ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/4713/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР КОЗАК», м.Запоріжжя
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧЕСТЕР ПРО", Харківська обл., Чугуївський р-н, село Бірки (адреса: 63421, Харківська обл., Чугуївський р-н, село Бірки, вул.Набережна, буд.52)
про стягнення 184672,41 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

30.12.2025 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР КОЗАК» звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧЕСТЕР ПРО" про стягнення заборгованості за договором №496 про постачання електричної енергії від 12.01.2022 року в розмірі 184672,41 грн, з яких: 126527,90 грн - основний борг; 12895,45 грн - 3% річних; 45249,06 грн - інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.01.2026 року позовну заяву залишено без руху.

07.01.2026 року представник позивача надав до суду заяву про усунення недоліків (вх.№347).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.01.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/4713/25 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

03.02.2026 року представник позивача надав до суду додаткові пояснення у справі щодо переходу права вимоги до нового кредитора (вх.№2677 від 03.02.2026), в яких просить суд врахувати при розгляді справи 922/4713/25 додаткові письмові пояснення ТОВ «ІНТЕР КОЗАК» та докази, надані на підтвердження правової позиції позивача.

Представником позивача до додаткових пояснень долучено додаткову угоду до договору про відступлення права вимоги №15 від 04.08.2022 року, акти рахунків купівлі продажу електричної енергії та платіжну інструкцію.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.02.2026 року докази, подані разом із додатковими поясненнями щодо переходу права вимоги до нового кредитора (вх.№2677 від 03.02.2026) залишено без розгляду.

Згідно з ст.248 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження не більше 60 днів з дня відкриття провадження у справі.

07.01.2026 року судом направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованим листом з повідомленням про вручення на юридичну адресу відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, ФОП та громадських формувань, а саме: 63421, Харківська обл., Чугуївський р-н, село Бірки, вул.Набережна, буд.52.

16.01.2026 року ухвала про відкриття провадження у справі була повернута до суду без вручення відповідачу, з відміткою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою".

23.01.2026 року судом повторно направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованим листом з повідомленням про вручення на юридичну адресу відповідача.

16.02.2026 року ухвала про відкриття провадження у справі була повернута до суду без вручення керівнику відповідача, з відміткою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою".

Частиною 5 статті 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

На час винесення рішення у справі судом перевірено юридичну адресу відповідача згідно з даними ЄДРЮО, яка залишилася незмінною.

Інформації про іншу адресу відповідача у суду немає.

Згідно з п.5 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд, у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (постанова Верховного Суду від 25.06.2018 у справі №904/9904/17).

Тобто, неотримання поштової кореспонденції в точці видачі є наслідком свідомого діяння (бездіяльності) відповідача щодо належного отримання листа, тобто є його власною волею.

Поряд з цим, суд зазначає, що відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відтак, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і не вручено підприємством зв`язку, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання відповідачем кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та, яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Слід враховувати, що організація власної господарської діяльності забезпечується самим товариством, зокрема щодо призначення відповідальної особи на отримання поштової кореспонденції та подальшим її одержанням. Товариство несе ризики та наслідки, пов`язані з неналежним отримання поштової кореспонденції.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи.

Відзив на позов відповідачем до суду надано не було.

Згідно з ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Згідно з ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.2 ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

При цьому, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у січні 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вільна Енергетична Компанія «Палівенерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЧЕСТЕР ПРО» було укладено договір №469 про постачання електричної енергії споживачу.

Проте, в позовній заяві позивачем зазначено, що 12.01.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вільна Енергетична Компанія «Палівенерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЧЕСТЕР ПРО» було укладено договір №496 про постачання електричної енергії.

За твердженнями позивача, внаслідок невиконання зобов`язань з боку ТОВ «ЧЕСТЕР ПРО» по вищезазначеному договору, станом на 03.08.2022 виникла заборгованість в розмірі 126527,90 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги може бути як безоплатним, та і оплатним.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина 1 статті 513 ЦК України).

04.08.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вільна Енергетична Компанія «Палівенерго» (Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер Козак» (Новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги № 15 (далі - Договір), яким передано право вимоги до Боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧЕСТЕР ПРО», яке виникло на підставі договору №496 від 12.01.2022 року.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 1.2 Договору про відступлення права вимоги новий кредитор набуває право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошових коштів у розмірі 126 527,90 грн.

