РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.03.2026Справа № 910/15324/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянувши у порядку загального позовного провадження

позовну заяву

Товариства з обмеженою відповідальністю «Тавань Солар 2» (03035, місто Київ, вулиця Митрополита Василя Липківського, будинок 18; ідентифікаційний код 40813863)

до

Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, місто Київ, вулиця Госпітальна, будинок 12-Г; ідентифікаційний код 00032129)

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

Представники:

від позивача: не з`явилися;

від відповідача: Юрків Р.В.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тавань Солар 2» (далі - ТОВ «Тавань Солар 2»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк»/відповідач) про:

- визнання протиправним та скасування рішення Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про відмову у застосуванні мораторію на виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, що включає основну суму боргу, проценти, комісії та інші платежі, із зупиненням їх нарахування, забороною примусового виконання зобов`язань (у тому числі звернення стягнення на предмет застави та інше майно товариства), викладене в листах № 55/1-06/116255/2025 від 09.09.2025 та № 55/1-06/137878/2025 від 27.10.2025 (про відмову у перегляді рішення щодо застосування мораторію);

- зобов`язання Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» застосувати до ТОВ «Тавань Солар 2» мораторій на виконання грошового зобов`язання за договором кредитної лінії №1101/31/2 від 11.08.2017, що включає основну суму боргу, проценти, комісії та інші платежі, із зупиненням їх нарахування, забороною примусового виконання зобов`язань (у тому числі звернення стягнення на предмет застави та інше майно товариства), на період дії воєнного стану в Україні та протягом одного року після дня його припинення чи скасування з моменту звернення із заявою про застосування мораторію.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на незаконну відмову відповідача у застосуванні мораторію на нарахування та сплату коштів за грошовим зобов`язанням за договором кредиту, передбаченого розділом «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 15.12.2025 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 26.01.2026.

23.12.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому АТ «Ощадбанк» заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що розрахунок сукупного річного доходу позивача та контрагентів, які разом з ним входять до групи пов`язаних контрагентів, за останній звітний рік (2024 р.) та за 2021 рік, згідно з яким сукупний річний дохід позичальника за попередній звітний рік (з урахуванням контрагентів, передбачених підпунктом 1 пункту 23 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України) перевищує 75 відсотків його річного доходу за 2021 рік, отже є невідповідність позичальника принаймні одному з критеріїв, передбачених пунктом 23 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, а саме умові, зазначеній в підпункті 5 пункту 23 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Крім того, АТ «Ощадбанк» вказує на те, що позивач не дотримався обов`язкових умов, встановлених підпунктом 4 пункту 23 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, що унеможливлює застосування мораторію та свідчить про відсутність у позивача права на звернення з відповідною вимогою до відповідача. На думку відповідача, правовий механізм, визначений пунктом 29 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, виключає можливість судового втручання у формі адміністративного контролю за рішеннями кредитора або примушення його до застосування мораторію.

26.01.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив разом із клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку на її подання.

26.01.2026 підготовче засідання не відбулося у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги.

Господарський суд міста Києва ухвалами від 26.01.2026 повідомив сторін про призначення підготовчого засідання на 09.02.2026.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 29.01.2026 задовольнив клопотання ТОВ «Тавань Солар 2» про поновлення процесуального строку для подання відповіді на відзив, внаслідок чого відповідь на відзив на позовну заяву прийняв до розгляду.

09.02.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи отриманого листа Національного банку України №22-0007/1498 від 07.01.2026.

09.02.2026 суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання позивача та долучив до матеріалів справи додаткові докази, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 02.03.2026.

02.03.2026 у судове засідання представник ТОВ «Тавань Солар 2» не з`явився, про причини неявки суд не повідомлено.

Представник АТ «Ощадбанк» у судовому засіданні просив суд здійснювати розгляд справи по суті у відсутності представника позивача, проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

11.08.2017 між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тавань Солар 2» (далі - позичальник) укладено договір кредитної лінії №1101/31/2 з метою фінансування будівництва наземної фотоелектричної сонячної електростанції «Таванська 2», що розташована в м. Берислав, Бериславського району, Херсонської області.

