ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 916/1946/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,

розглянув у письмовому провадженні касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" та Акціонерне товариство "Херсонобленерго"

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2024 у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Петроліум",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Акціонерне товариство "Херсонобленерго",

про стягнення 214 721,51 грн.

1. Короткий зміст позовних вимог і заперечень

1.1. У травні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" (далі - позивач та/або ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія") звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Петроліум" (далі - відповідач та/або ТОВ "СК Петроліум") про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 214 721,51 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору № 100/108 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного 07.07.2021 між ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" та ТОВ "СК Петроліум", у частині оплати вартості поставленої позивачем електричної енергії у березні-червні 2022 року.

1.3. У процесі розгляду справи судом першої інстанції до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача було залучено Акціонерне товариство "Херсонобленерго" (далі - АТ "Херсонобленерго").

2. Фактичні обставини справи, встановлені судами

2.1. Як свідчать матеріали справи та установили суди попередніх інстанцій, 07.07.2021 між ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" як постачальником та ТОВ "СК Петроліум" як споживачем укладено договір № 100/108 про постачання електричної енергії споживачу (далі - договір).

За умовами пунктів 1.1, 1.2 цього договору він є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником і укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шляхом приєднання споживача до умов цього договору. Умови цього договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 (далі - Правила), та є однаковими для всіх споживачів.

Відповідно до пункту 2.1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

У пункті 2.2 договору передбачено, що обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу/передачі, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу/передачі електричної енергії.

Побутовий споживач використовує електричну енергію виключно на власні побутові потреби, у тому числі для освітлення, живлення електроприладів тощо, що не включає професійну або господарську діяльність.

Малі непобутові споживачі можуть використовувати електричну енергію для професійної та підприємницької діяльності.

Початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору (пункт 3.1 договору).

Згідно з пунктом 5.1 договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії згідно з обраною комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.

Відповідно до пункту 5.4 договору ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни.

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (пункт 5.5 договору).

Положеннями пункту 5.7 договору встановлено, що оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем. Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про надання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.

Порядок звіряння фактичного обсягу спожитої електричної енергії на певну дату чи протягом відповідного періоду визначається відповідно до комерційної пропозиції, обраної споживачем (пункт 5.12 договору).

У пункті 6.2 договору визначено, що споживач зобов`язується, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами договору.

Відповідно до пунктів 7.1, 7.2 договору постачальник має право: отримувати від споживача плату за поставлену електричну енергію; проводити разом зі споживачем звіряння фактично використаних обсягів електричної енергії з підписанням відповідного акта.

Постачальник зобов`язується, зокрема, нараховувати і виставляти рахунки споживачу за поставлену електричну енергію відповідно до вимог та у порядку, передбачених Правилами та цим договором.

Положеннями пунктів 12.3, 12.4, 12.5 договору встановлено, що строк виконання зобов`язань за цим договором відкладається на строк дії форс-мажорних обставин; сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом чотирнадцяти днів з дня їх виникнення надати підтверджуючі документи щодо їх настання відповідно до законодавства; виникнення форс-мажорних обставин не є підставою для відмови споживача від сплати постачальнику за електричну енергію, яка була до їх виникнення.

Згідно з пунктом 13.1 договору він укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору, та сплаченого рахунку (квитанції) постачальника.

Договір підписано уповноваженими представниками обох сторін без зауважень, підписи скріплено печатками.

Судами попередніх інстанцій також установлено та підтверджується матеріалами справи, що 07.07.2021 відповідачем підписано заяву-приєднання, яка є додатком № 1 до договору, згідно з якою відповідач приєднався до умов договору на умовах комерційної пропозиції постачальника, останньому було відкрито EIC-код як суб`єкта ринку електричної енергії, присвоєний відповідним системним оператором, та зафіксовано початок постачання - з 07.07.2021.

У додатку до цієї заяви визначено адреси об`єктів відповідача та ЕІС-коди точок комерційного обліку за об`єктами відповідача, які розташовані у Херсонській області, зокрема: у м. Нова Каховка, у Генічеському районі та м. Генічеську, у смт. Чаплинка, м. Херсон, смт. Великі Копани тощо.

