ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"10" березня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/272/26

Господарський суд Рівненської області у складі судді А.Качура,

розглянув заяву Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто-Тест-Євро" про забезпечення позову (до подання позовної заяви)

особа, яка може отримати статус учасника справи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш Енд Кері"

без виклику представників сторін

Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто-Тест-Євро" звернулось до Господарського суду Рівненської області з заявою про забезпечення позову (до подання позовної заяви) в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш Енд Кері" забезпечити для Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Тест-Євро" безперешкодне користування (вільний доступ, підключення до електричних мереж) частиною асфальтного покриття площею 337,50 м?, за адресою: м. Рівне, вул. Кулика і Гудачека, 21, переданого для Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Тест-Євро" за умовами договору про надання послуг №824-8034-24 від 31.12.2024.

Звертаючись із згаданою заявою про вжиття заходів забезпечення позову (до подання позову), Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто-Тест-Євро" зазначає, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто-Тест-Євро" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш Енд Кері" укладено договір про надання послуг №824-5034-24 від 31.12.2024 року, предметом якого передбачено, що на умовах і в порядку, визначених цим договором виконавець зобов`язується надати замовнику послуги із забезпечення проведення заходу замовника, пов`язаного із здійсненням ним його господарської діяльності (надалі "Послуги"). Під послугами із забезпечення проведення заходу, передбаченими п. 1.1 цього договору сторони розуміють: надання замовнику та особам, які приймають участь у його заході можливості доступу на частину території виконавця, необхідну для проведення заходу замовника, пов`язаного із здійсненням ним його господарської діяльності; надання замовнику можливості розміщувати на відповідній частині території транспортні засоби, в кількості та об`ємі, необхідних для проведення заходу замовника; надання замовнику можливості розміщувати на відповідній території обладнання та інше майно, необхідне для проведення заходу замовника, крім будь-якого нерухомого майна, в тому числі такого, що псуватиме асфальтне покриття та/або потребуватиме виконання будь-яких монтажних робіт за для його розміщення.

Заявник вказує, що фактично Товариство з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш Енд Кері" передало для заявника в оренду (найм) частину земельної ділянки.

Термін дії договору неодноразово пролонгувався додатковими угодами, водночас відповідно до додаткової угоди №8 до договору від 17.11.2025, строк дії договору продовжено до 31 січня 2026 року.

Суд констатує, що матеріали заяви не містять ні вказаного правочину, ані додаткових угод до нього на які посилається заявник.

Заявник вказує, що 20.01.2026 року звернувся до відповідача з листом щодо продовження дії договору, в якому, зокрема, зазначив, що станом на цей момент (зимово-весняний період) у нього відсутня будь-яка можливість змінити місце для здійснення господарської діяльності товариства. Для пошуку, підготовки та облаштування нового місця для роботи товариства потрібен час.

Враховуючи викладене заявник просив внести зміни до договору, шляхом укладання додаткової угоди, продовжити строк дії договору, а також продовжити строк проведення заходу до 31 грудня 2026 року.

Суд констатує, що матеріали заяви не містять вказаного листа - пропозиції.

Також заявник вказує, що 26.01.2026 року відправив для відповідача претензію, з вимогою відшкодувати вартість здійснених поліпшень на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Тест-Євро".

30.01.2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш Енд Кері" надіслав відповідь на претензію за вих.№453, в якій виклав свою позицію та залишив претензію без задоволення.

Суд констатує, що матеріали заяви не містять вказаних документів.

Крім того, в обґрунтування поданої заяви заявник зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш Енд Кері", опечатавши двері, повністю заблокував доступ до місця проведення заходу. Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто-Тест-Євро" позбавлене доступу не тільки до орендованої території, але й до власного майна, яке зараз знаходиться на цій території. Працівники відповідача чинять спротив і своїми протиправними діями обмежують права позивача. Тому, такі дії відповідача позивач вважає неприпустимими та такими, що порушують його законні права та інтереси, як сторони договору. Позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх прав з позовом про визнання договору поновленим (продовженим).

