ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"12" березня 2026 р.м. ОдесаСправа № 916/4433/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Демешина О. А., розглянувши матеріали справи № 916/4433/25

За заявою боржника: фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 )

про неплатоспроможність

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.11.2025 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність боржника фізичної особи ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, керуючим реструктуризацією майна боржника призначено арбітражного керуючого Каратуна Є. Є.

Ухвалою суду від 15.01.2026 заяву ТОВ «Фінансова компанія «Процент» про визнання грошових вимог до боржника фізичної особи ОСОБА_1 в сумі 34 300 грн прийнято та призначено до розгляду в засіданні суду.

До суду надійшов відзив керуючого реструктуризацією щодо визнання заявлених вимог ТОВ «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 в повному обсязі.

Також, матеріали справи містять заперечення представника боржника на заяву ТОВ «Фінансова компанія «Процент», відповідно до якого просить суд відмовити ТОВ «Фінансова компанія «Процент» у задоволенні його грошових вимог до ОСОБА_1 у повному обсязі.

Поряд з цим, до суду надійшли додаткові пояснення ТОВ «Фінансова компанія «Процент» в обґрунтування своїх вимог, з урахуванням заперечень представника боржника.

Відповідно до ч. 6 ст. 119 Кодексу України з процедур банкрутства з метою виявлення всіх кредиторів здійснюється офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Так, публікація оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 відбулась 18.11.2025 за № 77707.

14.01.2026 (документ сформований в системі «Електронний суд» 13.01.2026) до господарського суду надійшла заява ТОВ «Фінансова компанія «Процент» про визнання кредитором до боржника фізичної особи ОСОБА_1 з вимогами в сумі 34 300 грн.

Вказана заборгованість виникла на підставі кредитного договору № 20370 від 03.10.2024, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_1 , сума кредиту - 7000 грн, а також враховуючи додаток №1 до договору щодо обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки.

До заяви додано квитанцію ТОВ «ПрофітГід» від 03.10.2024 про переказ коштів за договором в сумі 7000 грн на рахунок боржника.

Відповідно до наданого розрахунку, заборгованість боржника складає 34 300 грн: 7000 грн сума кредиту, 27 300 грн - проценти за користування кредитом.

Арбітражним керуючим визнані заявлені вимоги фізичної особи ТОВ «Фінансова компанія «Процент» до боржника ОСОБА_1 в повному обсязі.

Втім, представником боржника ОСОБА_2 надано до суду заперечення на заяву ТОВ «Фінансова компанія «Процент» щодо визнання вимог до ОСОБА_1 .

Представник боржника посилається на те, що додані до заяви ТОВ «Фінансова компанія «Процент» документи, а саме копії кредитного договору, таблиці та паспорту не можуть вважатись електронними документами (копією електронного документа), оскільки не відповідають вимогам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та, на думку представника боржника, не є належними доказами укладення кредитного договору між боржником та заявником.

Також, у запереченні зазначено, що заява не містить доказів передачі/надсилання кредитором на адресу боржника одноразового ідентифікатора, який відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» має являти собою дані у вигляді алфавітно-цифрової послідовності.

Кредитором не доведено належність вищезазначеного одноразового ідентифікатора, зазначеного у кредитному договорі, таблиці та паспорті, саме боржнику, на підставі чого представник боржника робить висновок не доведення факту підписання боржником цих документів, а й отже не доведено факт укладення кредитного договору саме боржником.

До цього, представник боржника вказує, що кредитор не надав первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту у розмірі 7000 грн та робить висновок, що в додатках до заяви відсутні належні, достатні та допустимі докази на підтвердження факту отримання боржником від кредитора кредитних коштів.

Також, представник боржника, не приймає за належний доказ квитанцію ТОВ «ПрофітГід» про переказ коштів, оскільки вона не містить даних щодо власника банківської картки, на яку були перераховані кошти, що позбавляє можливості довести факт переказу кредитних коштів.

У запереченні також зазначено, що розрахунок заборгованості заявника є сумнівним, з огляду на те, що встановлений та нарахований розмір процентів перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеним, не відповідає вимогам засадам справедливості, добросовісності, розумності, а встановлення кредитором процентів за користування кредитом у розмірі 27 300 грн, що становить 390 % від тіла кредиту є агресивною діяльністю та нечесною підприємницькою практикою, що в свою чергу, є підставою для визнання такого правочину недійсними, а його недійсність регламентується в розумінні нікчемності.

Представник боржника вважає незаконним й нарахування штрафу.

