ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 910/2217/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Картере В.І. - головуючий, Огороднік К.М., Пєсков В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи:

скаржника (розпорядника майна) - Комлик І.С.,

Товариства з обмеженою відповідальністю "Віп Білдінг Трейд" - Нечитайленко О.В.,

Товариства з обмеженою відповідальністю "КиївГазТрейд" - Біленко Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу арбітражного керуючого Комлика Іллі Сергійовича

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 (колегія суддів у складі: Доманська М.Л. - головуюча, судді Пантелієнко В.О., Остапенко О.М.)

у справі №910/2217/23

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Аксатоп Еліт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віп Білдінг Трейд"

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Хід розгляду справи та стислий зміст клопотання

1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2023 відкрито провадження у справі №910/2217/23 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Аксатоп Еліт" (далі - ТОВ "Аксатоп Еліт") про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Віп Білдінг Трейд" (далі - ТОВ "Віп Білдінг Трейд"), визнано грошові вимоги ТОВ "Аксатоп Еліт" до ТОВ "Віп Білдінг Трейд" у розмірі 1674138,59 грн, введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Комлика І.С.

2. Ухвалою попереднього засідання від 10.02.2025 визнано кредиторами у справі №910/2217/23: ТОВ "Аксатоп Еліт" у розмірі 1761278,59 грн; Товариство з обмеженою відповідальністю "КиївГазТрейд" (далі - ТОВ "КиївГазТрейд") у розмірі 375653,79 грн; Товариство з обмеженою відповідальністю "Дивна логістика 2020" у розмірі 108425332,00 грн; Акціонерне товариство "Київгаз" у розмірі 29736,20 грн.

3. 03.05.2025 до суду першої інстанції надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіонбудсервіс" з кредиторськими вимогами до боржника на суму 4540,00 грн. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 заяву задоволено, визнано вимоги у сумі 4540,00 грн як вимоги четвертої черги, та зобов`язано розпорядника майна включити їх до реєстру вимог кредиторів.

4. 29.05.2025 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Комлика І.С. про затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат арбітражному керуючому, а також визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури та призначення ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Комлика І.С.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

5. 22.05.2025 відбулися збори кредиторів ТОВ "Віп Білдінг Трейд", на яких за результатами розгляду звіту розпорядника майна за підсумками процедури розпорядження майном; аналізу фінансово-господарської діяльності боржника; відомостей щодо проведеної інвентаризації майна, більшістю голосів було прийнято рішення звернутися до Господарського суду міста Києва із клопотанням про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури (також зборами кредиторів було підтримано кандидатуру арбітражного керуючого Комлика І.С. як ліквідатора).

6. Господарські суди встановили, що розпорядником майна Комликом І.С. були підготовлені такі документи, зокрема: звіт за результатами проведення аналізу фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності та становища на ринках ТОВ "Віп Білдінг Трейд", а також аналіз ознак фіктивного банкрутства/доведення до банкрутства тощо станом на 21.05.2025; матеріали щодо інвентаризації майна боржника, проведеної у березні 2025 року; аналіз фінансово-господарської діяльності боржника.

7. Згідно зі Звітом (на 21.05.2025) станом на кінець 2024 року необоротні активи ТОВ "Віп Білдінг Трейд" становили 10235,1 тис. грн.

8. За результатами проведеної інвентаризації зазначено виявлення необоротних активів на суму 10235,1 тис. грн.

9. Станом на 31.03.2025 у документах розпорядника майна зазначено, що оборотні активи не виявлено.

10. У вказаних документах необоротні активи у сумі 10235,1 тис. грн відображено як нерухоме майно - цілісний майновий комплекс за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 123 (балансова вартість 10235,1 тис. грн).

11. Аналіз фінансово-господарської діяльності боржника містить аналогічні відомості щодо необоротних активів.

12. Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.07.2022 у справі №910/15967/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2022 у цій справі: визнано недійсним акт приймання-передачі (додаткового вкладу третьої особи в негрошовій формі до статутного капіталу) від 02.03.2021, підписаний між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВТК Каштан" (далі - ТОВ "ВТК Каштан") та ТОВ "Віп Білдінг Трейд", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. та зареєстрований у реєстрі за №581, №582; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 57330471 від 27.03.2021, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г.

13. У постанові Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2022 у справі №910/15967/21 наведено відомості про наявність щодо ТОВ "ВТК Каштан" виконавчих проваджень, відкритих 09.07.2018 та 08.10.2019, зокрема виконавчого провадження НОМЕР_1 та виконавчого провадження НОМЕР_2, у межах яких було накладено арешт на все нерухоме майно боржника, а також зазначено відомості про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 08.10.2019, № запису 33583634.

14. Ухвалою Верховного Суду від 28.03.2023 у справі №910/15967/21 закрито касаційне провадження, а також поновлено дію постанови Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2022 та рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2022 у цій справі, дію яких було зупинено ухвалою Верховного Суду від 21.11.2022.

15. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2025 у справі №910/2217/23(910/7486/23): рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2023 у справі №910/2217/23(910/7486/23) скасовано; ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог ТОВ "ВТК Каштан" до ТОВ "Віп Білдінг Трейд", ОСОБА_1 , ТОВ "Аксатоп Еліт"; визнано недійсним попередній договір від 01.05.2021, укладений між ТОВ "Віп Білдінг Трейд" та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Аврамець С.П. та зареєстрований у реєстрі за №484.

16. У постанові Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2025 у справі №910/2217/23(910/7486/23) вказано, що предметом попереднього договору від 01.05.2021, укладеного між ТОВ "Віп Білдінг Трейд" та ОСОБА_1 , є частина цілісного майнового комплексу, а саме: 1/6 частки літ. "А" виробничого корпусу цілісного майнового комплексу за адресою: проспект Перемоги, 123, м. Київ. У постанові додатково зазначено, що власником цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 123, загальною площею 9166 кв.м є ТОВ "ВТК Каштан", а також наведено посилання на принцип nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet (ніхто не може передати більше прав, ніж має сам) у контексті оцінки договору про відступлення права вимоги від 12.11.2021.

17. Постановою Верховного Суду від 19.11.2025 у справі №910/2217/23(910/7486/23) постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2025 залишено без змін.

Стислий зміст постанов судів першої та апеляційної інстанцій

18. Постановою Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 припинено процедуру розпорядження майном боржника; припинено повноваження розпорядника майна арбітражного керуючого Комлика І.С.; визнано ТОВ "Віп Білдінг Трейд" банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором арбітражного керуючого Комлика І.С. та інше.

19. Господарський суд першої інстанції виходив із того, що: 22.05.2025 відбулися збори кредиторів, на яких більшістю голосів прийнято рішення звернутися до суду з клопотанням про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури; у звіті розпорядника майна зазначено, що фінансовий стан боржника характеризується ознаками надкритичної неплатоспроможності; станом на дату розгляду (10.09.2025) повідомлень про виконання боржником грошових зобов`язань не надходило, заяв від потенційних інвесторів не подано, письмових вимог щодо санації від комітету кредиторів не надходило; кандидатура арбітражного керуючого Комлика І.С., запропонована зборами кредиторів, відповідає вимогам Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

20. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 постанову суду першої інстанції від 10.09.2025 скасовано, матеріали справи №910/2217/23 направлено до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду на стадії розпорядження майном.

21. Апеляційний господарський суд виходив із того, що у підсумковому засіданні суд першої інстанції повинен був встановити наявність ознак неплатоспроможності боржника на підставі належних та допустимих доказів, зокрема шляхом з`ясування реального фінансово-майнового стану боржника, співвідношення його активів і пасивів та можливості відновлення платоспроможності в межах інших процедур, передбачених КУзПБ.

22. Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дослідив звіт розпорядника майна про аналіз фінансово-господарського стану боржника, результати інвентаризації та аналіз фінансової діяльності, які були покладені в основу рішення зборів кредиторів від 22.05.2025 та висновків суду першої інстанції. Вказані документи містили відомості про наявність у боржника необоротних активів на суму 10235,1 тис. грн, ідентифікованих як цілісний майновий комплекс за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 123.

23. Разом з тим апеляційний суд врахував судові рішення у пов`язаних справах, якими визнано недійсними правочини та скасовано реєстраційні дії, що були підставою для набуття боржником права власності на зазначений об`єкт нерухомості, а також встановлено належність цього майна іншій особі. З огляду на це суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості про включення зазначеного майна до складу активів боржника є недостовірними.

24. Оскільки рішення зборів кредиторів про звернення до суду з клопотанням про відкриття ліквідаційної процедури ґрунтувалося саме на звіті розпорядника майна та результатах інвентаризації, які містили неточні дані щодо активів боржника, апеляційний суд вказав, що такі документи не могли бути належною підставою для висновку про наявність ознак банкрутства.

25. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про передчасність постанови суду першої інстанції про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури і, з метою з`ясування фактичного фінансово-майнового стану боржника та належного виконання завдань процедури розпорядження майном, скасував постанову від 10.09.2025 та направив справу для продовження розгляду на стадію розпорядження майном боржника.

Стислий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника

26. Арбітражний керуючий Комлик І.С. (далі - скаржник) подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову апеляційного господарського суду та залишити в силі постанову господарського суду першої інстанції.

27. Касаційну скаргу подано з підстави касаційного оскарження, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а саме у зв`язку з неврахуванням господарським судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

28. Скаржник посилається на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №915/1261/16, від 12.10.2021 у справі №916/3619/19, від 13.12.2022 у справі №904/4608/21, від 22.04.2021 у справі №918/420/16, від 20.06.2023 у справі №904/1412/20 щодо застосування приписів ст.ст. 6, 44, 48, 49, 58 КУзПБ.

29. За твердженням скаржника, господарський суд апеляційної інстанції не врахував усталену практику Верховного Суду, відповідно до якої у підсумковому засіданні господарський суд, вирішуючи питання про перехід до ліквідаційної процедури, здійснює оцінку ознак неплатоспроможності боржника, враховує рішення зборів кредиторів та має дискрецію щодо визначення наступної процедури. На думку скаржника, апеляційний суд фактично відійшов від цих висновків та неправильно застосував норми матеріального права.

30. Крім того, скаржник вказує, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі наданих йому повноважень, оскільки здійснив переоцінку доказів, зокрема звіту розпорядника майна, матеріалів інвентаризації та аналізу фінансово-господарського стану боржника, які були досліджені судом першої інстанції, та неправильно визначив стандарт доказування при оцінці звіту/інвентаризації як джерела даних про актив боржника.

31. Скаржник наголошує, що апеляційний суд підмінив критерії банкрутства питанням належності права власності на окремий актив, тоді як визначальним для визнання боржника банкрутом є встановлення його неспроможності відновити платоспроможність та погасити вимоги кредиторів інакше, ніж через ліквідаційну процедуру.

32. Окремо зазначається, що апеляційний суд ретроспективно врахував судові рішення, ухвалені після дати відкриття ліквідаційної процедури, що, на переконання скаржника, суперечить принципу правової визначеності та стабільності процедур банкрутства. Скаржник вважає, що такі дії призвели до безпідставного повернення справи на стадію розпорядження майном.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

33. Кредитор боржника ТОВ "КиївГазТрейд" подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

34. Відзив мотивовано тим, що висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на встановлених у пов`язаних справах обставинах щодо правового режиму цілісного майнового комплексу за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 123. Наголошується, що рішенням у справі №910/15967/21 визнано недійсним акт приймання-передачі від 02.03.2021 та скасовано державну реєстрацію права власності за ТОВ "Віп Білдінг Трейд", а відповідні судові рішення набрали законної сили. У зв`язку з цим відомості про належність цього активу боржнику не можуть вважатися достовірними.