Додатком № 2 до договору "Комерційна пропозиція" сторонами погоджено, зокрема, формулу визначення ціни за електричну енергію, що поставляється за договором, порядок оплати, наслідки невиконання умов договору тощо.

Так, відповідно до пункту 2 Комерційної пропозиції оплата за електричну енергію здійснюється за фактичними обсягами споживання електричної енергії на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника. Рахунок на оплату за фактично спожиту за розрахунковий період електричну енергію має бути оплачений споживачем протягом 10 операційних днів з дня їх отримання. У випадку співпадіння дати оплати з вихідними чи святковими днями споживач здійснює оплату у найближчий робочий день, що передує вихідному чи святковому дню.

Згідно з пунктом 3 Комерційної пропозиції постачальник до 6 числа наступного за розрахунковим місяця надає споживачу рахунок на оплату за фактично спожиту електроенергію у попередньому місяці. Споживач має можливість самостійно формувати рахунок на оплату за спожиту електричну енергію, інші рахунки за допомогою інтернет-магазину комунальних послуг: elektropostach.mk.ua (Сервіс). Споживач протягом одного робочого дня зобов`язаний підписати електронно-цифровим підписом (ЕЦП) рахунок на оплату за спожиту електричну енергію, інші рахунки, "Акт приймання-передавання товарної продукції" та після цього завантажити їх на Сервіс. У разі незавантаження споживачем підписаних ЕЦП документів, вони вважаються підписаними з боку споживача без зауважень. Платіжний документ формується постачальником безкоштовно згідно з обраною комерційною пропозицією до договору.

Платіжні документи на оплату надаються споживачам у відповідних структурних підрозділах постачальника, через персональну сторінку споживача на веб-сайті постачальника або електронною поштою, факсимільним зв`язком, поштовим зв`язком, кур`єром чи іншими способами з використанням інформаційних технологій у системі електронного документообігу у порядку, передбаченому договором.

Якщо рахунок за електроенергію не був отриманий споживачем ні через персональну сторінку споживача, ні у паперовому вигляді у постачальника на 6 (шостий) робочий день місяця наступного після розрахункового - він вважається таким, що вручений постачальником споживачу та споживач вважається таким, що з ним ознайомлений.

Сторони визнають, що електронний документ (сформований, підписаний з використанням цифрового підпису та переданий за допомогою Сервісу) ідентичний за документацією та реквізитами з документом на папері та кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу.

Використання Сервісу надає споживачу можливість надавати/отримувати електронні документи, використовуючи електронно-цифровий підпис (ЕЦП), для забезпечення виконання умов цього договору.

Положеннями пункту 8 Комерційної пропозиції встановлено, що договір про постачання електричної енергії споживачу набирає чинності з дати підписання споживачем заяви-приєднання до договору і укладається на строк до 31 грудня 2021 року (включно) та вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов, а в частині розрахунків договір діє до повного їх завершення.

У матеріалах справи наявні копії звітів щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія", які приєднані до електричних мереж або належать до території ліцензованої діяльності оператора системи розподілу (передачі) АТ "Херсонобленерго", наданими оператором системи розподілу, за період березень-червень 2022 року.

На підставі даних, наданих оператором системи розподілу, ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" було сформовано акти про прийняття-передавання товарної продукції та рахунки для здійснення оплати за спожиту електричну енергію за період із березня 2022 року по червень 2022 року включно на загальну суму 214 721,51 грн, а саме:

- акт прийняття-передавання послуг від 31.03.2022 та рахунок від 07.04.2022 № 100/108/3/1 (за березень 2022 року) у кількості - 19 334 кВт на суму 91 623,67 грн з ПДВ, термін оплати рахунка до 21.04.2022;

- акт прийняття-передавання послуг від 30.04.2022 та рахунок від 10.05.2022 № 100/108/4/1 (за квітень 2022 року) у кількості 12 254 кВт на суму 57 281,96 грн з ПДВ, термін оплати рахунка до 24.05.2022;