Виконання зобов`язань за цим кредитним договором забезпечене заставою (іпотекою) майна: Наземної фотоелектричної сонячної електростанції «Таванська 2», розташованої за адресою: Херсонська область, Бериславський район, м. Берислав, вул. Гордієнка Кості, буд. 70, відповідно до договору застави №1101/31/2-26 від 24.05.2018.

31.10.2017 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) постановою №1318 «Про видачу ліцензії з виробництва електричної енергії ТОВ «Тавань Солар 2», позивачу видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії.

11.01.2018 НКРЕКП постановою №32 «Про встановлення зеленого тарифу» установлено позивачу «зелений» тариф на електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії, до 01.01.2030.

Позивач є господарюючим суб`єктом, який здійснює виробництво та відпуск електричної енергії з альтернативних джерел енергії до Об`єднаної енергетичної мережі України і відноситься до підприємств критичної інфраструктури, що здійснює виробництво електричної енергії у Херсонській області.

Так, умови ліцензійної діяльності, умови дії «зеленого» тарифу та положення ст. 9-3 ЗУ «Про альтернативні джерела енергії» та ч.5 ст.71 Закону України «Про ринок електричної енергії», Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 №641 унеможливлюють будь-яку іншу неосновну діяльність.

Відповідно, за твердженням позивача, виробництво та відпуск електричної енергії є єдиним джерелом надходження коштів для нього згідно умов «зеленого» тарифу.

Згідно Переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376, місто Берислав Херсонської області перебувало в окупації з 09.03.2022 по 11.11.2022 (Розділ ІІ тимчасово окуповані РФ території України), перебувало на територіях можливих бойових дій з 11.11.2022 по 01.05.2023 та перебуває на територіях активних бойових дій на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси (п.3 Розділ І) з 01.05.2023 по теперішній час.

Позивач стверджує, що внаслідок воєнних дій та руйнування енергетичної інфраструктури, зокрема руйнування електропідстанції (неможливість відпуску електроенергії) ТОВ «Тавань Солар 2» зазнало впливу обставин непереборної сили, що зупинили діяльність останнього та унеможливлюють виконання взятих на себе зобов`язань.

10.08.2025 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану» (№ 4340-IX), яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 23-36.

Так, відповідно до пункту 23 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України протягом дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, позичальник (у тому числі його правонаступник), який є суб`єктом господарювання, має право звернутися до кредитодавця (позикодавця) або нового кредитора (далі - кредитор) із заявою про застосування мораторію на нарахування та сплату коштів за грошовим зобов`язанням за договором кредиту (позики), включаючи основну суму кредиту (позики), проценти, комісії та інші платежі (далі - заява), за сукупності таких умов:

1) сукупний річний дохід позичальника за 2021 рік (з урахуванням контрагентів, які разом з позичальником входять до групи пов`язаних контрагентів, що визначаються в порядку і за критеріями, встановленими Національним банком України) не перевищує суму, еквівалентну 50 мільйонам євро, визначену за середньорічним курсом Національного банку України;

2) договір кредиту (позики) з позичальником було укладено до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану";

3) виконання зобов`язання за договором кредиту (позики) забезпечено заставою, іпотекою:

а) нерухомого майна, обладнання та/або устаткування, яке визначено індивідуальними ознаками, відповідає критеріям основних засобів відповідно до законодавства та станом на день подання заяви знаходиться на територіях активних бойових дій, у тому числі територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси (для яких не визначено дату завершення бойових дій), або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України (для яких не визначено дату завершення тимчасової окупації), включених до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією; та/або

б) транспортних засобів, які знищено, загублено, викрадено, втрачено та/або які вибули з володіння позичальника не з його волі іншим шляхом на територіях активних бойових дій, у тому числі на територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси (для яких не визначено дату завершення бойових дій), або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України (для яких не визначено дату завершення тимчасової окупації), включених до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Факт знищення, загублення, викрадення, втрати та/або вибуття з володіння позичальника (його правонаступника) не з його волі іншим шляхом транспортного засобу може підтверджуватися заявою про вчинення кримінального правопорушення та витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінальних проваджень, відкритих не пізніше 30 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану», а якщо такі обставини виникли після набрання ним чинності - відкритих не пізніше 180 днів з дня початку бойових дій на відповідній території або з дня початку її тимчасової окупації Російською Федерацією, визначеного відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку;