35. Також у відзиві звертається увага на те, що звіт розпорядника майна, аналіз фінансово-господарського стану боржника та матеріали інвентаризації базувалися на відображенні в балансі саме зазначеного цілісного майнового комплексу як основного необоротного активу. За твердженням ТОВ "КиївГазТрейд", врахування такого активу вплинуло на висновки про майновий стан боржника та стало підставою для прийняття рішення зборами кредиторів про звернення з клопотанням щодо визнання боржника банкрутом.

36. Крім того, ТОВ "КиївГазТрейд" зазначає, що суд апеляційної інстанції правомірно перевірив обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для переходу до ліквідаційної процедури, врахував судові рішення у межах пов`язаних спорів (у тому числі №910/2217/23(910/7486/23)), якими встановлено відсутність у боржника права власності на спірний цілісний майновий комплекс.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

37. Керуючись вимогами ст.ст. 14, 300 ГПК України, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги та виходить з такого.

38. Відповідно до приписів ст. 300 ГПК України суд касаційної інстанції не встановлює нових фактичних обставин, не здійснює переоцінку доказів та не вирішує питання про їх достовірність чи перевагу одних доказів над іншими, а перевіряє правильність застосування судами норм права до встановлених ними обставин. Підстава касаційного оскарження, передбачена п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, передбачає, що скаржник має обґрунтувати, яку саме норму права суд апеляційної інстанції застосував без урахування висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах та в чому полягає вплив цього на законність оскаржуваного рішення.

39. Предметом касаційного перегляду в цій справі є постанова господарського суду апеляційної інстанції, ухвалена за наслідками апеляційного перегляду постанови місцевого господарського суду про визнання боржника банкрутом і відкриття щодо нього ліквідаційної процедури.

40. Відповідно до ст. 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

41. Згідно з визначеннями, наведеними у ст. 1 КУзПБ, неплатоспроможність - це неспроможність боржника (іншого, ніж страховик або кредитна спілка) виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом, або встановлена Національним банком України неплатоспроможність страховика відповідно до Закону України "Про страхування" чи неплатоспроможність кредитної спілки відповідно до Закону України "Про кредитні спілки".

42. Водночас банкрутство - це визнана господарським судом нездатність боржника, крім страховика або кредитної спілки, відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника, а також віднесення страховика або кредитної спілки відповідно до рішення Національного банку України до категорії неплатоспроможних відповідно до Закону України "Про страхування" або Закону України "Про кредитні спілки".

43. Ліквідація банкрута є однією із судових процедур, які застосовуються щодо боржника - юридичної особи (ст. 6 КУзПБ). За своєю суттю ліквідація є припиненням існування суб`єкта підприємницької діяльності, визнаного банкрутом. Порядок проведення цієї процедури врегульований у розділі IV КУзПБ.

44. Перехід до зазначеної процедури, за наявності ознак банкрутства, відбувається у підсумковому засіданні суду в процедурі розпорядження майном боржника шляхом ухвалення господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури (ч.ч. 1, 3, 4 ст. 49 КУзПБ).

45. Постанова господарського суду про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури є за своєю правовою природою судовим рішенням, яке повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом, належних і допустимих доказів у конкретній справі.

46. Ухваленню вказаної постанови передує судова процедура розпорядження майном боржника, порядок проведення якої врегульований у розділі IІ КУзПБ.

47. Під розпорядженням майном згідно з ч. 1 ст. 44 КУзПБ розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації).

48. Задля досягнення наведеної мети розпорядник майна зобов`язаний, зокрема: проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника, встановлювати за результатами його проведення наявність або відсутність ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, вчинення незаконних дій у разі банкрутства; надавати господарському суду та комітету кредиторів звіт про свою діяльність, а також здійснювати розкриття кредиторам інформації щодо фінансового стану боржника та ходу провадження у справі; не пізніше двох місяців з дня відкриття провадження у справі про банкрутство провести інвентаризацію майна боржника та визначити його вартість (ч. 3 ст. 44 КУзПБ).