- акт прийняття-передавання послуг від 31.05.2022 та рахунок від 10.06.2022 № 100/108/5/1 (за травень 2022 року) у кількості 15 220 кВт, на суму 35 502,20 грн з ПДВ, термін оплати рахунка до 29.06.2022;

- акт прийняття-передавання послуг від 30.06.2022 та рахунок від 11.07.2022 № 100/108/6/1 (за червень 2022 року) у кількості 6454 кВт на суму 30 313,68 грн з ПДВ, термін оплати рахунка до 25.07.2022.

Сформовані постачальником акти підписано його представником, проте не містять підписів споживача.

Зазначені рахунки та акти про прийняття-передавання товарної продукції були направлені на електронну пошту відповідача - .

У матеріалах справи містяться листи ТОВ "СК Петроліум" від 03.10.2022 № 77, від 24.10.2022 № 81, від 05.05.2023 № 40, від 30.05.2023 № 49, в яких відповідач повідомляє позивача, що його об`єкти (із зазначенням адрес) перебувають у тимчасовій окупації, будь-яка діяльність на цих об`єктах припинена, у зв`язку з чим ТОВ "СК Петроліум" не згодне з визначеними в рахунках обсягами електричної енергії, оскільки не споживає електричну енергію, не має доступу до вузлів обліку електричної енергії та не має можливості подавати показники й звіти про використання електричної енергії.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що на об`єктах відповідача, розташованих за адресами: Херсонська область, м. Херсон, смт. Комишани, автодорога Ростов-Одеса, 614 км та Херсонська область, Білозерський район, с. Посад-Покровське, вул. Херсонська, 103, лічильники вкрадено, АЗС розкрадено та зруйновано в перші дні окупації території, напруга відсутня, про що зазначено в актах контрольного огляду вузлів обліку від 27.04.2023, складених відповідальною особою АТ "Херсонобленерго".

Водночас решта об`єктів відповідача, до яких відповідно до заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу постачається електрична енергія, з лютого 2022 року досі знаходяться на тимчасово окупованій території.

З огляду на несплату відповідачем вартості спожитої електричної енергії на підставі рахунків у загальній сумі 214 721,51 грн ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" звернулося до господарського суду із цим позовом.

3. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3.1. Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.12.2023 у справі № 916/1946/23 (суддя Сулімовська М. Б.) позов задоволено у повному обсязі; стягнуто з ТОВ "СК Петроліум" на користь ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" 214 721,51 грн заборгованості та 3220,82 грн судового збору.

3.2. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що зі судом встановлено факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за період березень-червень 2022 року у сумі 214 721,51 грн, яка була розрахована позивачем як вартість споживаної ТОВ "СК Петроліум" активної електричної енергії, відповідно до наказу Міністерства енергетики України від 13.04.2022 № 148 "Про врегулювання питань щодо постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану" (далі - наказ № 148), яким затверджено Положення про особливості постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану" (далі - Положення) та пункту 8.6.9 Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 311 (далі - ККОЕЕ), а саме: за значенням середньодобового обліку споживання.

При цьому, враховуючи посилання відповідача на те, що спірні точки комерційного обліку електричної енергії знаходяться на тимчасово окупованій території України, місцевий господарський суд констатував, що оператором розподілу було дотримано приписи чинного законодавства щодо порядку визначення обсягів споживання електричної енергії на територіях, на яких ведуться бойові дії, або на тимчасово окупованих територіях, а також вказав, що відповідачем не надано доказів щодо звернення останнього до електропостачальника та оператора системи із заявами про припинення дії спірних договорів та відключення об`єктів, які перебувають на тимчасово окупованій території України, від електропостачання.

Також судом першої інстанції було відхилено посилання ТОВ "СК Петроліум" на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 щодо настання форс-мажорних обставин з огляду на те, що вказаний лист є документом загального інформаційного характеру і не є доказом настання форс-мажору (обставин непереборної сили) для певного суб`єкта господарювання у конкретному зобов`язанні відповідно до приписів статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні".

