ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

10 березня 2026 року м.Тернопіль Справа № 921/68/26
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

при секретарі судового засідання Дідур А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КПП ЦЕНТР", с. Черляни Львівського району Львівської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАК-АВТОТРАНС" м. Тернопіль

про стягнення 163 997 грн 69 коп.

за участю представників:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився.

Зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "КПП ЦЕНТР", село Черляни Львівського району Львівської області звернулося 06.02.2026 (згідно накладної поштового відправлення №532) до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАК-АВТОТРАНС" м. Тернопіль, про стягнення 50 547,91 грн основного боргу, 491,18 грн інфляційних втрат, 845,47 грн - 3 % річних, 8 736,63 грн пені, 103 376,50 грн штрафу, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №557808 від 04.10.2024 в частині здійснення розрахунку за поставлений товар.

Заперечення відповідача.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов, інших заяв по суті спору чи з процесуальних питань, не заявив.

Процесуальні дії суду у справі.

Ухвалою суду від 12 лютого 2026 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання призначено на 10.03.2026; сторонам встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті спору.

Представник позивача в судове засідання не з`явився; про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом доставлення електронної копії ухвали від 12 лютого 2026 року до електронного кабінету, зареєстрованого в підсистемі «Електронний суд» ЄСІКС.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився; про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом вручення йому 10.02.2026 копії ухвали суду від 12 лютого 2026 року, про що свідчить результат перевірки пересилання рекомендованого поштового відправлення з повідомленням про вручення №532, яким відповідачу направлялася судова кореспонденція. Будь яких клопотань, заяв, відзиву на позов чи інших заяв по суті спору, відповідачем не подано.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч.2 ст.178 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.13 ГПК України).

Беручи до уваги забезпечення сторонам рівних та належних умов для надання доказів, необхідних для розгляду справи, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору та зважаючи на достатність у матеріалах справи доказів, необхідних для вирішення спору по суті, суд визнав за можливе розглянути спір за відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами (ч.9 ст.165 ГПК України).

Під час розгляду справи судом досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (ч.4 ст.240 ГПК України).

Фактичні обставини.

4 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "КПП ЦЕНТР" як Постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю "СМАК-АВТОТРАНС" як Покупцем укладено договір поставки №557808 (далі - договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором (п. 1.1, 3.1.1, 3.2.1 3.3.1 договору).

Згідно з п.1.2 договору, асортимент, кількість та вартість товару визначаються у видаткових накладних, які оформлюються та підписуються сторонами при прийомі-передачі кожної партії товару та є невід`ємною частиною договору

Пунктом 1.3 договору визначено, що товар передається Покупцю партіями на підставі замовлень, надісланих електронною поштою.

Кількість фактично переданого товару вказується у видатковій накладній (п.2.2 договору).

Згідно з п.4.2 договору, передача товару оформлюється видатковою накладною, а право власності та ризики переходять до Покупця в момент передачі товару (п. 4.3 договору).

Відповідно до 5.5 договору Покупець повинен здійснити оплату протягом 10-ти календарних днів з моменту отримання товару.

Моментом отримання товару є підписання накладної (п.5.7 договору).

Пунктом 6.1 договору передбачено, що за порушення строків оплати Покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, а при простроченні оплати понад 30-ть календарних днів Покупець сплачує штраф у розмірі 1% від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення (п.6.3 договору).

Сторонами у п.6.6 договору встановлено позовну давність для нарахування та заявлення пені та штрафу, тривалістю два роки.

У п.9.4 договору сторони, керуючись ч. 3 ст. 207 Цивільного кодексу України, за взаємною згодою домовилися при здійсненні господарської діяльності в процесі виконання цього договору, використовувати (за їх наявності) при підписанні документів, які стосуються цього договору (видаткові накладні, акти, специфікації) та інші документи пов`язані з виконанням умов цього Договору, факсимільне відтворення підпису уповноваженого (-их) представника (-ків) Постачальника та/або Покупця за допомогою засобів механічного копіювання (факсиміле), яке прирівнюється до власноручного (оригінального) підпису і має однакову з ним юридичну силу.

Даний договір набрав чинності 04.10.2024 і діяв до 31.12.2024, а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами. Також встановлено можливість пролонгації договору, у випадку, якщо жодна зі сторін не заявить про намір розірвати даний договір за 15 календарних днів до закінчення строку його дії, то він вважається пролонгованим на наступний календарний рік на тих же умовах (п.10.1 договору).