49. До закінчення процедури розпорядження майном боржника збори кредиторів приймають одне з таких рішень: схвалити план санації та подати до господарського суду клопотання про введення процедури санації і затвердження плану санації; подати до господарського суду клопотання про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури (ч. 2 ст. 49 КУзПБ).

50. Верховний Суд, зокрема, у постановах від 26.03.2025 у справі №911/3095/23, від 14.07.2022 у справі №925/409/20 зауважив, що тлумачення ст.ст. 48, 49, 58 КУзПБ свідчить, що саме господарський суд, проводячи підсумкове засідання у справі про банкрутство, приймає рішення про введення наступної судової процедури щодо боржника, визначеної положеннями ст. 6 КУзПБ, із застосуванням судового розсуду, незалежно від наявності рішення зборів кредиторів про перехід до наступної судової процедури і звернення до господарського суду з клопотанням про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, яке не є саме по собі безумовною підставою для введення господарським судом ліквідаційної процедури боржника. Адже ч. 4 ст. 49 КУзПБ надано суду право, навіть за відсутності відповідного рішення зборів кредиторів боржника, але за наявності обставин (після закінчення термінів визначених КУзПБ щодо тривалості процедури розпорядження майном, за наявності ознак банкрутства та за відсутності пропозицій щодо санації боржника), прийняти постанову про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури за власною ініціативою.

51. Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами, передбаченими КУзПБ, ГПК України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

52. Завдання підсумкового засідання суду на стадії розпорядження майном полягає у з`ясуванні ознак банкрутства та наявності можливості визначення наступної судової процедури і подальшого здійснення провадження у справі, виходячи, зокрема, з клопотання комітету кредиторів. Проте остаточна оцінка зазначених обставин надається господарським судом, який здійснює провадження у справі про банкрутство, виходячи з того, чи є можливим відновлення платоспроможності боржника без введення його ліквідаційної процедури, чи не приймалось рішення про введення ліквідаційної процедури комітетом кредиторів на шкоду більшості кредиторів - членів комітету кредиторів та чи є реальна можливість відновити платоспроможність боржника через застосування до нього процедури санації за наявності інвестора, чи наявні ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності тощо.

53. Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 26.04.2023 у справі №924/1277/20 наголосив, що, вирішуючи у підсумковому засіданні питання ухвалення одного із судових рішень, передбачених ч. 3 ст. 49 КУзПБ, зокрема ухвали про закриття провадження у справі, посилаючись на пріоритетність відновлення платоспроможності боржника над його ліквідацією, судам доцільно дослідити як об`єктивну, так і суб`єктивну складові діяльності боржника.

54. Об`єктивна складова діяльності боржника полягає в аналізі наявних у боржника активів, економічної доцільності та ефективності їх використання у розрізі можливості погашення наявного боргу перед конкурсними кредиторами.

55. Суб`єктивна складова діяльності боржника зводиться до аналізу поведінки боржника, яка повинна бути максимально відкритою стосовно конкурсних кредиторів і спрямована на пошук реальних шляхів погашення боргу перед ним до моменту введення ліквідаційної процедури.

56. Дійсний фінансово-господарський стан боржника у справі про банкрутство повинен встановлюватися господарським судом на підставі комплексного дослідження всіх наявних у справі доказів, зокрема й аналізу фінансового стану боржника, подання якого до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, є обов`язком розпорядника майна боржника, визначеним п. 5 ч. 3 ст. 44 КУзПБ, що дозволить суду встановити наявність чи відсутність підстав для висновку про платоспроможність боржника.

57. Верховний Суд неодноразово зазначав, що, визнаючи боржника банкрутом, суд має встановити його неплатоспроможність, тобто недостатність майна для задоволення вимог кредиторів, шляхом здійснення аналізу повноти проведених розпорядником майна заходів, які передбачені в процедурі розпорядження майном, та дослідити надані розпорядником майна належні та допустимі докази на підтвердження повноти проведення процедури розпорядження майном, зокрема, передбаченої у ч. 3 ст. 44 КУзПБ.