3.3. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2024 (Савицький Я. Ф. - головуючий, судді: Діброва Г. І., Колоколов С. І.) рішення Господарського суду Одеської області від 27.12.2023 у справі № 916/1946/23 скасоване, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

3.4. Постанова арґументована тим, що застосування коефіцієнта приросту/зниження споживання є обов`язковою передумовою для правильного визначення постачальником обсягів споживання електричної енергії будь-якими категоріями споживачів (побутові, малі непобутові, інші непобутові) на територіях, на яких ведуться бойові дії, або на тимчасово окупованих територіях.

Нездійснення розрахунку відповідного коефіцієнта незалежно від причин (ненадання інформації оператором тощо) не може бути достатньою підставою для покладання на споживача обов`язку оплатити поставлену електроенергію лише на підставі наданих позивачем відповідних актів прийому-передачі електричної енергії за березень-червень 2022 року та наданої оператором системи розподілу інформації про фактичний (звітний) обсяг розподіленої електричної енергії по точках комерційного обліку споживача за вказаний період, позаяк свідчитиме про порушення постачальником імперативних вимог підпункту 2 пункту 9 Положення.

Водночас, враховуючи те, що продаж електричної енергії здійснювався для забезпечення потреб електроустановок споживача, розташованих на територіях Каховської міської територіальної громади, Херсонської міської територіальної громади, території Генічеського району тощо у період, коли наведені території були тимчасово окуповані, що було загальновідомо, апеляційний господарський суд вказав, що позивач помилково здійснював постачання електроенергії на окуповані території.

Посиолаючись на положення статей 1, 1-1, 13-1 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (далі - Закон № 1207-VII), суд апеляційної інстанції зазначив, що з 24.02.2022 позивач взагалі не мав права (через законодавчу заборону) здійснювати господарську діяльність шляхом постачання електроенергії на об`єкти відповідача з причин їх знаходження на тимчасово окупованій території.

Крім того, суд апеляційної інстанції вказав, що наявні в матеріалах справи звіти щодо фактичного (звітного) відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку за період березень-червень 2022 року не містять даних про дату їх складання, особу, яка їх склала, підпису цієї особи, печатки підприємства, що у свою чергу унеможливлює ідентифікування особи, яка склала відповідний звіт. Тобто з доданих до позову звітів не вбачається, що вони складені та підписані з боку оператора системи розподілу - АТ "Херсонобленерго".

4. Короткий зміст касаційних скарг і заперечень на них

4.1. Не погоджуючись із постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2024 у справі № 916/1946/23, ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить цю постанову скасувати, рішення залишити в силі, стягнути судовий збір за подачу касаційної скарги в сумі 5 153, 31 грн.

4.2. За змістом касаційної скарги її подано на підставі положень пунктів 2, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

4.3. Так, обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" наголошує на відсутності правового висновку Верховного Суду щодо застосування/незастосування судами положень:

пунктів 8.6.7- 8.6.9 ККОЕЕ у випадку, якщо споживач не визнає споживання електричної енергії, при цьому сам не виконує обов`язки, покладені на нього пунктом 8.6.7 цього Кодексу, а саме щодо своєчасного надання оператору системи звіту про покази лічильників за розрахунковий місяць. При цьому іншого порядку отримання та формування даних комерційного обліку, передбаченого законодавством, у оператора системи розподілу немає;

пунктів 4.3, 4.12, 4.13 Правил - у разі, коли споживач не визнає споживання електричної енергії, а постачальник отримає дані про споживання електричної енергії споживачем від учасника ринку електричної енергії, до функцій якого належить здійснення комерційного обліку;

статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" та типового договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії - у спорах між постачальником та споживачем щодо даних комерційного обліку електричної енергії, організація, отримання та формування яких відповідно до положень Правил та ККОЕЕ покладається на адміністратора комерційного обліку.