Первісний кредитор зобов`язаний передати новому кредитору документи, що підтверджують право вимоги до боржника, в момент підписання сторонами цього договору (п.4.1. Договору).

Первісний кредитор протягом шести місяців з дати укладання цього договору зобов`язаний передати письмове повідомлення боржнику про відступлення права вимоги за цим договором новому кредитору (п.4.1. Договору).

15.02.2023 року попереднім кредитором ТОВ «ВЕК ПАЛІВЕНЕРГО» на адресу ТОВ «ЧЕСТЕР ПРО» було направлено супровідний лист вих. №1380 від 15.02.2023, Рахунок на оплату № 469/926 від 31 січня 2022 (дублікат від 01 серпня 2022), Рахунок на оплату № 469/1693 від 28 лютого 2022 (дублікат від 01 серпня 2022), Рахунок на оплату № 469/1920 від 31 березня 2022 (дублікат від 01 серпня 2022, 2 примірники Акту-рахунку купівлі продажу електричної енергії № 469/431 від 31 січня 2022 (дублікат від 01 серпня 2022), 2 примірники Акту-рахунку купівлі продажу електричної енергії № 469/1312 від 28 лютого 2022, 2 примірники Акту-рахунку купівлі продажу електричної енергії № 469/1699 від 31 березня 2022 (дублікат від 01 серпня 2022).

29.08.2022 року попереднім кредитором ТОВ «ВЕК ПАЛІВЕНЕРГО» було направлено повідомлення щодо погашення заборгованості та зміну кредитора на ТОВ «ІНТЕР КОЗАК».

13.08.2025 року ТОВ «ІНТЕР КОЗАК» на адресу ТОВ «ЧЕСТЕР ПРО» було направлено Вимогу про сплату заборгованості.

Однак, як зазначено позивачем, вимога ТОВ «ІНТЕР КОЗАК» з боку відповідача залишилась не отриманою та не розглянутою, відтак заборгованість залишилась не сплаченою на теперішній час.

За розрахунком позивача, загальна заборгованість складає 184672,41 грн, з яких 126527,90 грн основного боргу, 12895,45 грн 3% річних та 45249,06 грн інфляційних втрат.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим не побутовим споживачам (ч.1 ст.63 вказаного Закону).

Відповідно до ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до чч.1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Отже правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3)відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4)форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Досліджуючи матеріали справи, суд зазначає, що у позовній заяві позивач посилається на те, що 12.01.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вільна Енергетична Компанія «Палівенерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЧЕСТЕР ПРО» було укладено договір №496 про постачання електричної енергії.

За твердженнями позивача, внаслідок невиконання зобов`язань з боку ТОВ «ЧЕСТЕР ПРО» по вищезазначеному договору, станом на 03.08.2022 виникла заборгованість в розмірі 126527, 90 грн.

04.08.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вільна Енергетична Компанія «Палівенерго» (Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер Козак» (Новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги №15, яким передано право вимоги до Боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧЕСТЕР ПРО», яке виникло на підставі договору №496 від 12.01.2022 року (а.с.13).

Однак, до позовної заяви позивачем в обґрунтування даних доводів позовної заяви додано копію договору №469 про постачання електричної енергії споживачу від січня 2022 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вільна Енергетична Компанія «Палівенерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЧЕСТЕР ПРО».

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 15.02.2023 року попереднім кредитором ТОВ «ВЕК ПАЛІВЕНЕРГО» на адресу ТОВ «ЧЕСТЕР ПРО» було направлено супровідний лист вих. №1380 від 15.02.2023, Рахунок на оплату №469/926 від 31 січня 2022 (дублікат від 01 серпня 2022), Рахунок на оплату №469/1693 від 28 лютого 2022 (дублікат від 01 серпня 2022), Рахунок на оплату №469/1920 від 31 березня 2022 (дублікат від 01 серпня 2022, 2 примірники Акту-рахунку купівлі продажу електричної енергії № 469/431 від 31 січня 2022 (дублікат від 01 серпня 2022), 2 примірники Акту-рахунку купівлі продажу електричної енергії № 469/1312 від 28 лютого 2022, 2 примірники Акту-рахунку купівлі продажу електричної енергії № 469/1699 від 31 березня 2022 (дублікат від 01 серпня 2022).