58. При цьому суд має з`ясувати актив і пасив боржника та співставити відомості щодо обох величин. Розмір пасиву боржника підлягає визначенню відповідно до затвердженого судом у порядку ст. 47 КУзПБ реєстру вимог кредиторів. Відомості про актив боржника має містити звіт розпорядника майна про фінансово-майновий стан боржника. Зазначений звіт має бути предметом розгляду зборів кредиторів (комітету кредиторів), які на його підставі приймають рішення клопотати про перехід до наступної судової процедури.

59. Відсутність аналізу та дослідження дійсного фінансово-господарського стану боржника на момент вирішення питання про запровадження у справі про банкрутство судової процедури ліквідації суперечить нормам КУзПБ.

60. Обов`язок арбітражного керуючого проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника та подавати результати такого аналізу до господарського суду разом з документами, що підтверджують відповідну інформацію, передбачений також п. 3 ч. 2 ст. 12 КУзПБ.

61. Відповідно до п. 1 Порядку проведення аналізу фінансово-господарського стану суб`єктів господарювання щодо наявності ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 10.09.2020 №3105/5 (далі - Порядок), аналіз фінансово-господарського стану суб`єктів господарювання щодо наявності ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства (далі - Аналіз) проводиться згідно з Методичними рекомендаціями щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затвердженими наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 №14 (у редакції наказу Міністерства економіки України від 26.10.2010 №1361) (далі - Методичні рекомендації). Арбітражний керуючий, призначений судом розпорядником майна, проводить Аналіз до проведення перших зборів кредиторів та подає результати Аналізу до господарського суду разом з документами, що підтверджують відповідну інформацію.

62. Пунктом 4 ч. 1 ст. 12 КУзПБ також передбачено право арбітражного керуючого залучати для забезпечення виконання своїх повноважень на договірних засадах інших осіб та спеціалізовані організації з оплатою їхньої діяльності за рахунок боржника, якщо інше не встановлено цим Кодексом чи угодою з кредиторами.

63. Водночас ч. 2 ст. 12 і ч. 3 ст. 44 КУзПБ покладають обов`язок здійснити аналіз фінансово-господарського стану боржника саме на розпорядника майна.

64. Подібні за змістом висновки викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 26.03.2025 у справі №911/3095/23, від 30.11.2023 у справі №907/935/21.

65. Зі змісту оскаржуваної постанови апеляційного суду вбачається, що суд апеляційної інстанції здійснив перевірку законності й обґрунтованості постанови місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та на підставі наявних у справі доказів, що відповідає приписам ст. 269 ГПК України.

66. Доводи скаржника про те, що апеляційний суд "вийшов за межі повноважень" та "переоцінив докази", Верховний Суд оцінює з урахуванням того, що предметом перевірки в апеляційному порядку у цій справі було рішення про перехід до ліквідаційної процедури, яке за правовою природою має ґрунтуватися на достовірно встановлених фактичних обставинах, зокрема, щодо активу та пасиву боржника та співставлення цих величин.

67. Господарські суди встановили, що рішення зборів кредиторів від 22.05.2025 про звернення з клопотанням щодо відкриття ліквідаційної процедури було прийнято на підставі документів, підготовлених розпорядником майна, які містили відомості про наявність у боржника необоротних активів на суму 10235,1 тис. грн, ідентифікованих як цілісний майновий комплекс за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 123.

68. Встановивши, що рішення зборів кредиторів про звернення з клопотанням щодо відкриття ліквідаційної процедури ґрунтувалося на звіті розпорядника майна та матеріалах інвентаризації, які відображали у складі активів боржника цілісний майновий комплекс за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 123, апеляційний господарський суд водночас врахував судові рішення у пов`язаних справах, якими визнано недійсними правочини та скасовано реєстраційні дії, що були підставою набуття боржником права на це майно, а також встановлено належність зазначеного активу іншій особі. За таких обставин апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку, що відображення зазначеного майна у складі активів боржника є недостовірним, що унеможливлює встановлення його дійсного фінансово-майнового стану та належне співставлення активів і пасивів у підсумковому засіданні. Саме з цієї підстави постанова суду першої інстанції про перехід до ліквідаційної процедури була визнана передчасною.