На виконання взятих на себе зобов`язань ТОВ "КПП ЦЕНТР" здійснило поставку товару, а ТОВ "СМАК-АВТОТРАНС" прийняло товар згідно з видатковими накладними № FTM00203790/25 від 24.06.2025 на суму 8 156,20 грн, № FTM00209283/25 від 27.06.2025 на суму 16 064,20 грн, №FTM00210924/25 від 30.06.2025 на суму 3 689,02 грн, № FTM00213953/25 від 02.07.2025 на суму 3 094,62 грн, № FTM00216036/25 від 03.07.2025 на суму 16 847,62 грн, № FTM00222100/25 від 08.07.2025 на суму 6 685,98 грн; загальна сума поставленого товару за цими накладними становить 54 537,64 грн.

Вказані видаткові накладні підписані обома сторонами кваліфікованими електронними підписами з накладенням електронних печаток юридичних осіб без жодних зауважень чи заперечень, зокрема щодо якості, кількості, ціни та асортименту товару.

Як зазначає позивач, Покупцем здійснено частково оплату товару в розмірі 14,85 грн, яку позивачем віднесено як оплату товару, поставленого згідно з видатковою накладною №FTM00203790/25 від 24.06.2025 на суму 8156,20грн. Окрім того, Покупцем здійснено часткове повернення товару, а саме 30.06.2025 повернуто 2 шт. амортизатора кабіни автомобіля DAF 95 XF на суму 3 974,88 грн (повернення постачальнику № 2 від 30 червня 2025 року). Ці кошти зараховані позивачем в рахунок оплати видаткової накладної № FTM00209283/25 від 27.06.2025 на суму 16 064,20 грн.

Відтак, неоплаченим залишився товар на загальну суму 50 547,91 грн, в тому числі за видатковою накладною № FTM00203790/25 від 24.06.2025 - 8 141,35 грн, № FTM00209283/25 від 27.06.2025 - 12 089,32 грн, № FTM00210924/25 від 30.06.2025 - 3 689,02 грн, № FTM00216036/25 від 03.07.2025 - 16 847,62 грн, № FTM00222100/25 від 08.07.2025 - 6 685,98 грн.

У гарантійному листі за № 16 від 04.08.2025 ТОВ «СМАК-АВТОТРАНС» визнано борг та в термін до 01.09.2025 зобов`язалося погасити такий у розмірі 50 547,91 грн.

Оскільки відповідачем не погашено борг, позивач 03.09.2025 (згідно з накладною на поштове відправлення №056 та опису вкладення до цього поштового відправлення) звернувся до ТОВ «СМАК-АВТОТРАНС» з претензією за № 1733 від 02.09.2025, у якій вимагав протягом 3-х календарних днів з моменту отримання претензії оплатити заборгованість за договором поставки № 557808 від 04.10.2024 на загальну суму 62 428,38 грн, до складу якої включено основний борг у розмірі 50 547,91грн та штраф у розмірі 11 880,47грн.

Незважаючи на отримання претензії 10.09.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення (а.с.22), відповідачем така залишена без відповіді та задоволення.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договірного обов`язку щодо оплати вартості отриманого у власність товару у строк, визначений договором, ТОВ «КПП Центр» звернувся в порядку наказного провадження до Господарського суду Тернопільської області з заявою № 2133 від 30.10.2025 про стягнення з ТОВ «СМАК-АВТОТРАНС» заборгованості в загальній сумі 101 396,29 грн, в тому числі 50 547,91 грн основного боргу, 46 061,43 грн штрафу та 4 786,95 грн пені. За подання цієї заяви товариством сплачено судовий збір у розмірі 302,80 грн згідно з платіжною інструкцією № 8544 від 30.10.2025.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 14.11.2025 у справі № 921/673/25 відмовлено у видачі судового наказу.

З метою захисту своїх порушених майнових прав, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 50 547,91 грн основного боргу, 491,18 грн інфляційних втрат, 845,47 грн - 3 % річних, 8 736,63 грн пені (нарахованої у розмірі подвійної облікової ставки НБУ згідно з п. 6.1 договору), 103 376,50 грн штрафу (нарахованого за прострочення оплати за товар понад 30 днів згідно з п. 6.3 договору).

