ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2026м. ДніпроСправа № 904/6788/25

за позовом Відділу освіти Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області, смт. Миколаївка, Сумська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія", м. Павлоград

про стягнення 790 817,80 грн.

Суддя Ліпинський О.В.

Секретар судового засідання Перебийніс О.О.

Представники:

від позивача Просвіркіна-Максимів М.С.

від відповідача не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Відділ Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області (далі - Позивач) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (далі - Відповідач) про стягнення 805 167, 87 грн., з яких 556 002, 39 грн. - основна заборгованість, 83 048, 01 грн. - проценти за користування чужими коштами, 166 117, 47 грн. - неустойка.

Заявлені вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань за договором № 166/2 від 26.02.2025.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2025 року відкрито провадження у справі №904/6788/25, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

22.01.2026 року Позивач подав заяву про зміну предмету позову, за змістом якої просить стягнути з Відповідача 790 817,80 грн. заборгованості, з яких: 556 002,39 грн. - основна заборгованість, 166 117, 47 грн. - пеня, 15 080,61 грн. - 3% річних, 32 430, 26 грн. - інфляційні втрати, 21 187, 07 грн. - заборгованість по процентам за користування чужими грошовими коштами.

Відповідач явку представника в засідання не забезпечив, відзив на позов не подав, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного листа до Електронного кабінету (а.с. 44, 51).

З огляду на викладене, керуючись ч. 9 ст. 165 ГПК України, справа вирішується за наявними матеріалами.

03.02.2026 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті в засіданні 26.02.2026 року.

12.02.2026 року Позивач подав заяву, за змістом якої збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути з Відповідача 795 987,89 грн., з яких 556 002,39 грн. основного боргу, 21 887,07 грн. процентів за користування коштами, 16 131,68 грн. три проценти річних, 36 549,28 грн. інфляційних втрат, 166 117,47 грн. пені.

В силу приписів п. 2 ч. 2. ст. 46 ГПК України, у справі загального позовного провадження Позивач має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання.

Враховую те, що заяву про збільшення розміру позовних вимог подано Позивачем після закінчення підготовчого засідання, суд не приймає її до розгляду та продовжує вирішення справи по суті в межах вимог з урахуванням заяви 22.01.2026 року.

В порядку ст.ст. 233, 240 ГПК України, в судовому засіданні 02.03.2026 року оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, складання повного рішення відкладено на строк до десяти днів із дня закінчення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні, дослідивши подані докази, заслухавши пояснення прокурора, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

26.02.2024 року між Позивачем (Замовником/Покупцем) та Відповідачем (Постачальником) укладено Договір про постачання товару №166/2 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник приймає на себе зобов`язання передати Покупцю у власність Товари, а Покупець зобов`язується сплатити і прийняти вказаний товар.

Найменування товару: ДК 021:20-9 Нафта і дистиляти (бензин А95 дизельне паливо).

Згідно п. 1.5. Договору відпуск Товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скретч-картки) на отримання товару відповідно "Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами" затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997.

Пунктами 3.2. Договору визначено, що загальна сума договору становить 784 300,00 грн. у тому числі ПДВ 20 %.

Специфікацією, що є Додатком №1 до Додаткової угоди №2 до Договору передбачено постачання: дизельного пального в кількості 13860 літрів за ціною 52,79 гривень за літр, всього на суму 731 669,00 гривень; бензину А-95 в кількості 300 літрів за ціною 53,04 гривень за літр, всього на суму 15 912,00 гривень; бензину А-92 в кількості 700 літрів за ціною 52,27 гривень за літр, всього на суму 36589,00 гривень.

Пункт 4.1 Договору встановлює, що оплата товару здійснюється Покупцем в національній валюті України в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника в день виписки рахунку-фактури та накладної на товар. Ціна одного літру товару вказується у рахунку-фактурі та накладній і дійсна протягом дня їх виписки.

