ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
16.03.2026 м. Івано-ФранківськСправа № 909/47/26
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Гули У. І. розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Ярош Інни Іванівни про ухвалення додаткового рішення у справі
за позовом: Фізичної особи-підприємця Ярош Інни Іванівни, АДРЕСА_1
про стягнення заборгованості в сумі 785 214,48 грн.
до Господарського суду Івано-Франківської області через підсистему "Електронний суд" надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Ярош Інни Іванівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Беррі" про стягнення 633 861,28 гривень - основного боргу, 116 625,03 гривень - пені, 12 224,89 гривень - інфляційних нарахувань, 11 251,64 гривень - трьох процентів річних та 11 251,64 гривень - процентів за користування чужими коштами за надані послуги згідно з Договору про надання транспортно-експедиційних послуг у міжнародному сполученні № 040325 від 04.03.2025.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 02.03.2026 позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-БЕРРІ» (76008 Івано-Франківська область, Івано-Франківський, м. Івано-Франківськ, вул. Пасічна, буд. 41, кв. 28, ) на користь Фізичної особи-підприємця Ярош Інни Іванівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 633 861,28 гривень - основного боргу, 90 152,33 гривень - пені, 12 224,89 гривень - інфляційних нарахувань, 11 251,64 гривень - трьох процентів річних та 8 969,88 гривень судового збору; в частині стягнення 11 251,64 гривень - процентів за користування чужими коштами, 26 472,70 гривень - пені відмовлено.

Через систему "Електронний суд" 06.03.2026 від представника Фізичної особи-підприємця Ярош Інни Іванівни надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій останній просить покласти на позивача витрати на професійну правничу допомогу.

Від відповідача через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення (вх. №4792/26 від 16.03.2026), в яких зазначає, що заявлена до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям розумності та співмірності, є занадто завищеною та безпідставною, вказує, що у поданій заяві позивача відсутній детальний опис виконаних робіт адвоката.

16.03.2026 позивачем подано платіжну інструкцію про оплату 50 000 грн на виконання договору про правову допомогу від 15.12.2025.

Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення у справі щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ч. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1, 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Позивач, при поданні до суду позовної заяви зазначив розрахунок витрат на правову допомогу, який складає 55 000 грн.

На підтвердження розміру витрат на професійну правову допомогу представник позивача подав Договір про надання правової допомоги від 15.12.2025, Акт надання послуг до договору про надання правової допомоги від 15.12.2026 від 03.03.2026, у якому визначено фіксований розмір винагороди у розмірі 50 000 грн, платіжну інструкцію № 109 від 16.03.2026 про оплату за правничу допомогу згідно Договору про надання правової допомоги від 15.12.2025.

Згідно з актом наданих послуг № 1 від 03.03.2026, адвокатом були надані наступні послуги: правова допомога щодо представництва інтересів та захисту прав замовника у спорі з ТОВ "Еко-беррі" в судовому порядку у справі № 909/47/26, загальна вартість послуг становить 50 000 грн.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У пункті 4.16 постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 Верховний Суд вказав, що висновки "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи". За таких обставин, колегія суддів у справі № 922/2869/19 вказала, що висновки судів про частково відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав неповязаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчать про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Тобто, зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги не пов`язане безпосередньо з наявністю клопотання, оскільки перш за все суд має визначити, чи є обґрунтованим визначений розмір і чи є підстави для відмови стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 910/7520/20.

Дослідивши надані докази, застосовуючи зазначені вище критерії розумності розміру заявлених представником позивача до відшкодування витрат на оплату послуг адвоката, їх необхідності та співмірності зі складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, враховуючи всі аспекти та характер спірних правовідносин у справі та виходячи із загальних засад господарського законодавства щодо принципів диспозитивності, змагальності сторін, рівності усіх учасників, суд зазначає, що вартість послуг наданих адвокатом не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності їх розміру у розумінні приписів ч. 5 ст. 129 ГПК не є співмірною зі складністю справи, а відтак відповідні витрати підлягають перерозподілу з урахуванням вимог вищезазначеної норми.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли між сторонами у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань щодо оплати за надання транспортно-експедиційних послуг у міжнародному сполученні. Матеріали справи не містять великої кількості документів, на підготовку і дослідження яких необхідно витрачати значний час. За своїм правовим характером спір не є складним і не вимагає опрацювання великого обсягу нормативних актів.

Суд також звертає увагу на те, що адвокат Шабан Василь Геникович представляв інтереси позивача ФОП Ярош І.І. в межах справи № 909/49/26 за позовом Фізичної особи-підприємця Ярош Інни Іванівни до Фермерського господарства "Еко Беррі" про стягнення суми боргу 133 202,29 гривень, а саме: 130 166,75 гривень - основного боргу, 2 544,72 гривень - пені, 245,41 гривень 3% річних та 245,41 гривень - процентів за користування чужими коштами за надані послуги згідно Договору про надання транспортних послуг у міжнародному та регіональному сполученні №29092025/2 від 29.09.2025. З огляду на це, суд зазначає, що адвокат уже знайомий із судовою практикою щодо аналогічних спорів, що свідчить про його обізнаність із правовими аспектами цієї категорії справ.

Більш того, спір у даній справі не має відмінних чи складних обставин, які б вимагали значного часу або зусиль для підготовки правової позиції чи збору доказів. Це підтверджується відсутністю великої кількості документів та невеликою кількістю нормативно-правових актів, які необхідно аналізувати.

Таким чином, враховуючи обставини справи, характер спору та обізнаність адвоката, суд вважає, що заявлена до стягнення сума у розмірі 50 000 грн є явно завищеною та необґрунтованою. Зважаючи на принцип співмірності витрат із реальними обставинами справи та з урахуванням практики розгляду аналогічних справ, суд дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на правову допомогу до обґрунтованого розміру 10 000 грн.

За викладених обставин суд, враховувавши часткове задоволення позовних вимог, присуджує витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, у сумі 9 519 грн 56 коп. покласти на відповідача, решту витрат залишити за позивачем.

Керуючись статтями 86, 129, 240, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Заяву Фізичної особи-підприємця Ярош Інни Іванівни про ухвалення додаткового рішення у справі задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-БЕРРІ» (76008 Івано-Франківська область, Івано-Франківський, м. Івано-Франківськ, вул. Пасічна, буд. 41, кв. 28, ) на користь Фізичної особи-підприємця Ярош Інни Іванівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) - 9 519 грн 56 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Після вступу додаткового рішення в законну силу видати наказ.

Додаткове рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, які визначені статтею 241 та розділом ІV ГПК України.

Суддя Гула У.І.