Норми та джерела права, які застосовані судом при вирішенні спору.

У відповідності до вимог ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Встановлено, що між сторонами у справі 04.10.2024 укладено договір поставки №557808, відповідно до умов якого позивач як Постачальник зобов`язався передати у власність відповідача (Покупця) продукцію згідно з видаткових накладних.

Як видно з матеріалів справи, спір виник внаслідок неналежного виконання відповідачем як Покупцем, умов договору в частині проведення повного розрахунку за отриманий товар.

Господарський суд відзначає, що викладені умови договору, права та обов`язки сторін, порядок виконання договору, дають підстави вважати, що фактично між сторонами у справі виникли цивільні правовідносини з договору поставки, які регулюються нормами ст.712 Цивільного кодексу України, в силу яких за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частиною 2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Загальними положеннями про купівлю-продаж (параграф 1 глави 54 ЦК України) передбачено право продавця вимагати оплати товару.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

До предмета доказування у даній справі входять обставини стосовно обсягу (кількості) поставки та відповідно вартості поставленого відповідачу товару згідно оформлених первинних документів.

На підтвердження факту поставки товару позивачем подано видаткові накладні № FTM00203790/25 від 24.06.2025 на суму 8 156,20 грн, № FTM00209283/25 від 27.06.2025 на суму 16 064,20 грн, №FTM00210924/25 від 30.06.2025 на суму 3 689,02 грн, № FTM00213953/25 від 02.07.2025 на суму 3 094,62 грн, № FTM00216036/25 від 03.07.2025 на суму 16 847,62 грн, № FTM00222100/25 від 08.07.2025 на суму 6 685,98 грн, які підписані обома сторонами кваліфікованими електронними підписами уповноважених осіб (зі сторони Постачальника менеджером по оптовій торгівлі Слободянюком Максимом Володимировичем, а зі сторони Покупця директором Будник Євгенією Павлівною) з накладенням електронних печаток юридичних осіб.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про існування претензій у Покупця щодо якості товару, кількості, тощо. з урахуванням товару, який повернуто.

Таким чином, матеріали справи свідчать про виконання договірного обов`язку позивачем щодо поставки та передачі відповідачу товару, загальною вартістю 54 537,64 грн. Зазначений у накладних товар по якості, кількості, ціні, асортименті, прийнято Покупцем без зауважень та будь яких застережень.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

До договорів поставки та купівлі-продажу застосовується спеціальна норма - частина 1 статті 692 ЦК України, якою передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший порядок оплати товару.

Враховуючи умови п.5.5. договору поставки, строк оплати товару за договором є таким, що настав, зокрема товар, отриманий на підставі видаткової накладної №FTM00203790/25 від 24.06.2025 на суму 8156,20грн підлягав оплаті до 04.07.2025, за накладною № FTM00209283/25 від 27.06.2025 на суму 16 064,20 грн - до 07.07.2025, за накладною № FTM00210924/25 від 30.06.2025 на суму 3 689,02 грн - до 10.07.2025, за накладною № FTM00213953/25 від 02.07.2025 на суму 3 094,62 грн - до 12.07.2025, за накладною № FTM00216036/25 від 03.07.2025 на суму 16 847,62 грн - до 13.07.2025, за накладною № FTM00222100/25 від 08.07.2025 на суму 6 685,98 грн - до 18.07.2025.

Однак, відповідач, провів лише частково оплату товару, отриманого за видатковою накладною №FTM00203790/25 від 24.06.2025 на суму 8 156,20 грн, сплативши кошти в сумі 14,85 грн, та повернувши 30.06.2025 частину товару вартістю 3 974,88 грн, отриманого за видатковою накладною № FTM00209283/25 від 27.06.2025.

Відтак, неоплаченим залишився товар на суму 50547,91грн, в тому числі за видатковою накладною № FTM00203790/25 від 24.06.2025 - 8 141,35грн, № FTM00209283/25 від 27.06.2025 - 12 089,32грн, № FTM00210924/25 від 30.06.2025 - 3 689,02грн, № FTM00216036/25 від 03.07.2025 - 16 847,62грн, № FTM00222100/25 від 08.07.2025 - 6 685,98 грн.

В силу норм ст.ст.11, 16, 509 ЦК України та ст.ст.2, 5 ГПК України кредитору належить право у судовому порядку вимагати від боржника виконання його обов`язків.

