ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 р. м. Житомир Справа № 906/27/26

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Сікорської Н.А.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РОШЕН-ПОЛІССЯ"

до фізичної особи-підприємця Кочмарівської Веліни Вікторівни

про стягнення 8824,17 грн.

Процесуальні дії по справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "РОШЕН-ПОЛІССЯ" звернулось до суду з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця Кочмарівської Веліни Вікторівни 8824,17 грн., з яких: 8673,75 грн. - основного боргу, 150,42 грн. - 3% річних.

Ухвалою від 07.01.2026р. суд відкрив провадження у справі. Постановив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Вказаною ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

04.03.2026 р. судом здійснено запит з метою отримання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно Витягу з ЄДРЮОФОПГФ, за кодом РНОКПП НОМЕР_1 в ЄДРЮОФОПГФ міститься інформація щодо Фізичної особи-підприємця Левченко Веліни Вікторівни.

У розділі "Дані про хронологію реєстраційних дій" відображена інформація про державну реєстрацію змін до відомостей про фізичну особу-підприємця 07.01.2026р. 13:05:53, 002049503, зміна прізвища, та/або імені, та/або по батькові фізичної особи-підприємця (а.с. 49, 50).

Таким чином, має місце зміна найменування відповідача - фізичної особи-підприємця Кочмарівської Веліни Вікторівни на фізичну особу- підприємця Левченко Веліну Вікторівну, що необїхідно враховувати при прийнятті рішення.

Враховуючи відсутність клопотання будь-якої із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань в частині оплати отриманого товару, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість в сумі 8673,75 грн.

Додатково позивач нарахував відповідачу 150,42 грн. 3% річних.

Відповідач, в порядку ст.ст. 165, 251 ГПК України, не скористалась правом подачі письмового відзиву на позовну заяву, доводи позивача не спростовано.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 07.01.2026р. надіслана на поштову адресу відповідача, вказану в ЄДРЮОФОПГФ, повернулась без вручення адресату з підстав відсутності адресата за вказаною адресою.

У відповідності до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За змістом правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 14.08.2020р. у справі № 904/2584/19, від 27.07.2022р. у справі № 908/3468/13 та підлягають застосуванню з огляду на ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у цьому випадку, суду. Факт неотримання поштової кореспонденції, якою суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином повідомлена про розгляд справи судом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Враховуючи викладене, судом було надано учасниками справи можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Згідно ч.9 ст.165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "РОШЕН-ПОЛІССЯ" та фізичною особою-підприємцем Кочмарівською Веліною Вікторівною була досягнута домовленість про поставку товарів, на виконання якої, позивачем поставлено відповідачу у період з 24.12.2024р. по 15.01.2025р. товар загальною вартістю 25388,30 грн., на підставі наступних видаткових накладних (а.с. 5-15, 38, 39):

- 24.12.2024р. № РП-00153101 на суму з ПДВ - 452,60 грн.;

- 24.12.2024р. № РП-00153102 на суму з ПДВ - 3082,30 грн.;

- 24.12.2024р. № РП-00153103 на суму з ПДВ - 18,00 грн.;

- 25.12.2024р. № РП-00153742 на суму з ПДВ - 2922,80 грн.;

- 25.12.2024р. № РП-00153717 на суму з ПДВ - 3082,30 грн.;

- 25.12.2024р. № РП-00153719 на суму з ПДВ - 2243,70 грн.;

- 25.12.2024р. № РП-00153720 на суму з ПДВ - 18,00 грн.;

- 14.01.2025р. № РП-00003941 на суму з ПДВ - 12451,40 грн.;

- 15.01.2025р. № РП-00004589 на суму з ПДВ - 1111,20 грн.;

- 15.01.2025р. № РП-00004590 на суму з ПДВ - 6,00 грн.

Позивач зазначає, що всі вище зазначені видаткові накладні, на підставі яких здійснювалась поставка товару відповідачу містили дату оплати товару, яка збігалась із датою кожної окремої накладної.

Відповідач частково оплатила поставлений товар на загальну суму 7935,20 грн., що підтверджується касовими чеками та платіжною інструкцією:

- касовий чек №FjH4Xx7EЮc від 12.03.2025р. на суму 6,00 грн. (а.с. 17);

- платіжна інструкція №14 від 29.03.2025р. на суму 6800,00 грн. (а.с. 27);

- касовий чек №v0fs6NdoNbg від 31.03.2025р. на суму 18,00 грн. (а.с. 18);

- касовий чек №wjLpjJLuJX4 від 05.05.2025р. на суму 1111,20 грн. (а.с. 16).

Також відповідач частково повернула товар на загальну суму 8779,35 грн., що підтверджується накладними на повернення від покупця:

- №РП-6 від 26.05.2025 року на суму 7502,35 грн. (а.с. 19);

- №РП-7 від 26.05.2025 року на суму 529,10 грн. (а.с. 20);

- №РП-8 від 26.05.2025 року на суму 498,60 грн. (а.с. 21);

- №РП-9 від 03.06.2025 року на суму 249,30 грн. (а.с. 22).