Суд перевіривши докази, надані до заяви з вимогами до боржника, не вбачає підстав для визнання їх неналежними або недопустимими.

Так, заява ТОВ «Фінансова компанія «Процент» про визнання кредитором та додані до неї документи надано до суду через систему «Електронний суд» уповноваженим представником.

В підтвердження вимог заявником надано договір, підписаний обома сторонами, із визначенням суми кредиту, в тому числі порядку та розміру нарахування процентів за користування кредитом.

Доказом перерахування коштів боржнику за вказаним кредитним договором - є довідка ТОВ «ПрофітГід» із зазначенням перерахованої суми та номеру картки боржника, що співпадає з номером, зазначеним в договорі.

Поряд з цим, факт укладання кредитного договору між боржником ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та наявності заборгованості за ним підтверджується й самим боржником, зокрема у його заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Так, боржник у своїй заяві повідомляє суд про наявність в нього заборгованості перед ТОВ «Фінансова компанія «Процент», що виникла на підставі кредитного договору № 20370 від 03.10.2024 з вказівкою поточної суми заборгованості.

Отже, твердження представника боржника, про неналежність доказів виникнення боргу перед ТОВ «Фінансова компанія «Процент», з урахуванням визнання його боржником, що саме і стало підставою для звернення до суду із заявою про неплатоспроможність - є суперечливими та спростовуються наявними обставинами та матеріалами справи.

Тобто, суд звертає увагу боржника, що зазначення ТОВ «Фінансова компанія «Процент» в заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність в якості одного з кредиторів перед яким у ОСОБА_1 існує заборгованість (що, серед іншого, стало підставою для відкриття провадження по цій справі ухвалою суду від 18.11.2025р.), і заперечення боржника проти цієї заборгованості під час розгляду справи носить характер суперечливої поведінки.

Принцип добросовісної поведінки лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Зазначена доктрина розтлумачена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17.

Європейським судом з прав людини у своїй практиці також було неодноразово застосовано принцип "естопель", тобто принцип, який означає категоричне заперечення такої поведінки сторони в процесі, якою вона перекреслює те, що попередньо було нею визнано в цьому та/або іншому судовому процесі ("Хохліч проти України") , заява №41707/98).

Суд не приймає до уваги пояснення представника боржника про те, що в заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність нею були вказані усі кредитори боржника, зазначені у витязі з УБКІ, - оскільки власне самій ОСОБА_1 було відомо про те, укладала вона чи не укладала з ТОВ «Фінансова компанія «Процент» кредитний договір № 20370 від 03.10.2024р. Власне, зазначаючи в заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність вказане товариство в якості її кредитора, ОСОБА_1 було підтверджено факт укладання з вказаним товариством такого договору.

Також, суд не вбачає порушень в наданому до заяви розрахунку заборгованості, всі нарахування процентів за користування кредитом, здійснені кредитором в рамках умов, визначених договором.

Суд не приймає твердження представника боржника щодо невизнання вимог кредитора з підстав недійсності кредитного договору, оскільки проценти за користування кредитом значно перевищують розмір кредиту, що є агресивною діяльністю та нечесною підприємницькою практикою.

Суд звертається до такого терміну як свобода договору, що надає право боржнику вільно вирішувати питання щодо укладання чи не укладання договору, обирання контрагента, визначення виду договору та його умов на власний розсуд.

Порядок нарахування й розміру відсотків чітко визначено умовами підписаного боржником кредитного договору. Тобто боржник був обізнаний про умови нарахування відсотків та погодився з ними, підписуючи цей договір про надання кредиту.

Заперечення у частині нарахування штрафних санкцій не беруться судом до уваги, як такі що взагалі не заявлені кредитором.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 6 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду.

Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду.

За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства за результатами розгляду вимог окремого кредитора господарський суд постановляє ухвалу про їх визнання чи відхилення (повністю або частково), що не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

Розглянувши заяву кредитора, дослідивши наявні докази, суд вважає вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Процент» до боржника фізичної особи ОСОБА_1 обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають визнанню в сумі 34 300 грн та 5 324,80 грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 45, 122 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Визнати вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (код 41466388) до фізичної особи ОСОБА_1 в сумі 34 300 грн та 5 324,80 грн судового збору.

Ухвала набрала законної сили 12.03.2026

та може бути оскаржена в порядку ст.ст. 253-259 ГПК України

Повну ухвалу складено 13.03.2026.

Суддя О.А. Демешин