Доказів, що підтверджують виконання відповідачем зобов`язань щодо здійснення остаточного розрахунку за отриманий ним у власність товар на суму на момент розгляду спору судом, у матеріалах немає.

Оскільки матеріалами справи підтверджуються доводи позивача про поставку товару на загальну суму 54 537,64грн, його отримання відповідачем та часткову оплату в розмірі 14,85грн, факт повернення товару на суму 3 974,88грн, визнання відповідачем суми боргу у гарантійному листі, беручи до уваги відсутність доказів проведення остаточного розрахунку за товар, суд доходить висновку про доведеність позивачем належними та допустимими доказами порушення його майнових прав на 50 547,91грн боргу, а тому вимоги в цій частині позову підлягають до задоволення як обґрунтовані.

Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як вбачається з поданого розрахунку, позивачем за період з липня 2025 року по січень 2026 року включно на заборгованість за кожною з видаткових накладних нараховано та заявлено до стягнення 491,18 грн. інфляційних втрат.

З аналізу наведеного у позовній заяві розрахунку суми інфляційних витрат вбачається, що з липня 2025 року по грудень 2025 року: на 8 141,35 грн боргу за видатковою накладною № FTM00203790/25 від 24.06.2025 нараховано 114,31 грн інфляційних втрат; на 12 089,32 грн боргу за видатковою накладною № FTM00209283/25 від 27.06.2025 нараховано 169,71 грн інфляційних втрат; на 3 689,02 грн боргу за видатковою накладною № FTM00210924/25 від 30.06.2025 нараховано 51,79 грн інфляційних втрат; на 3 094,62 грн боргу за видатковою накладною № FTM00213953/25 від 02.07.2025 нараховано 43,44 грн інфляційних втрат; на 16 847,62 грн боргу за видатковою накладною № FTM00216036/25 від 03.07.2025 нараховано 236,52 грн інфляційних втрат, на 6 685,98 грн боргу за видатковою накладною № FTM00222100/25 від 08.07.2025 нараховано 107,45 грн інфляційних втрат. Всього за цей період на борг за вказаними накладними нараховано 723,22 грн.

У позовній заяві позивач просить стягнути загальну суму інфляційних втрат у розмірі 491,18 грн.

Помилка позивача при нарахуванні інфляційних втрат має технічний (механічний) характер і полягає у неправильному перенесенні результатів математичних розрахунків до підсумкових сум за окремими накладними та до загальної ціни позову. Суть помилки полягає в тому, що позивачем вірно виконано математичну операцію множення суми боргу на коефіцієнт інфляції та віднімання основного боргу для кожної накладної окремо, проте, у розрахунку інфляційних втрат щодо видаткових накладних FTM00213953/25 від 02.07.2025, FTM00216036/25 від 03.07.2025, FTM00222100/25 від 08.07.2025 замість отриманого результату розміру інфляційного збільшення (43,45грн, 236,52грн, 107,45 грн, відповідно) у підсумковому рядку розділу тричі продубльовано інфляційні втрати в розмірі 51,79 грн, яка стосується лише видаткової накладної FTM00210924/25 від 30.06.2025.

Через це сумарний розмір 491,18 грн інфляційних нарахувань виявився меншим порівняно з фактичними розрахунками позивача, які складають 723,22 грн, що зумовило розбіжність у 232,04 грн.

Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого у статті 14 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, та виключно в межах заявлених нею позовних вимог.

Принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять учасники спірних правовідносин. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача та позов має чітко виражену ціль, яка втілюється у формі позовних вимог, що їх викладає позивач у позовній заяві.

Згідно з ч. 2 ст. 237 ГПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Аналіз цих законодавчих процесуальних норм свідчить, що суд процесуально обмежений тим предметом та розміром вимог, які позивач визначив у своїй заяві; суд не може за власною ініціативою присудити більше, ніж просить сторона, навіть якщо фактичні розрахунки вказують на правомірність більшої суми.

У контексті даної справи це означає, що попри виявлену технічну помилку позивача, через яку сума інфляційних втрат була знижена до 491,18 грн замість фактично нарахованих 723,23 грн, суд може розглянути по суті лише визначену позивачем суму, яку ним включено до предмету та ціни позову та котру оплачено судовим збором.