Позивач в позові вказує, що відповідач свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару не виконала в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість перед ТОВ "РОШЕН-ПОЛІССЯ" у розмірі 8673,75 грн. (25388,30 грн. - 7935,20 грн. - 8779,35 грн.).

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором в частині повної оплати товару стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з фізичної особи-підприємця Кочмарівської Веліни Вікторівни заборгованості в примусовому порядку.

Оскільки мало місце несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, що спричинило звернення з позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 150,42 грн.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 1 статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За загальним правилом правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі (ст. 208 ЦК України).

При цьому, відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір, відповідно до ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

Таким чином, правочин на поставку товару може бути також укладений у спрощений спосіб, у разі якщо видаткові накладні містять найменування товару, його кількість, ціну та підписи уповноважених осіб сторін.

В свою чергу згідно з частинами 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач поставив, а відповідач прийняла товар на загальну суму 25388,30 грн., що підтверджується видатковими накладними (а.с. 5-15, 38, 39). Накладні підписані представниками сторін, містять відомості про найменування товару, його кількість та ціну, а відтак підтверджують факт здійснення господарської операції та виникнення між сторонами договірних відносин.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Приписами статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу.

При цьому, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Таким чином, беручи до уваги положення ч. 4 ст. 538 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що відповідач повиненнна була розраховуватись за поставлений позивачем товар після його прийняття, тобто у день поставки товару, визначений у вищевказаних видаткових накладних.

Матеріалами справи підтверджено факт оплати поставленого товар на загальну суму 7935,20 грн. (а.с. 16-18, 27) та факт повернення частини товару на загальну суму 8779,35 грн. (а.с. 19-22).

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 8673,75 грн. (25388,30 грн. - 7935,20 грн. - 8779,35 грн.), яка підлягає стягненню у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що тягар доказування виконання зобов`язання щодо оплати отриманого товару покладено на відповідача, однак останній не надав суду доказів проведених розрахунків, тому суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача 8673,75 грн. заборгованості за поставлений товар.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 150,42 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач розрахував суму 3% річних за період з 03.06.2025р. по 31.12.2025р.

Перевіривши розрахунок позивача, суд встановив, що він є арифметично вірним, а визначені у ньому суми вірними та обґрунтованими, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 150,42 грн. 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 8824,17 грн., з яких: 8673,75 грн. заборгованість та 150,42 грн. 3% річні.

Судові витрати за результатами розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У той же час, нормами ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З огляду на викладене, позивачем при зверненні до суду з позовною заявою через систему Електронний суд підлягало сплаті 2662,40 грн.

Враховуючи задоволення позовних вимог, у відповідності до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір в сумі 2662,40 грн. покладається на відповідача.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За ч.ч. 3-5 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У позовній заяві позивач повідомив суд, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 8000,00 грн.

На підтвердження заявлених до стягнення 8000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано:

- ордер на надання правничої допомоги серії АМ №1177525 від 31.12.2025р., виданий на ім`я Черниша Олександра Миколайовича (а.с. 4);

- посвідчення адвоката від 10.03.2011р. виданого на ім`я Черниша О.М. (а.с. 30);

- свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №568 від 10.03.2011р. (а.с. 31);

- платіжну інструкцію №3028 від 24.12.2025р. на суму 8000,00 грн. з призначенням платежу: передплата за адвокатські послуги за Додатковим договором №13 від 24.12.2025р. до Договору про надання адвокатських послуг №03/2015-АБ від 01.11.2015р. (а.с. 26).

Згідно з положеннями п.4 ст. 1, ч.3 ст. 27 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

У відповідності до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з тим, суд зазначає, що для вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу сторона повинна надати належні та допустимі докази, які підтверджують наявність договірних відносин щодо надання правничої допомоги, обсяг наданих послуг та їх вартість.

Однак позивачем до матеріалів справи не надано договору про надання правничої допомоги №03/2015-АБ від 01.11.2015р., а також Додаткового договору №13 від 24.12.2025р., на підставі яких здійснено оплату адвокатських послуг. Крім того, позивачем не подано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом у межах розгляду даної справи, а також акта приймання-передачі наданих послуг адвокатом.

За відсутності зазначених доказів суд позбавлений можливості встановити обсяг наданої правничої допомоги, її вартість та співмірність заявлених витрат із складністю справи, у зв`язку з чим підстави для розподілу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. відсутні, а тому у задоволенні вимоги позивача про їх стягнення слід відмовити.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Левченко Веліни Вікторівни ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РОШЕН-ПОЛІССЯ" (10001, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Параджанова Сергія, буд. 80, ):

- 8673,75 грн. боргу;

- 150,42 грн. 3% річні;

- 2662,40 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 06.03.26

Суддя Сікорська Н.А.

1 - до справи

2 - відповідачу (рек. з пов.) Левченко Веліни Вікторівни : АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 + на ел. пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1