У контексті наведеного ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" зауважує, що Правилами не передбачено зазначення в рахунках постачальника коефіцієнта приросту/зниження споживання, оскільки це не входить до його повноважень, а тому висновки апеляційного господарського суду про необхідність зазначення вказаної інформації в рахунках є помилковими.

Також звертає увагу суду на те, що наказ № 148 набрав чинності 06.05.2022 та втратив чинність 06.12.2023. Водночас заборгованість, яка підлягає стягненню у цій справі, нарахована за період із березня по червень 2022 року, коли наказ № 148 не діяв, а отже, апеляційний господарський суд помилково застосував вказану норму права та неправомірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

4.4. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" вказує, що залишаючи без змін судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості, що утворилась, починаючи з 26.02.2022, Верховний Суд у постанові від 07.03.2024 у справі № 910/9680/23 дійшов висновку про те, що з огляду на приписи статті 2 Закону України № 1207-VII його дія розповсюджується на спірні правовідносини у цій справі, а тому суди попередніх інстанцій правомірно застосували до спірних правовідносин положення частини другої статті 13 та частини другої статті 13-1 Закону № 1207-VII.

Однак позивач наголошує на необхідності відступлення від вказаних висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 07.03.2024 у справі № 910/9680/23, оскільки станом на час виникнення спірних правовідносин рішення Ради національної безпеки і оборони України (далі - РНБО) щодо визнання окремих територій у зв`язку із повномасштабним військовим вторгненням Російської Федерації 24.02.2022 на територію України тимчасово окупованими не приймалися, а отже, заборона постачання на спірну територію встановлена не була.

Так, для застосування положень статті 13-1 Закону № 1207-VII щодо територій, тимчасово окупованих, починаючи з 24.02.2022, необхідне окреме рішення Кабінету Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 № 1364 "Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" установлено, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (далі - перелік), затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України за формою згідно з додатком за погодженням із Міністерством оборони України з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій (пункт 1).

Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 № 1364 "Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" наказом від 22.12.2022 № 309 затвердило Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Отже, станом на дату виникнення спірних правовідносин, а саме у період із березня по червень 2022 року, Кабінет Міністрів України рішення щодо застосування положень статті 13-1 Закону № 1207-VII щодо територій, тимчасово окупованих, починаючи з 24.02.2022, не приймав.

Позивач також звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції неналежним чином дослідив наявні у матеріалах справи докази та не взяв до уваги пояснення АТ "Херсонобленерго" від 04.08.2023 № 11-04/0508 щодо обсягів розподіленої споживачу електричної енергії у спірний період та уточнені пояснення від 09.08.2023 № 11-04/0512, у яких зазначено, що у зв`язку із проведенням контрольного зняття показів із приладів обліку споживачу було донараховано 5 113,00 кВт*год.

4.5. Не погоджуючись із постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2024 у справі № 916/1946/23, АТ "Херсонобленерго" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить цю постанову скасувати, а рішення місцевого господарського суду - залишити в силі.

4.6. Як убачається зі змісту касаційної скарги, її подано на підставі положень пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України.

Доводи касаційної скарги АТ "Херсонобленерго" зводяться до відсутності правового висновку Верховного Суду щодо застосування положень статті 13-1 Закону № 1207-VII, а також до вирішення питання щодо зворотної дії у часі положень наказу № 148.

Також АТ "Херсонобленерго" вважає таким, що має виключне (виняткове) значення для АТ "Херсонобленерго", питання щодо можливості визначення у межах розгляду спору між електропостачальником та споживачем, спору між споживачем та оператором систем розподілу, які залучаються у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача.

4.7. ТОВ "СК Петроліум" у відзиві просить касаційну скаргу АТ "Херсонобленерго" залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

5. Розгляд касаційних скарг і позиція Верховного Суду

5.1. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.05.2024 (колегія суддів у складі: Волковицька Н. О. - головуючий, Краснов Є. В., Случ О. В.), зокрема, відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" та АТ "Херсонобленерго" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2024 у справі № 916/1946/23, а також постановлено здійснити перегляд оскаржуваного судового рішення у письмовому провадженні.

