ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

09.03.2026 Справа № 914/3547/25

Суддя Господарського суду Львівської області Мазовіта А.Б., при секретарі судового засідання Переймі Х.О., розглянувши матеріали справи

за позовом: Керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Яворівської квартирно-експлуатаційної частини району, м.Львів
до відповідача:Фізичної особи-підприємця Рабчуна Віталія Анатолійовича, с.Запілля, Волинська область
про:стягнення 379 486,22 грн.

За участю представників:

від прокуратури: Ваврин М.М. прокурор;

від позивача-1: Ткачук В.В. представник;

від позивача-2: Прийма І.С. представник;

від відповідача: Ярошенко Д.В. представник (в режимі відеоконференції).

ВСТАНОВИВ:

Керівник Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Яворівської квартирно-експлуатаційної частини району, м.Львів звернувся до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до фізичної особи-підприємця Рабчуна Віталія Анатолійовича, с.Запілля, Волинська область про стягнення 375 521,13 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.01.2026.

В подальшому підготовчі засідання неодноразово відкладалось, що відображено у відповідних ухвалах суду та протоколах судових засідань.

26.02.2026 через підсистему «Електронний суд» від прокурора надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 863/26).

У підготовче засідання 09.03.2026 з`явилися представники всіх учасників справи. Суд оголосив подані сторонами клопотання та заслухав надані пояснення.

В даному підготовчому засіданні судом розглянуто клопотання прокурора про зменшення розміру позовних вимог (вх.№ 863/26 від 26.02.2026), у зв`язку з чим суд зазначає наступне.

Зі змісту поданої заяви вбачається, що 25.02.2026 Яворівською квартирно-експлуатаційною частиною (району) здійснено уточнений розрахунок штрафних санкцій за договором № 170 від 25.03.2025. Відповідно до уточненого розрахунку: пеня становить 102 066,82 грн., штраф 246 108,88 грн., загальна сума штрафних санкцій становить 348 175,70 грн., у зв`язку з чим розмір позовних вимог підлягає зменшенню.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Присутні у підготовчому засіданні представники учасників справи не надали заперечень щодо заявленого прокурором клопотання про зменшення розміру позовних вимог.

Враховуючи, що справа розглядається в порядку загального позовного провадження, і прокурор заявив клопотання про зменшення позовних вимог на стадії підготовчого засідання, суд вирішив прийняти до розгляду заяву прокурора про зменшення позовних вимог (вх. №863/26 від 26.02.2026) та здійснювати розгляд даної справи з урахуванням даної заяви.

Також в даному підготовчому засіданні суд розглянув клопотання відповідача про зупинення провадження (вх. № 197/26 від 15.01.2026) та зазначає наступне.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Забезпечення єдності судової практики є фундаментальним завданням, виконання якого має сприяти стабільності правопорядку, прогнозованості здійснення правосуддя. Застосування різних підходів до тлумачення законодавства у подібних правовідносинах, навпаки, призводить до стану юридичної невизначеності.

В обґрунтування поданої заяви відповідач зазначає, що прокурором порушено територіальну юрисдикцію спору, а саме позов про стягнення неустойки подано не за місцем проживання відповідача, а за місцем виконання договору поставки, що не узгоджується з положеннями статей 27, 29 ГПК України та статті 532 ЦК України.

Крім того відповідач звертає увагу суду, що для формування правової позиції щодо визначення територіальної юрисдикції у подібних правовідносинах та вирішення питання щодо наявності підстав для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.06.2022 у справі № 924/674/21 щодо застосування частин першої та п`ятої статті 29 ГПК України, Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду було передано справу № 924/698/23 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Суд зазначає, що у справі № 924/698/23 виникла необхідність відступу від висновку, викладеного у постанові від 15.06.2022 у cправі №924/674/21 щодо застосування частин першої та п`ятої статті 29 ГПК України. На переконання колегії суддів, у справі, що переглядається, територіальна юрисдикція такого спору має визначатись за загальним правилом частини першої статті 27 ГПК України: позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача.

У справі, що розглядається, господарські суди попередніх інстанцій визначили територіальну підсудність справи про визнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів за місцезнаходженням позивача, застосувавши при цьому положення частин першої та п`ятої статті 29 ГПК України. Виснували, що позаяк умовами укладеного сторонами договору місцем поставки товару визначені населені пункти, які знаходяться у Хмельницькій області, то цим встановлено місце виконання договору.

Під час касаційного перегляду колегія суддів з`ясувала, що Верховний Суд здійснював касаційний перегляд справи № 924/674/21. У постанові від 15.06.2022 у зазначеній справі Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду визнав безпідставними доводи товариства про те, що справа № 924/674/21 була розглянута з порушенням територіальної підсудності, оскільки відповідно до умов договору місце поставки товару здійснюється за місцезнаходженням АЗС учасника на території Хмельницької області.