4) на день укладення договору кредиту (позики) оціночна вартість майна, передбаченого підпунктом 3 цього пункту, становила понад 50 відсотків оціночної вартості всієї застави, іпотеки, що забезпечує виконання зобов`язання за таким договором кредиту (позики);

5) сукупний річний дохід позичальника за попередній звітний рік (з урахуванням контрагентів, передбачених підпунктом 1 цього пункту) не перевищує 75 відсотків його річного доходу за 2021 рік; або загальна площа сільськогосподарських угідь, що перебувають у користуванні позичальника на день подання заяви, не перевищує 50 відсотків загальної площі сільськогосподарських угідь, що перебували у його користуванні в 2021 році. При визначенні загальної площі сільськогосподарських угідь, що перебувають у користуванні позичальника, не враховуються угіддя, які розташовані на територіях активних бойових дій, у тому числі на територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси (для яких не визначено дату завершення бойових дій), або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України (для яких не визначено дату завершення тимчасової окупації), включених до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією;

6) загальна сума дивідендів, виплачених позичальником з дня, коли застава, іпотека отримали статус, передбачений підпунктом 3 цього пункту, до дня подання заяви, становить не більше 20 відсотків від суми основного боргу за договором кредиту (позики). Ця умова не поширюється на виплату дивідендів загальною сумою менше 150 тисяч гривень.

Згідно з першим абзацом пункту 24 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позичальник надсилає заяву про застосування мораторію на нарахування та сплату грошового зобов`язання за договором кредиту (позики), включаючи основну суму кредиту (позики), проценти, комісії та інші платежі (далі - мораторій), у письмовій або електронній формі на юридичну або електронну адресу кредитора, зазначену в договорі кредиту (позики).

Пунктом 25 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що кредитор на підставі отриманої заяви та доданих до неї документів протягом 20 робочих днів з дня їх отримання приймає рішення про застосування мораторію або відмову у застосуванні мораторію.

Рішення про відмову у застосуванні мораторію повинно бути вмотивованим.

22.08.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою про застосування мораторію на виконання кредитного зобов`язання, в якій просив відповідно до п. 26 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, доповненого Законом України №4340-ІХ від 27.03.2025, на період дії воєнного стану в Україні та протягом одного року після його припинення чи скасування, застосувати до ТОВ «Тавань Солар 2» мораторій на виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, що включає суму основного боргу, проценти, комісії та інші платежі, із зупиненням їх нарахування, забороною примусового виконання зобов`язань (у тому числі звернення стягнення на предмет застави та інше майно товариства).

Зокрема у цій заяві позивач зазначив таку інформацію:

- електростанція станом на дату подання цієї заяви розташована на території, що включена до переліку територій активних бойових дій, де функціонують державні електронні інформаційні ресурси з 01.05.2023;

- оцінна вартість зазначеного заставного майна на дату укладення договору застави становила 229 550 983,19 грн, та складає більше 50% від загальної вартості застави за кредитним договором;

- фінансові показники товариства відповідають критеріям, визначеним Законом України №4340-IX від 27.03.2025. Зокрема, річний дохід товариства за 2021 рік становив 41 808,9 тис. грн, а за останній звітний рік (2024 рік) - 29,6 тис. грн;

- протягом дії воєнного стану в Україні, запровадженого Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, товариство не здійснювало виплат дивідендів.

АТ «Ощадбанк» листом від 09.09.2025 №55/1-06/116255/2025 відмовило позивачу у введенні мораторію, посилаючись на те, що надана позичальником інформація про дохід за 2021 та 2024 роки не містить відомостей про дохід контрагентів, які разом з позичальником входять до групи пов`язаних контрагентів, що визначаються в порядку і за критеріями, встановленими Національним банком України, а також те, що позичальник не відповідає критерію, передбаченому підпунктом 5 пункту 23 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Зорема, відповідач у цьому листі зазначив, що за результатом проведеного аналізу інформації, отриманої з відкритих джерел (https://youcontrol.com.ua), ОСОБА_1 , на підставі критеріїв, встановлених Національним банком України, є спільним контролером групи пов`язаних контрагентів, до складу якої входять, крім позичальника, також наступні компанії: ТОВ «Астерія Солар» (); ТОВ «Тавань Солар 1» (); ТОВ «Тавань Солар 3» (); ТОВ «Альте Сервіс» (); АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Акюмент» (); ТОВ «Мірум» (); ТОВ «Альте Фудз Південь» (); ТОВ «Альте Фудз» (); ТОВ «Альте» (); ТОВ «Альте 2» (); ТОВ «Екско» (). Відповідач на підставі вказаної інформації зробив розрахунок сукупного річного доходу позивача та контрагентів, які разом з позичальником входять до групи пов`язаних контрагентів, а саме: за 2021 рік - 309 358 800,00 грн; за 2024 рік - 442 523 200,00 грн, що у співвідношенні становить 143%.