30.08.2022 року попереднім кредитором ТОВ «ВЕК ПАЛІВЕНЕРГО» було направлено повідомлення щодо погашення заборгованості та зміну кредитора за договором №469 від 12.01.2022 року на ТОВ «ІНТЕР КОЗАК» на адресу ТОВ «ЧЕСТЕР ПРО», а саме: м.Запоріжжя, вул. Цимлянська,1 (а.с.15-16).

26.02.2026 року судом зроблено Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відповідача.

З даного витягу вбачається, що станом на 29.08.2022 року юридичною адресою ТОВ «ЧЕСТЕР ПРО» була: 61068, м.Харків, вул.Мінераловодська, 11.

Вищезазначена адреса була зазначена і в договорі №469 від січня 2022 року про постачання електричної енергії споживачу, який наявний в матеріалах справи.

Судом встановлено, що адреса: м.Запоріжжя, вул. Цимлянська,1 була зазначена в заяві-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу, як адреса об`єкта, куди поставлялась електрична енергія.

Проте, така адреса не є ані юридичною, ані поштовою адресою відповідача.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 06.03.2024 року змінилось місцезнаходження юридичної особи на - 63421, Харківська обл., Чугуївський р-н, село Бірки, вул.Набережна, буд.52.

13.08.2025 року ТОВ «ІНТЕР КОЗАК» на юридичну адресу ТОВ «ЧЕСТЕР ПРО» було направлено Вимогу про сплату заборгованості за договором №496 від 12.01.2022 про постачання електричної енергії в розмірі 126527,90 грн.

З урахуванням викладеного, суд констатує, що матеріали справи не містять договору №496 від 12.01.2022 року, за яким позивачу передано право вимоги до боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧЕСТЕР ПРО».

В матеріалах справи наявний лише договір №469 про постачання електричної енергії споживачу від січня 2022 року.

Проте, за договором відступлення права вимоги №15 до позивача перейшло право вимоги за договором №496 від 12.01.2022 року, який відсутній в матеріалах справи.

Також суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧЕСТЕР ПРО» про заміну кредитора у зобов`язанні на виконання п.4.2. Договору №15 про відступлення права вимоги, оскільки повідомлення було направлено за адресою: м.Запоріжжя, вул.Цимлянська,1, яка не є юридичною та/або поштовою адресою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧЕСТЕР ПРО».

Відповідно до статей 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Приписами ч.2 ст.80, ч.2 ст.164 ГПК України унормовано, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Враховуючи вищезазначене, матеріали справи не містять доказів укладання з відповідачем договору №496 про постачання електричної енергії від 12.01.2022 року, за яким відступлено право вимоги позивачу.

В обґрунтування позову долучено договір №469 від січня 2022, в той час як договір відступлення права вимоги за цим договором в матеріалах справи відсутній.

Також суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів належного повідомлення ТОВ «ЧЕСТЕР ПРО» про заміну кредитора у зобов`язанні.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.

Відсутність договору, на підставі якого виникла заборгованість, є підставою для відмови у позові, оскільки позивач не довів обставин, на які посилається. Відповідно до ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи. Без договору неможливо встановити факт виникнення зобов`язань.

Відповідно до статей 73, 74, 77, 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Враховуючи викладене вище та те, що позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин щодо укладання відповідачем договору №496, на який посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, суд, керуючись принципом вірогідності доказів, дійшов висновку про недоведеність викладених позивачем у позовній заяві обставин.

Отже суд відмовляє в задоволені позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧЕСТЕР ПРО» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР КОЗАК» 126527,90 грн боргу на підставі договору відступлення права вимоги №15 від 04.08.2022.

Щодо стягнення 12895,45 грн 3% річних та 45249,06 грн інфляційних втрат суд зазначає, що оскільки судом було відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу, то і вимоги про стягнення 12895,45 грн 3% річних та 45249,06 грн інфляційних втрат також задоволенню не підлягають, оскільки суми річних та інфляційних є похідними від суми основного боргу.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до усталеної практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (Ruiz-Mateos v. Spain, Рішення від 23 червня 1993р.).

Більш того принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог ст.7 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За правилами ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Згідно з ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відтак, зважаючи на встановлені у справі обставини, враховуючи наведені норми чинного законодавства, суд констатує, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.129 ГПК України витрати з оплати судового збору покладаються на позивача, у зв`язку з відмовою в позові.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76, 77, 79, 80, 86, 129, 232-233, 236-238, 240-241, 247, 251, 252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "02" березня 2026 р.

СуддяК.В. Аріт