Пунктами 5.1- 5.4 Договору передбачено, що строк поставки товарів встановлюється до закінчення терміну дії довірчого документу (скретч-картки). Передачу Покупцю Товару здійснюється на АЗС Постачальника шляхом заправки автомобілі Покупця при пред`явленні довіреними особами Покупця скретч-карток. Скретч-картка є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картках вважаються виконаними, при цьому Постачальник не може передати Покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-картці. Умови постачання товару самовивезення. Покупець зобов`язується отримати Товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на ньому. Постачальник не несе відповідальності та звільняється від зобов`язань за Договором у разі недотримання Покупцем товару на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу.

Позивач зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, сплативши на розрахунковий рахунок Відповідача грошові кошти в сумі 784 170,40 гривень, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 25-27).

На вказану суму Відповідачем було передано скретч-картки, частина з яких використана Позивачем шляхом придбання на АЗС Постачальника пального, а саме: дизельного палива в кількості 3965 літрів, бензину А-92 в кількості 310 літрів, бензину А-95 в кількості 50 літрів. Таким чином, заправку транспортних засобів Позивача було здійснив лише на суму 228 168,01 грн.

Позивач зазначає, що починаючи з листопада 2024 року на АЗС Відповідача був відсутній товар, що підтверджується актами про відсутність бензину та дизельного палива від 02.12.2024 року, 27.12.2024 року, 09.01.2025 року, 04.03.2025 року, 30.04.2025 року, тобто Відповідач свої зобов`язання за Договором не виконав.

У зв`язку із зазначеними обставинами, Позивач звернувся до Відповідача з вимогою про повернення грошових коштів (а.с. 24).

На час розгляду справи доказів передачі Позивачу товару або доказів повернення сплаченої суми грошових коштів, суду не надано.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З огляду на викладене, враховуючи обставини невиконання Відповідачем обов`язку з поставки попередньо оплаченого Позивачем товару, останній набув право вимоги повернення суми попередньої оплати в розмірі 556 002,39 грн.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що у якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі у вигляд обов`язку сплатити неустойку.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За своєю правовою природою, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов`язання.

Пунктом 7.2. Договору сторони погодили, що за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим Договором, сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного стороною зобов`язання за кожний день прострочення.

Позивач просить суд стягнути з Відповідача пеню за період з 01.12.2024 року по 27.11.2025 року в розмірі 166 117, 47 грн.

Згідно положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі наведеної норми закону, Позивач розрахував та просить стягнути з Відповідача три проценти річних у розмірі 15 080,61 грн. за період з 11.03.2025 року по 03.02.2026 року, а також, 32 430, 26 грн. інфляційних втрат за період з березня по грудень 2025 року.

В постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 року №910/14180/18 встановлено, що зокрема положення статті 536, частини третьої статті 693, частини першої статті 1054, частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України у їх сукупності, передбачає можливість для покупця нарахування на суму сплаченої ним продавцю попередньої оплати процентів за користування грошовими коштами, що узгоджується із загальним правилом про оплатний характер позики. Порушення продавцем обов`язку щодо передачі товару, який був попередньо оплачений, надає покупцеві можливість стягнути з продавця проценти за користування чужими грошовими коштами.

За своєю правовою природою проценти є винагородою (платою) за користування грошовими коштами. Натомість неустойка є видом забезпечення виконання зобов`язання та за своєю правовою природою є штрафною санкцією, яка може застосовуватись до боржника у разі порушення ним зобов`язання.

Отже передбачені статтею 536 та частиною третьої статті 693 Цивільного кодексу України проценти мають зовсім іншу правову природу, ніж неустойка (пеня, штраф), виступають способом захисту прав та інтересів покупця який, здійснивши оплату продукції на умовах попередньої її оплати набув також статусу кредитора за договором по відношенню до продавця до моменту передання йому такої продукції. При цьому до моменту пред`явлення покупцем вимоги до продавця про повернення суми попередньої оплати відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України, користування продавцем грошовими коштами попередньої оплати як сумою позики буде вважатися правомірним, на які покупець як кредитор може правомірно нараховувати проценти за користування. Натомість після пред`явлення покупцем продавцю такої вимоги (про повернення суми попередньої оплати відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України) за умови непоставки продавцем покупцю товару та неповернення суми попередньої оплати у продавця виникає грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати, а користування продавцем цими коштами буде неправомірним. У такому випадку покупець втрачає право на нарахування продавцю на суму цих коштів процентів, передбачених частиною третьою статті 693 Цивільного кодексу України, та разом з цим набуває право на нарахування та стягнення з продавця процентів, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, що нараховуються внаслідок прострочення боржником (у даному випадку - продавцем) грошового зобов`язання (з повернення попередньої оплати) та які є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання на відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима.

