УХВАЛА

м. Київ

05.03.2026Справа № 904/4029/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Невечери С.А., розглянувши

зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ"

до Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль"

про стягнення 482444,63 грн

у справі за позовом за позовом Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Східний офіс Держаудитслужби

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 2269027,75 грн

представники сторін:

від позивача: Кісілевич Є.Є.

від відповідача : Симбірцев Є.В., Годованець Л.Ю.

від третьої особи: Герасименко С.В.

Суть та рух справи

Акціонерне товариство "Дніпровська теплоелектроцентраль" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ", в якому просило суд:

- визнати недійсними додаткові угоди №2 від 17.08.2022, № 3 від 06.10.2022, № 4 від 07.10.2022, б/н від 30.12.2022 до договору № 44/22 від 11.02.2022, укладеному між Акціонерним товариством "Дніпровська теплоелектроцентраль" і Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ";

- стягнути з відповідача втрати фінансових та матеріальних ресурсів у сумі 2269027,75 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2023 було відкрито провадження у справі № 904/4029/23, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2024 у справі №904/4029/23 позов задоволено.

Визнано недійсною додаткову угоду від 17.08.2022 № 2 до договору від 11.02.2022 № 44/22, укладеного між Акціонерним товариством "Дніпровська теплоелектроцентраль" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергум".

Визнано недійсною додаткову угоду від 06.10.2022 №3 до договору від 11.02.2022 № 44/22, укладеного між Акціонерним товариством "Дніпровська теплоелектроцентраль" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергум".

Визнано недійсною додаткову угоду від 07.10.2022 №4 до договору від 11.02.2022 № 44/22, укладеного між Акціонерним товариством "Дніпровська теплоелектроцентраль" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергум".

Визнано недійсною додаткову угоду від 01.01.2023 № б/н до договору від 11.02.2022 № 44/22, укладеного між Акціонерним товариством "Дніпровська теплоелектроцентраль" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергум".

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергум" на користь Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" втрати фінансових та матеріальних ресурсів у розмірі 2269027, 75 грн. та судовий збір у розмірі 44771,42 грн.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2025 в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ" про зупинення провадження у справі 904/4029/23 до вирішення Великою Палатою Верховного Суду у справі № 920/19/24 було відмовлено; апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2024 у справі № 904/4029/23 - задоволено частково; рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2024 у справі № 904/4029/23 скасовано; справу № 904/4029/23 передано для розгляду до Господарського суду міста Києва за встановленою підсудністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2025 справу № 904/4029/23 передано на розгляд судді Турчину С.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2025 справу № 904/4029/23 прийнято до свого провадження, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 24.07.2025.

У зв`язку з перебуванням судді Турчина С.О. у відпустці, ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2025 призначено у справі № 904/4029/23 підготовче судове засідання на 14.08.2025.

08.07.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2025 зупинено провадження у справі № 904/4029/23 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 23.01.2026 поновив провадження у справі № 904/4029/23, призначив підготовче судове засідання у справі №904/4029/23 на 12.02.2026.

У підготовчому засіданні 12.02.2026 суд постановив протокольну ухвалу без оформлення окремого документа про задоволення клопотання відповідача про відкладення судового засідання та відкладення підготовчого засідання на 05.03.2026.

03.03.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов зустрічний позов, у якому відповідач також просить поновити строк на подання зустрічного позову.

Розгляд клопотання відповідача про поновлення строку на подання зустрічного позову та вирішення питання про прийняття зустрічного позову. Висновок суду із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Так, Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ" заявлено зустрічний позов до Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" про стягнення 482444,63 грн збитків.

Відповідно до ч.1 ст.180 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Згідно з частиною восьмою статті 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів господарсько-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження господарського процесу у визначених ГПК України часових рамках.

Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

У постанові Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 910/16837/18 зроблено висновок про те, що відлік строку на подання відзиву на позовну заяву та, відповідно, подання зустрічної позовної заяви пов`язується з постановленням ухвали про відкриття провадження в справі. Порядок пред`явлення зустрічного позову визначено статтею 180 цього Кодексу, якою встановлено диспозитивну норму щодо права відповідача на стадії підготовчого провадження на подання зустрічного позову у строк для подання відзиву - строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, фактично до підготовчого засідання в господарському суді першої інстанції. Тобто визначальною подією є ухвала про відкриття провадження у справі.