Цією ж ухвалою зупинено касаційне провадження у справі № 916/1946/23 до закінчення перегляду Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду справи № 908/1162/23.

08.10.2025 в Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднено текст постанови Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23.

У зв`язку з відрядженням судді Краснова Є. В. призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи, за результатом якого відповідно до протоколу від 12.11.2025 для розгляду справи № 916/1946/23 визначено колегію суддів у складі: Волковицька Н. О. - головуючий (доповідач), Могил С. К., Случ О. В.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.11.2025 (колегія суддів у складі: Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.) поновлено касаційне провадження у справі № 916/1946/23.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.11.2025 зупинено касаційне провадження у справі № 916/1946/23 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 280/5808/23.

Ухвалою від 22.01.2026 Велика Палата Верховного Суду повернула справу № 280/5808/23 відповідній колегії Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для розгляду.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.02.2026 поновлено касаційне провадження у справі № 916/1946/23.

5.2. Дослідивши доводи, наведені у касаційних скаргах та запереченнях на них, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

5.3. Колегія суддів зазначає, що за положенням частини четвертої статті 300 ГПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Так, після подання скаржником касаційних скарг у справі № 916/1946/23 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду переглянув у касаційному порядку постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2023 у справі № 908/1162/23 про стягнення боргу за спожитий у листопаді-грудні 2022 року обсяг електроенергії на об`єкті, який знаходиться у місті Мелітополі. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що до закінчення перегляду судового рішення Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 908/1162/23 зупинялося касаційне провадження у цій справі № 916/1946/23.

Предметом розгляду Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду було питання застосування частини другої статті 13 та частини другої статті 13-1 Закону № 1207-VII до правовідносин, які виникли у період із лютого 2022 року по грудень 2022 року, тобто до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 06.12.2022 № 1364 "Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" та затвердження Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказу від 22.12.2022 № 309 "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією".

Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 3 Закону № 1207-VII для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях (пункт 1); інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку (пункт 3).

Так, у справі № 908/1162/23 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, залишаючи постанову суду апеляційної інстанції про відмову в позові без змін, зокрема, виснував, що Законом України від 16.11.2022 № 2764-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" щодо деяких питань визначення правового статусу тимчасово окупованих територій України в умовах воєнного стану" (далі - Закон № 2764-ІХ) частину третю статті 1 Закону № 1207-VII було викладено в редакції, відповідно до якої дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, передбачених пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Діюча редакція цієї норми (згідно зі змінами, внесеними Законом України від 11.04.2023 № 3050-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно") вказує, що дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, які передбачені у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Як зазначив Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, із 07.05.2022 ані пункт 7 частини першої статті 1-1, ані пункт 1 частини третьої статті 3 Закону № 1207-VII не містили (і зараз також не містять) жодних посилань на те, що статус тимчасово окупованих вказані у них території набувають залежно від наявності чи відсутності (а так само і дати ухвалення) будь-якого рішення того чи іншого повноважного органу державної влади України - РНБО, Кабінету Міністрів України чи іншого органу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України 06.12.2022 затвердив постанову № 1364 "Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією", відповідно до якої перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони України з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004, датою окупації Мелітопольської міської територіальної громади визначено 25.02.2022.

Однак відповідно до регулювання, запровадженого Законом України від 21.04.2022 № 2217-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України", правовий статус тимчасово окупованої Російською Федерацією території в розумінні пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1207-VII не залежить від того, чи ухвалив (і якщо ухвалив - то коли саме) той чи інший повноважний орган державної влади України (РНБО, Кабінет Міністрів України чи інший орган в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України) рішення про визнання певної частини території України тимчасово окупованою. Таке рішення повноважного органу державної влади України (зокрема - і Кабінету Міністрів України) для територій, визначених у пункті 1 частини першої статті 3 Закону № 1207-VII, має не конститутивне, а лише інформативне значення, з публічною достовірністю підтверджуючи конкретну дату, з якої фактична окупація певної частини території України почалася чи припинилася.