Оцінивши наданий розрахунок суми інфляційних втрат, судом з`ясовано, що позивачем неправомірно збільшено розмір інфляційних нарахувань, здійснених на 3 094,62 грн боргу за видатковою накладною № FTM00213953/25 від 02.07.2025, а саме замість правильно нарахованих 43,44 грн інфляційних втрат, позивачем заявлено інфляційні втрати в розмірі 51,79 грн. Тому вимоги щодо стягнення 14,35грн інфляційних нарахувань (51,79-43,44) є безпідставними.

З урахуванням наведеного, правомірними, такими, що відповідають нормам закону, договірним правовідносинам між сторонами, розміру та періоду існування прострочення з оплати кожної партії товару, є інфляційні втрати в розмірі 476,83грн.

Щодо вимог про стягнення 3% річних, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші у відповідності до ст.625 ЦК України, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й інфляційні нарахування та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, позивачем нараховано 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за видатковою накладною № FTM00203790/25 на суму 8 141,35 грн з 04.07.2025 по 29.01.2026 (210 днів) в розмірі 140,52 грн, за видатковою накладною № FTM00209283/25 на суму 12 089,32 грн з 07.07.2025 по 29.01.2026 (207 днів) в розмірі 205,68 грн; за видатковою накладною № FTM00210924/25 на суму 3 689,02 грн з 10.07.2025 по 29.01.2026 (204 дні) в розмірі 61,85 грн; за видатковою накладною № FTM00213953/25 на суму 3 094,62 грн з 12.07.2025 по 29.01.2026 (202 дні) в розмірі 51,38 грн; за видатковою накладною № FTM00216036/25 на суму 16 847,62 грн з 13.07.2025 по 29.01.2026 (201 день) в розмірі 278,33 грн, за видатковою накладною № FTM00222100/25 на суму 6 685,98 грн з 18.07.2025 по 29.01.2026 (196 днів) в розмірі 107,71 грн. Всього нараховано 3 % річних в розмірі 845,47 грн.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення відсотків річних, судом встановлено, що 3% річних в загальному розмірі 845,47 грн позивачем здійснено арифметично вірно та обґрунтовано, відтак такі позовні вимоги є правомірними, тому підлягають до задоволення.

Щодо вимог про стягнення пені, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Сторонами у п.6.1 договору передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору, зокрема щодо строку оплати отриманого товару у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

За порушення відповідачем строку оплати товару за кожною з видаткових накладних позивачем нараховано та заявлено до стягнення 8 736,63 грн, зокрема: на 8 141,35 грн боргу за видатковою накладною № FTM00203790/25 за період з 04.07.2025 по 29.01.2026 (210 днів) нараховано 1 452,06 грн пені; на 12 089,32 грн боргу за видатковою накладною № FTM00209283/25 з 07.07.2025 по 29.01.2026 (207 днів) нараховано 2 125,40 грн пені; на 3 689,02 грн боргу за видатковою накладною № FTM00210924/25 з 10.07.2025 по 29.01.2026 (204 дні) нараховано 639,16 грн пені, на 3 094,62 грн боргу за видатковою накладною № FTM00213953/25 з 12.07.2025 по 29.01.2026 (202 дні) нараховано 530,92 грн пені, на 16 847,62 грн боргу за видатковою накладною № FTM00216036/25 з 13.07.2025 по 29.01.2026 (201 день) нараховано 2 876,10 грн пені; на 6 685,98 грн боргу за видатковою накладною № FTM00222100/25 з 18.07.2025 по 29.01.2026 (196 днів) нараховано 1 112,99 грн пені.

Оцінивши доводи, наведені в обґрунтування позовних вимог в частині нарахованої пені, враховуючи п.6.1 договору поставки, суд встановив, що внаслідок допущення відповідачем прострочення оплати придбаного товару позивачем правомірно нараховано пеню, вірно визначено період її нарахування, а отже вимоги в частині стягнення пені в розмірі 8 736,63 грн є правомірними, відтак, задовольняються судом.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення штрафу, суд виходить з такого.

Як вже зазначалося, пунктом 6.1 договору поставки № 557808 від 04.10.2024 передбачено сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати.