В ухвалі про відкриття провадження у цій справі від 10.08.2023 відповідачу було надано строк для подання до суду відзиву 15 днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Згідно із повідомленням про доставку електронного листа ухвала суду від 10.08.2023 доставлена до електронного кабінету відповідача 10.08.2023.

Однак, оскільки в подальшому справу № 904/4029/23 передано для розгляду до Господарського суду міста Києва, ухвалою від 23.06.2025 судом постановлено розгляд справи здійснювати спочатку та відповідачу надано строк для подання до суду відзиву 15 днів з дня вручення ухвали суду від 23.06.2025.

Згідно із повідомленням про доставку електронного листа ухвала суду від 23.06.2025 доставлена до електронного кабінету відповідача 24.06.2025.

З огляду на викладене останній день для подання відповідачем відзиву на позов та зустрічного позову припадав на 09.07.2025.

Відповідач право на подання відзиву скористався та подав його до суду 08.07.2025, однак із зустрічним позовом відповідач звернувся лише 03.03.2026.

Отже, із зустрічним позовом до суду Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ" звернулося з пропуском строку, що свідчить про порушення вимог частини першої статті 180 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 118 Господарського процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Пропуск процесуального строку - це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причини, що не можуть бути визнані такими, і такий, що породжує відповідні правові наслідки.

У зустрічному позові відповідач просить суд поновити строк для подання зустрічної позовної заяви.

Вищезазначене клопотання обґрунтовано такими обставинами:

- ухвалою суду Господарського суду м. Києва від 23.01.2026 поновлено провадження у справі № 904/4029/23;

- враховуючи висновки об`єднаної палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладені у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24, відповідач, з метою захисту своїх прав та інтересів змушений, подати зустрічний позов у даній справі;

- для пошуку документів за 2022-2023, їх аналізу, здійснення розрахунку, підготовки та подання зустрічного позову потрібний значний час, який був використаний відповідачем за зустрічним позовом з дати поновлення провадження (23.01.2026) до дати подання зустрічної до суду (03.03.2026);

- відповідач просить врахувати обставини обстрілу міста Києва (місцезнаходження відповідача) у період поновлення провадження у справі (23.01.2026) і до подання зустрічного позову, зокрема, масовані ракетно-шахедні удари, які спричинили довготривалу відсутність та тривалі відключення електричної енергії, що є загальновідомими фактами (частина перша статті 75 ГПК України);

- пропущення строку пред`явлення зустрічного позову обумовлене об`єктивними чинниками пов`язаними із загостренням загальної ситуації в Україні, зокрема, частими і тривалими повітряними тривогами, масованими ракетно-шахедним ударами, відключенням електроенергії в місті Києві, складністю справи, необхідністю ознайомлення з матеріалами справи, пошуку документів за 2022-2023, їх аналізу, здійснення розрахунків, вивченням судової практики, узгодження правової позиції у справі, внаслідок чого сторона відповідача була обмежена в часі необхідному для формування правової позиції зустрічних позовних вимог.

Надаючи оцінку наведеним вище аргументам відповідача, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Відповідно до частини першої статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили його пропуск. Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню із заявою чи клопотанням, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Положення Господарського процесуального кодексу України не визначають конкретного переліку обставин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для продовження процесуального строку чи поновлення пропущеного строку.

Питання щодо поновлення/продовження процесуального строку безпосередньо пов`язана з відповідним конкретним учасником справи, його процесуальним правом і обов`язком та спрямоване на реалізацією саме його суб`єктивних процесуальних прав (обов`язків).

Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення/продовження, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Водночас, з огляду на вимоги статей 13, 74 ГПК України, заявник повинен довести обставини, на які він посилається як на поважні причини пропуску процесуального строку шляхом подання відповідних доказів. Без доведення заявником таких обставин підстави для поновлення пропущеного строку та розгляду відповідної заяви у суду відсутні (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 25.08.2022 у справі № 873/56/22).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до усталеної судової практики під поважними причинами пропуску строку, необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 25.10.2022 у справі № 585/2494/18).