Розглянувши матеріали поданої заяви, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з нормами пунктів 1 - 10 частини 1 статті 137 ГПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до правил статті 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Разом з тим особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Проаналізувавши положення глави 10 ГПК України суд робить висновок, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації тощо).

У заяві про забезпечення позову заявник вказує, що предметом майбутнього позову буде позов про визнання договору поновленим (продовженим), проте подана заява не містить обґрунтування яким чином невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, та яким чином невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити захист прав заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя та задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Такий висновок щодо розуміння сутності інституту забезпечення позову зробив Верховний Суд у своїй постанові від 22.08.2018 (справа №924/150/17).

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголошує, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Крім того, у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

В пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 Конституційний Суд України також наголошує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

В даному випадку суд не повинен обмежуватися лише формальним посиланням на норму закону щодо заборони обмеження розпорядження майном, а повинен оцінити баланс інтересів сторін та зважити ймовірність негативних наслідків у випадку невжиття таких заходів.

Щоб встановити правову природу заходів забезпечення позову, що пропонуються заявником, необхідно визначити, що являють собою по суті такі заходи. Наслідком такої дії (вжиття пропонованих заходів) стане зобов`язання власника майна надати у користування іншої особи (заявника) його майна, при цьому звертаючись до суду з такою вимогою заявником не наданого жодного доказу наявності у заявника права, яке порушується, або яке може бути відновлено шляхом пред`явлення позову, без вказаних доказів дана заява про забезпечення позову по суті зводиться до вимоги про надання у користування заявнику майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш Енд Кері" без будь-якої правової на те підстави.

Зокрема у поданій заяві заявник просить в тому числі надати доступ (підключення) до електричних мереж Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш Енд Кері", проте за відсутності правочину, на який покликається заявник, суд позбавлений можливості встановити наявність чи відсутність у заявника такого права.

Вказані висновки суд робить на основі налізу наведених заявником у заяві мотивів, зокрема зазначаючи про позбавлення заявника у доступі до його майна, у заяві про забезпечення позову не йдеться про пред`явлення майбутнього позову направленого на витребування власного майна з незаконного володіння, користування, тощо, більш того матеріали заяви не містять будь-яких доказів, які могли б підтвердити наведені заявником обставини.

Втручання у право розпоряджатися майном це тимчасовий захід, який триває до визначення подальшої долі цього майна. Проте у власній заяві заявник вказує що строк договірних правовідносин між сторонами сплив, тобто правова підстава користування майном/надання послуг сумнівна з точки зору оцінки матеріального права, проте суд позбавлений можливості надати правову оцінку правовідносинам, які склались між сторонами оскільки заявник взагалі не надав суду будь яких доказів (договору з додатками, листування), долучивши до матеріалів заяви лише квитанцію про сплату судового збору, фотоматеріали певного майна а також ордер на надання правової допомоги.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року 475/97-ВР, яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства України, гарантовано, що "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном, відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів".

Втручання у право власності повинно не лише переслідувати за фактами та у принципі "законну ціль" у "загальному інтересі", але також має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між вжитими заходами та метою, яку прагнули досягти будь-якими заходами, застосованими державною, у тому числі заходами, спрямованими на здійснення контролю за користуванням майном фізичною особою. Ця вимога виражена у понятті "справедливий баланс", який має бути встановлений між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Завдання досягти цього балансу відображено у структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції в цілому. У кожній справі, що стосується стверджуваного порушення цієї статті необхідно встановити, чи було покладено на відповідну особу непропорційний та надмірний тягар внаслідок втручання держави (рішення у справі "Хуттен-Чапська проти Польщі").