Також у постанові від 30.01.2024 у справі № 924/564/22 Верховний Суд відхилив доводи скаржника про те, що суд першої інстанції рішення ухвалив з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності) з огляду на частину п`яту статті 29 ГПК України, оскільки умовами договору було погоджено місце поставки товару і погодився, що у такому випадку територіальна підсудність може визначатися за вибором позивача.

Проте колегія суддів не погоджується з цими висновками, з огляду на таке.

У постанові від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, розглядаючи питання відповідності приписам законодавства договору поруки, як підстави для зміни територіальної підсудності спору, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначав, зокрема, що для учасника справи місце її розгляду не може не мати певного значення та не погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що сторона не є заінтересованою у розгляді справи за належною територіальною юрисдикцією (див. пункти 59 та 61).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд має дослідити питання належності спору до юрисдикції суду, в тому числі й щодо територіальної юрисдикції (підсудності).

Так, за загальним правилом, визначеним у частинах першій, другій статті 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно ж до частини першої статті 29 ГПК України "Підсудність справ за вибором позивача" право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

За частиною п`ятою статті 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Аналіз положення процесуального закону свідчить про те, що ним передбачено дві окремі підстави для застосування правил альтернативної територіальної підсудності, а саме: якщо спір виник з договору, в якому визначено місце виконання, або якщо спір виник з договору, в якому не визначено місце його виконання, проте, з огляду на специфіку регламентованих ним договірних правовідносин, виконувати такий договір можливо лише в певному місці. Отже, правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких можливе лише у певному місці. У разі, якщо така особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами.

ЦК України не містить дефініції "місце виконання договору". Натомість у ЦК України йдеться про місце виконання зобов`язання і відповідно до статті 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться: 1) за зобов`язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна; 2) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі договору перевезення, - за місцем здавання товару (майна) перевізникові; 3) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання; 4) за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання; 5) за іншим зобов`язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника.

Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Колегія суддів зазначає, що у справі, що переглядається, спір про стягнення з відповідача грошових коштів не стосується предмета договору поставки, а місце поставки не має значення для визначення юрисдикції спору. Іншими словами, за синалагматичним договором, який передбачає зустрічні зобов`язання, юрисдикцію спору слід визначати залежно від того, з якого саме зобов`язання виник спір.

Тому, на думку колегії суддів, для визначення юрисдикції спору про стягнення грошових коштів не застосовується пункт 3 частини першої статті 532 ЦК України.

У разі спору про стягнення грошових коштів для цілей визначення юрисдикції спору не підлягає застосуванню і пункт 4 частини першої статті 532 ЦК України, відповідно до якого, якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання; якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання.

Цей пункт визначає місце, в якому провадиться виконання зобов`язання про фізичну сплату коштів готівкою боржником безпосередньо кредитору. На це, зокрема, вказує можливість понесення витрат, пов`язаних із зміною місця виконання, а така можливість у разі сплати безготівкових коштів виключається. Сплата безготівкових коштів здійснюється шляхом надання боржником доручення обслуговуючому боржника банку і зарахування коштів на рахунок кредитора в банку, який його обслуговує.

Отже, поняття місця виконання грошового зобов`язання шляхом безготівкових розрахунків позбавлене сенсу в контексті визначення юрисдикції і не може бути встановлене договором. У зв`язку з цим не підлягає застосуванню і частина п`ята статті 29 ГПК України незалежно від того, чи зазначене в договорі місце виконання, чи ні.

Відтак, на переконання колегії суддів, у справі, що переглядається, територіальна юрисдикція такого спору має визначатись за загальним правилом частини першої статті 27 ГПК України: позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача.

Наведене, за висновком колегії суддів, є підставою для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.06.2022 у cправі № 924/674/21 щодо застосування частин першої та п`ятої статті 29 ГПК України, зазначивши натомість, що за договором, який передбачає зустрічні зобов`язання, юрисдикцію спору слід визначати залежно від того, з якого саме зобов`язання виник спір.

В підготовчому засіданні прокурор не заперечував проти зупинення провадження, позивачі залишили вирішення даного питання на розсуд суду.

Суд вважає обґрунтованим клопотання відповідача і підтверджує наявність підстав для зупинення провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 2, 46, 228, 229, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Прийняти до розгляду заяву прокурора про зменшення позовних вимог (вх.№ 863/26 від 26.02.2026) та здійснювати розгляд даної справи з урахуванням даної заяви.

2. Клопотання фізичної особи-підприємця Рабчуна Віталія Анатолійовича про зупинення провадження у справі (вх. № 197/26 від 15.01.2026) задовольнити.

3. Зупинити провадження у справі № 914/3547/25 до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 924/698/23.

4. Сторонам після усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі, письмово повідомити про це господарський суд, додавши відповідні докази.

5. Про поновлення провадження у справі, час і місце наступного судового засідання сторони будуть повідомлені ухвалою суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Веб-адреса сторінки суду://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

Суддя Мазовіта А.Б.