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі №9901/405/19).

Поряд з цим, за приписами статті 119 ГПК України, за заявою учасника справи суд може поновити пропущений процесуальний строк, встановлений законом, тоді які встановлений судом процесуальний строк за заявою учасника справи може бути продовжений судом.

Аргументи відповідача ґрунтуються на тому, що існували об`єктивні обставини неможливості подання зустрічного позову з моменту поновлення провадження (23.01.2026).

Однак, такі обґрунтування є безпідставними, оскільки строк для надання зустрічного позову визначався ухвалою від 23.06.2025, а не від поновлення провадження у справі.

Відповідачем не зазначено і не наведено жодних обставин чи причин, які перешкоджали йому подати зустрічний позов до 09.07.2025.

Існування певних обставин в період з 23.01.2026 по 03.03.2026 не має жодного значення, враховуючи, що зустрічний позов мав бути поданий до 09.07.2025, тобто відповідачем попущено строк ще з 10.07.2025, а не з 23.01.2026.

Більше того, з матеріалами цієї справи відповідач був ознайомлений ще з 2023 року, оскільки подавав відзиви у справі і в 2023, і після передачі справи в Господарський суд міста Києва у 2025 році.

Отже, наведені заявником обставини не є поважними причинами для поновлення процесуального строку для подання зустрічного позову, оскільки не місять посилань на те, які обставин перешкоджали відповідачу подати зустрічний позов, починаючи з 10.07.2025.

У контексті вищенаведеного, суд звертається до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 10.09.2024 по справі №909/916/23. Так, Верховний Суд зазначає, що правовий інститут строків звернення до суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Натомість, клопотання представника відповідача не містить жодних обґрунтувань про наявність об`єктивних обставин, що завадили відповідачу скористатися наданим йому правом на подання зустрічного позову у межах процесуального строку.

Щодо посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 09.05.2023 у справі № 917/457/22, то суд зазначає, що фактичні обставини у цій справі та у справі 917/457/22, є абсолютно різними, оскільки:

- у справі № 917/457/22 ухвала суду про відкриття провадження у справі повернулася до суду без вручення з відміткою поштової установи "адресат відсутній за адресою", в той час як у цій справі ухвала суду від 23.06.2025 отримана відповідачем 24.06.2025;

- у справі № 917/457/22 Верховний Суд врахував, що з моменту ознайомлення з матеріалами справи (18.08.2022) і до звернення із зустрічним позовом (05.09.2022 надходження заяви до суду) пройшов незначний проміжок часу, в той час як у цій справі відповідач був ознайомлений зі справою з 2023 року, у строк, встановлений Господарським судом міста Києва подав відзив (08.07.2025), а із зустрічним позовом звернувся 03.03.2026.

Отже, обставини у справі № 917/457/22 та у цій справі є відмінними, а тому висновки, викладені у постанові Верховного Суду у справі № 917/457/22 не підлягають застосуванню у цій справі.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ" про поновлення строку на подання зустрічного позову.

Відповідно до частини шостою статті 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Правова позиція щодо подання зустрічної позовної заяви із пропуском строку, встановленого для подання відзиву, є достатньою підставою для її повернення, є послідовною та викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постановах Верховного Суду від 04.03.2019 у справі № 920/342/17, від 04.04.2019 у справі № 918/361/18, від 29.07.2019 у справі № 925/872/18, від 18.09.2019 у справі №910/16837/18, від 08.08.2023 у справі № 903/951/22 та від 06.12.2023 у справі № 918/604/23.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ" у цій справі поданий з порушенням вимог статті 180 ГПК України, а тому підлягає поверненню заявнику.

Суд також зазначає, що відсутні обмеження права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки право відповідача на подання відповідного позову, який на його думку, пов`язаний із первісним позовом, в загальному порядку, процесуально не обмежене.

Керуючись, ст.113, 180, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ" про поновлення строку на подання зустрічного позову у справі №904/4029/23 - відмовити.

2. Зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ" до Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" про стягнення 482444,63 грн

повернути заявнику.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у порядку і строк, встановлені ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали підписано 06.03.2026.

Суддя С.О. Турчин