З огляду на викладене у постанові від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 07.03.2024 у справі № 910/9680/23, про поширення положень статті 13-1 Закону № 1207-VII на території, тимчасово окуповані в період воєнного стану, лише з огляду на загальновідомий факт окупації таких територій за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції у справі № 908/1162/23 про відмову в позові, зазначив про те, що: "… підставою для відмови в позові у цій справі, враховуючи положення статті 13-1 Закону № 1207-VII, є заборона передачі електроенергії відповідачу, оскільки факт тимчасової окупації міста Мелітополь є загальновідомим фактом, що не потребує окремого доказування у даному судовому провадженні".

Колегія суддів під час перегляду судових рішень у цій справі № 916/1946/23 враховує наведені висновки Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23, відповідно до положень частини четвертої статті 236 ГПК України, оскільки правовідносини у справах є подібними за змістовним критерієм.

Так, у цій справі № 916/1946/23 апеляційним господарським судом установлено, що територія Херсонської області, на якій розташовані об`єкти відповідача та до яких здійснювалось постачання електричної енергії, у спірний період перебувала у тимчасовій окупації та зоні ведення бойових дій.

Відповідно до статті 13-1 Закону № 1207-VII (цей Закон доповнено статтею 13-1 згідно із Законом України від 01.07.2021 № 1618-IX "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України" та внесення змін до деяких законодавчих актів України" з подальшими змінами) її положення застосовуються до тимчасово окупованої території, передбаченої пунктами 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, надр під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряного простору над цими територіями.

В умовах воєнного стану рішенням Кабінету Міністрів України положення цієї статті можуть бути поширені на тимчасово окуповані території, передбачені пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, надра під територіями, зазначеними у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряний простір над цими територіями.

На період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено, за винятком випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

Таким чином, підставою для відмови у позові у цій справі, враховуючи положення статті 13-1 Закону № 1207-VII, є заборона передачі електроенергії на тимчасово окуповану територію, при цьому факт тимчасової окупації Каховської міської територіальної громади, Херсонської міської територіальної громади, території Генічеського району з 24.02.2022 є загальновідомим, сторонами спору не заперечується, що не потребує окремого доказування у цьому судовому провадженні.

При цьому варто звернути увагу на те, що відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Закону України "Про ринок електричної енергії", Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні", від 14.03.2022 № 133 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", з метою забезпечення безпеки постачання електричної енергії споживачам Міністерством енергетики України видано наказ № 148, яким затверджено Положення. Вказаний наказ набув чинності з дня його опублікування 06.05.2022 і діяв до 05.12.2023.

Водночас з огляду на ієрархію нормативно-правових актів, враховуючи приписи статті 13-1 Закону № 1207-VII про заборону передачі електроенергії на тимчасово окуповану територію (і така заборона має абсолютний характер), Положення не регулювало (і не могло регулювати) питання електропостачання на тимчасово окупованій території.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що доведення/не доведення позивачем обставин фактичної поставки електроенергії на тимчасово окуповану територію, як і здійснення оплати за неї, не має правового значення для вирішення спору у цій справі.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 04.11.2025 у cправі № 911/1353/23 та від 04.11.2025 у cправі № 922/5404/23.

Таким чином, постанова суду апеляційної інстанції про відмову в позові з огляду на приписи статті 13-1 Закону № 1207-VII є правильною по суті і підлягає залишенню без змін з мотивів, викладених у цій постанові.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, які зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України". Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. У цій справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційних скаргах, не спростовують висновків апеляційного господарського суду в межах доводів касаційних скарг та з урахуванням правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

6.2. Згідно з положеннями статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

6.3. Взявши до уваги викладене, касаційні скарги слід залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін з мотивів, наведених у цій постанові.

7. Розподіл судових витрат

7.1. З огляду на висновок Верховного Суду про залишення касаційної скарги без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, покладаються на скаржників.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" та Акціонерного товариства "Херсонобленерго" залишити без задоволення.

Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2024 у справі № 916/1946/23 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