв`язку із чим суд вважає заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу обґрунтованим та таким, що підлягає до стягнення з відповідача в сумі 20 000, 00 грн.
Керуючись приписами ст. 123, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
3. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено та підписано 16.03.2026.
Суддя Л.В. Сокуренко