Наведені висновки узгоджуються та відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, а також у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 вересня 2020 року у справі № 916/4693/15.

З огляду на різну правову природу проценти, передбачені частиною третьою статті 693 Цивільного кодексу України, не можуть бути ототожнені з неустойкою та процентами, передбаченими частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Крім того Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду вважає, що правова природа передбаченої договором плати за користування чужими грошовими коштами не залежить від встановленого сторонами у договорі способу обчислення такої плати.

Передбачене статтею 536, частиною третьою статті 693, частиною першою статті 1048, частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України право сторін на встановлення плати за користування грошовими коштами (попередньою оплатою, позикою) з урахуванням положень статті 6 та частини першої статті 627 Цивільного кодексу України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів і порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати.

Зазначений висновок відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у пункті 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 149/1499/18.

Позивач просить суд стягнути з Відповідача відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 21 187, 07 грн. за період з 01.12.2024 року по 10.03.2025 року.

За підрахунками суду розрахунок пені, процентів річних, інфляційних втрат та відсотків за користування грошовими коштами здійснено арифметично правильно.

З урахуванням встановлених обставин, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме в розмірі 790 817,80 грн. заборгованості, з яких: 556 002, 39 грн. - основна заборгованість, 166 117, 47 грн. - пеня, 15 080,61 грн. - 3% річних, 32 430, 26 грн. - інфляційні втрати, 21 187, 07 грн. - заборгованість по процентам за користування чужими грошовими коштами.

У складі судових витрат Позивач просить стягнути з Відповідача витрати на правничу допомогу, розмір яких за попереднім (орієнтованим) розрахунком, що наведений в позовній заяві, становить 10 000,00 грн.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В підтвердження витрат на правничу допомогу, Позивачем подано до матеріалів справи:

- договір про надання юридичних послуг від 29.11.2025 року;

- ордер серія ВМ №1075209 від 28.11.2025 року;

- акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 24.12.2025pоку;

- платіжну інструкцію №2399 від 24.12.2025 року;

Оцінюючи зазначені докази в сукупності, суд дійшов висновку, що Позивачем доведено розмір витрат на професійну правничу допомогу, які він має сплатити у зв`язку з розглядом даної справи.

В силу приписів ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України, сторона може заявити клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу в разі неспівмірності відповідних витрат. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зважаючи на відсутність заперечень Відповідача стосовно розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає зазначені витрати обґрунтованими в заявленому розмірі 10 000,00 грн.

Як убачається з матеріалів справи, при звернення з даним позовом через систему "Електронний суд" Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 9 662, 48 грн. (з урахуванням коефіцієнта 0,8). В зв`язку зі зменшенням Позивачем розміру позовних вимог, сума судового збору повинна складати 9 489,81 грн. (790 817, 80 х 1,5% х 0,8).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, в тому числі в разі зменшення розміру позовних вимог.

З огляду на викладене, суд роз`яснює Позивачу, що зайво сплачена сума судового збору в розмірі 172, 66 грн. може бути повернена з державного бюджету за клопотанням останнього.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75-79, 129, 165, 202, 233, 236-241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, 99, ) на користь Відділу освіти Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області (41854 Сумська область, Сумський район, селище міського типу Миколаївка, бульвар Свободи, 2, ) 556 002, 39 грн. попередньої оплати, 166 117, 47 грн. пені, 15 080,61 грн. 3% річних, 32 430, 26 грн. інфляційних втрат, 21 187, 07 грн. заборгованості по процентам за користування чужими грошовими коштами, 9 489,81 грн. витрат з сплати судового збору, 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 09.03.2026

Суддя О.В. Ліпинський