Разом з тим, ЄСПЛ у низці своїх рішень нагадував, що вилучення власності в інтересах судочинства, яке не позбавляє власника його майна, а тільки тимчасово припиняє його можливості користуватися та розпоряджатися цим майном, зазвичай пов`язане із здійсненням контролю за використанням власності, що охоплюється сферою застосування другого абзацу статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення від 22.02.1994 у справі "Раймондо проти Італії", ухвала щодо прийнятності від 07.11.2006 у справі "Адамчик проти Польщі", рішення у справах "Карамітров та інші проти Болгарії" від 10.01.2008 та "Боржонов проти Росії" від 22.01.2009).

Отже, допускається накладення судами арешту або інших обмежень щодо розпорядження майном особи в порядку господарського, адміністративного, цивільного, кримінального судочинства при розгляді справ, що віднесені процесуальним законом до їх юрисдикції, за умови дотримання таких вищенаведених вимог встановлених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції як законність, пропорційність та загальний інтерес.

Обмежуючи розпорядження майном особи суд у межах свого провадження переслідує специфічну мету - збереження предмету позову (речі), її основних властивостей та характеристик або не погіршити споживчі якості у випадку її присудження позивачеві.

Суд зауважує, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 ГПК України).

Частинами 1, 2 статі 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Предметом позову, який заявник планує подати до суду заявник визначає "позов про визнання договору поновленим (продовженим)". Інших вимог у заяві не наведено.

Як видно зі змісту статті 136 ГПК України, забезпечення позову допускається у випадку, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Тобто заходи забезпечення мають бути пов`язані із вимогами про захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів. Наміри захистити свої права або інтереси, що виражаються у формі позовних вимог щодо предмету спору, викладаються у позовній заяві як-то визнати договір недійсним, застосувати наслідки недійсності правочину, повернути майно, стягнути грошові кошти, зобов`язати вчинити дії тощо.

Понад те, обов`язковою умовою вжиття заходів забезпечення позову є законодавча вимога наявності імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Однак, подана заява не містить обґрунтування яким чином невжиття запропонованих заявником заходів забезпечення таких як зобов`язання надання безперешкодного користування майном може утруднити чи зробить неможливим виконання рішення суду за результатами розгляду вимоги про визнання поновленим договору. Більш того, вказана вимога по суті надає заявнику право користування майном відповідача до вирішення спору про поновлення договору за яким вказане майно ймовірно надавалось у користування без правовстановлюючого документу.

Таким чином, задоволення даної заяви про забезпечення позову жодним чином не зможе забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову про поновлення договору.

Посилання заявника на принцип "легітимних очікувань" в даному випадку, на переконання суду, є одностороннім тлумаченням спірних правовідносин, оскільки зосередившись на обґрунтуванні власної позиції заявником проігноровані "легітимні очікування" іншої сторони, що в свою чергу ставить під сумнів забезпечення збалансованості інтересів сторін.

Суд вкотре наголошує, що звертаючись з даною заявою заявник повинен був надати суду всі наявні в нього докази (договори/листування), за яким суд міг би установити наявність між сторонами реальних правовідносин, та оцінити розумність, обґрунтованість, адекватності вимог, оцінити забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, проте вказані докази в матеріалах заяви відсутні, водночас суд не вбачає підстав для застосування положень частини 4 статті 140 ГПК України, оскільки суд в даному випадку керується вимогами статей 13-14 ГПК України.

Отже заявником не доведено наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом майбутньої позовної вимоги, а тому суд не встановив яким чином невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд вважає, що на час розгляду заяви про забезпечення позову заявник не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів, які стосуються саме ймовірного предмету спору, а отже приймаючи до уваги принципи розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника, забезпечуючи збалансованість інтересів сторін, та запобігаючи порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд підсумовує, що в задоволенні поданої заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

На підставі статей 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Авто-Тест-Євро" у задоволенні заяви про забезпечення позову (до подання позову).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її підписання до Північно-західного апеляційного господарського суду України в порядку статей 254-259 Господарського процесуального кодексу

Суддя Андрій КАЧУР