69. При цьому Верховний Суд звертає увагу, що висновок про "передчасність" у постанові господарського суду апеляційної інстанції не зводиться до констатування "меншого" чи "більшого" розміру активу боржника. Йдеться про те, що ключовий доказ (звіт/інвентаризація/аналіз фінансового стану), на підставі якого збори кредиторів сформували волевиявлення, а місцевий суд реалізував судовий розсуд щодо відкриття ліквідації, виявився сформованим на недостовірних даних. У зв`язку з цим господарський суд не міг обґрунтовано встановити безальтернативність ліквідаційної процедури без уточнення реального складу майнових активів боржника та їх співвідношення із затвердженим пасивом.

70. Верховний Суд враховує, що, відповідно до наведених вище правових підходів, відсутність аналізу та дослідження дійсного фінансово-господарського стану боржника на момент вирішення питання про запровадження ліквідаційної процедури суперечить нормам КУзПБ, оскільки висновок про банкрутство має ґрунтуватися на комплексному дослідженні доказів, у тому числі щодо реального активу (пасиву) боржника.

71. За встановлених обставин, коли документи, покладені в основу рішення про перехід до ліквідаційної процедури, не відображають реального складу та вартості активів боржника, належним процесуальним наслідком є продовження розгляду справи на стадії розпорядження майном з метою усунення виявлених недоліків доказової бази, зокрема в частині уточнення складу майна, результатів інвентаризації, а також актуалізації відомостей, що використовуються для оцінки фінансово-майнового стану боржника. Такий підхід узгоджується із завданнями процедури розпорядження майном і не свідчить ані про підтвердження, ані про заперечення наявності підстав для застосування ліквідаційної процедури.

72. Повернення справи на стадію розпорядження майном у цьому випадку відображає не вирішення питання про наявність чи відсутність ознак банкрутства по суті, а процесуальний наслідок встановленої апеляційним господарським судом неповноти та недостовірності доказів, використаних для оцінки фінансово-майнового стану боржника. Це обумовлює потребу формування у справі належної фактичної бази для співставлення активів і пасивів боржника, з уточненням складу майна, його вартості та відображенням відповідних відомостей у документах, що використовуються судом і кредиторами в межах процедури розпорядження майном. При цьому повернення справи на стадію розпорядження майном не означає попереднього визначення результату підсумкового засідання або оцінки доцільності застосування інших процедур, передбачених КУзПБ.

73. Доводи скаржника про те, що суд апеляційної інстанції ретроспективно врахував судові рішення, ухвалені після дати відкриття ліквідаційної процедури, є безпідставними.

74. Відповідно до встановлених господарськими судами обставин, постанова Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2025 у справі №910/2217/23(910/7486/23), якою було визнано недійсним попередній договір та зроблено висновки щодо правового режиму спірного майна, ухвалена до постанови Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Отже, на момент ухвалення місцевим судом постанови від 10.09.2025 зазначене судове рішення вже існувало.

75. Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Отже, постанова від 30.07.2025 набрала законної сили саме 30.07.2025, а подальше залишення її без змін постановою Верховного Суду від 19.11.2025 не змінює моменту набрання нею законної сили.

76. За таких обставин врахування апеляційним судом правових наслідків постанови від 30.07.2025 не може розцінюватися як ретроспективне застосування судового рішення чи порушення принципу правової визначеності, а є реалізацією обов`язку суду встановити дійсний правовий статус активів боржника на момент ухвалення рішення судом першої інстанції.

77. Отже, доводи касаційної скарги щодо порушення принципу правової визначеності та стабільності процедури банкрутства не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду.