В свою чергу, у пункті 6.3 договору сторонами визначено, що при простроченні оплати понад 30-ть календарних днів Покупець сплачує штраф у розмірі 1% від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Позивачем на підставі пункту 6.3 договору нараховано 103 376,50грн штрафу за період, котрий є аналогічним періоду нарахування пені, зокрема за кожною з видаткових накладних: № FTM00203790/25 від 24.06.2025 з 04.07.2025 по 30.01.2026 (211 днів) в розмірі 17 179,62 грн; № FTM00209283/25 від 27.06.2025 з 07.07.2025 по 30.01.2026 (208 днів) в розмірі 25 147,20 грн; № FTM00210924/25 від 30.06.2025 з 10.07.2025 по 30.01.2026 (205 днів) в розмірі 7 562,45 грн; № FTM00213953/25 від 02.07.2025 з 12.07.2025 по 30.01.2026 (203 дні) в розмірі 6 282,85 грн; № FTM00216036/25 від 03.07.2025 з 13.07.2025 по 30.01.2026 (202 дні) в розмірі 34 032,96 грн; № FTM00222100/25 від 08.07.2025 з 18.07.2025 по 30.01.2026 (197 днів) в розмірі 13 171,42 грн. Всього 103 376,50 грн.

Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, а правовими наслідками такого порушення є ті, що встановлені договором або законом.

Згідно з ст. 546, 549 ЦК України, одним із засобів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка (штраф, пеня).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Таким чином, визначальною юридичною ознакою розмежування штрафу та пені є саме спосіб обчислення: штраф - разове (одноразове) стягнення у відсотках від суми зобов`язання; пеня - стягнення, яке нараховується за кожен день прострочення.

Як вже зазначалося, пунктом 6.3 договору поставки № 557808 від 04.10.2024 передбачено, що при простроченні оплати понад 30-ть календарних днів Покупець сплачує штраф у розмірі 1% від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Отже санкція, що названа сторонами штрафом, обчислюється не разово у відсотках, а щоденно за кожен календарний день прострочення понад 30 днів. За критерієм способу нарахування, який є ключовим для розмежування відповідно до ст. 549 ЦК України, дана санкція є за способом нарахування ідентичною пені.

Тому суд вважає, що фактично сторони у договорі встановили дві форми пені за одне й те саме порушення (прострочення оплати товару).

Одночасне стягнення такої додаткової пені у формі штрафу поряд із пенею, передбаченою п. 6.1 договору, призводить до подвійного притягнення боржника до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Це суперечить ст. 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Крім того, ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлює граничний розмір пені - не більше подвійної облікової ставки НБУ. Позивачем застосовано саме цей максимальний розмір у п. 6.1 договору і будь-яке додаткове нарахування 1 % за день у формі штрафу перевищує вказаний законодавчий максимум.

Таким чином, вимога про стягнення штрафу в розмірі 103 376,50 грн не підлягає до задоволення, оскільки за способом обчислення є пенею, а не штрафом; призводить до подвійного притягнення відповідача до відповідальності за одне й теж порушення; перевищує максимальний розмір пені, встановлений Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»; суперечить принципу свободи договору (ст. 627 ЦК України) у частині, що порушує конституційні гарантії та не відповідає нормам ст. 61Конституції України.

Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до змісту п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Принципи змагальності сторін та диспозитивності відображені в ст. 14, ч. 4 ст. 74 ГПК України, за змістом яких суд не може самостійно збирати докази, крім окремих визначених випадків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Дослідивши подані докази суд визнав їх належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.86 Господарського процесуального кодексу України. На підставі цих доказів, з урахуванням встановлених обставин справи та діючого законодавства, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в розмірі 60 606,84грн, з яких: 50 547,91грн основного боргу, 476,83грнгрн інфляційних втрат, 845,47грн три проценти річних та 8736,63грн пені.

У позові в частині 14,35грн інфляційних нарахувань та 103 376,50грн штрафу суд відмовляє за необґрунтованістю та безпідставністю.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати, що складаються із сплаченого позивачем судового збору, згідно з ст.129 ГПК України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.2, 4, 46, 73, 74, 86, 123, 129, 130, 219, 220, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАК-АВТОТРАНС" (пр.Степана Бандери, будинок 3, м. Тернопіль, ідентифікаційний код 42765623) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КПП ЦЕНТР" (вул.Польва, будинок 97, с. Черляни Львівського району Львівської області, ідентифікаційний код 38169102) - 50547,91грн основного боргу, 476,83грн інфляційних втрат, 845,47грн 3% річних, 8736,63грн пені та 1 229,89грн в повернення сплаченого судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині - в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України).

Повне рішення складено 18.03.2026.

Суддя Н.О. Андрусик