78. Висновок апеляційного господарського суду про передчасність відкриття ліквідаційної процедури та необхідність продовження розгляду справи на стадії розпорядження майном з метою належного встановлення фінансово-майнового стану боржника узгоджується з положеннями КУзПБ (зокрема ст.ст. 44, 49, 58) та наведеними позиціями Верховного Суду.

79. Посилання скаржника на те, що апеляційний суд "підмінив критерії банкрутства питанням титулу власності на актив", є безпідставним, оскільки перевірка достовірності активної частини балансу боржника безпосередньо пов`язана із завданням підсумкового засідання - встановленням ознак неплатоспроможності/банкрутства шляхом співставлення активу та пасиву. Виявлення недостовірності даних щодо ключового активу не є виходом за межі критеріїв банкрутства, а, навпаки, спрямоване на належне з`ясування фактичного фінансово-майнового стану боржника та забезпечення цілей процедури розпорядження майном.

80. Доводи скаржника про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 15.09.2020 у справі №915/1261/16, від 12.10.2021 у справі №916/3619/19, від 22.04.2021 у справі №918/420/16, зводяться до твердження про те, що у підсумковому засіданні суд, застосовуючи судовий розсуд, визначає наступну судову процедуру щодо боржника, а рішення зборів кредиторів про перехід до ліквідації не є саме по собі безумовною підставою для відкриття ліквідаційної процедури.

81. Разом з тим зазначені правові позиції не спростовують, а навпаки узгоджуються з підходом суду апеляційної інстанції у цій справі. Апеляційний суд не заперечував дискрецію суду у виборі наступної процедури та не ставив під сумнів значення рішення зборів кредиторів, натомість виходив з того, що судовий розсуд у підсумковому засіданні має реалізовуватись на підставі належних і допустимих доказів, які достовірно відображають реальний фінансово-майновий стан боржника, співвідношення його активів і пасивів та можливість відновлення платоспроможності у межах процедур, передбачених КУзПБ.

82. Посилання скаржника на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 13.12.2022 у справі №904/4608/21, від 30.11.2023 у справі №907/935/21, від 02.07.2024 у справі №904/4261/22, не свідчать про неправильне застосування апеляційним судом ст.ст. 6, 44, 48, 49, 58 КУзПБ, оскільки наведені висновки за змістом підтверджують загальний підхід щодо судового розсуду у підсумковому засіданні та необхідності оцінки ознак неплатоспроможності, що, як убачається з мотивів оскаржуваної постанови, апеляційним судом і було здійснено з урахуванням конкретних обставин цієї справи.

83. Постанова Верховного Суду у справі №904/1412/20, на яку посилається скаржник, стосується процесуальних правил розгляду заяв про визнання правочинів недійсними у межах справи про банкрутство (застосування ст.ст. 7, 42 КУзПБ та відповідних норм ГПК України, визначення суб`єктного складу учасників позовного провадження), і не регулює критеріїв переходу з процедури розпорядження майном до ліквідації чи стандарту встановлення ознак банкрутства у підсумковому засіданні. Відтак наведене судове рішення не є релевантним для оцінки законності висновків апеляційного суду у цій справі та не підтверджує підстав касаційного оскарження за п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

84. З огляду на викладене доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо застосування ст.ст. 6, 44, 48, 49, 58 КУзПБ у подібних правовідносинах є необґрунтованими.

85. Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою апеляційним судом встановлених обставин та значенням доказів у справі, однак у межах ст. 300 ГПК України такі доводи не підтверджують неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права апеляційним судом.

86. За таких обставин підстав для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду не встановлено, а касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

87. Звертаючись з касаційною скаргою, скаржник не довів неправильного застосування господарськими судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права до встановлених під час розгляду справи обставин як необхідної передумови для скасування оскаржуваної постанови.

88. Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги, а також залишення без змін постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Розподіл судових витрат

89. Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на скаржника, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу арбітражного керуючого Комлика Іллі Сергійовича залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 у справі №910/2217/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Картере

Судді К. Огороднік

В. Пєсков