За таких обставин, відповідач вважає, що сукупний річний дохід позивача за попередній звітний рік - 2024 рік перевищує 75 % його річного доходу за 2021 рік (на 143%), а тому позивач не відповідає підпункту 5 пункту 23 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України для застосування до його зобов`язань мораторію.

Не погоджуючись із таким розрахунком відповідача, позивач листом від 17.10.2025 повідомив АТ «Ощадбанк», що оскільки відповідно до фінансової звітності за 2021 та 2024 роки річний дохід товариства за 2024 рік становив 25,3 тис. грн, а сукупний річний дохід позичальника та пов`язаних з ним контрагентів становить за 2024 рік: - 100 987 100 грн (мінус, тобто збиток). Відповідно, співвідношення сукупного річного доходу за 2024 рік до сукупного річного доходу за 2021 рік (133 461 800,00 грн), % (з пороговим показником 75%) позичальника та контрагентів, які разом з позичальником входять до групи пов`язаних контрагентів становить - 176 % (мінус 176 %), а тому, на думку позивача, у банку відсутні підстави посилатися на пп. 5 п. 23 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.

27.10.2025 АТ «Ощадбанк» листом за вих. №55/1-06/137878/2025 вдруге відмовив позивачу у застосуванні мораторію на нарахування та сплату коштів за грошовим зобов`язанням за кредитним договором.

Отже, не погоджуючись із такою відмовою відповідача, ТОВ «Тавань Солар 2» звернулося до суду з цим позовом про визнання протиправним та скасування рішення АТ «Ощадбанк» про відмову у застосуванні мораторію на виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, що включає основну суму боргу, проценти, комісії та інші платежі, із зупиненням їх нарахування, забороною примусового виконання зобов`язань (у тому числі звернення стягнення на предмет застави та інше майно товариства), викладене в листах № 55/1-06/116255/2025 від 09.09.2025 та № 55/1-06/137878/2025 від 27.10.2025 (про відмову у перегляді рішення щодо застосування мораторію), а також зобов`язання АТ «Ощадбанк» застосувати до ТОВ «Тавань Солар 2» мораторій на виконання грошового зобов`язання за договором кредитної лінії №1101/31/2 від 11.08.2017, що включає основну суму боргу, проценти, комісії та інші платежі, із зупиненням їх нарахування, забороною примусового виконання зобов`язань (у тому числі звернення стягнення на предмет застави та інше майно товариства), на період дії воєнного стану в Україні та протягом одного року після дня його припинення чи скасування з моменту звернення із заявою про застосування мораторію.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ст. 13 ГПК України).

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив, що у сторін виникли розбіжності у розрахунку сукупного річного доходу позивача за 2021 та 2024 роки у зв`язку з різним трактування цього терміну сторонами.

Позивач зазначає, що сукупний дохід відображає загальний підсумок фінансових результатів підприємства за період, включаючи всі прибутки та збитки, що вплинули на власний капітал, окрім прямих операцій із засновниками. Така інформація повинна бути відображена в фінансовій звітності юридичної особи.

Позивач для формування фінансової звітності та, зокрема, визначення сукупного доходу використовує Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73.

За твердженням позивача, відповідно до затвердженої Форми №2 «Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід)» НП(С)БО 1, сукупний дохід за звітній період визначається як сума рядків 2350 (Чистий фінансовий результат прибуток), 2355 (збиток) та 2460 (Інший сукупний дохід після оподаткування).

Відповідач, в свою чергу, зазначає, що банки, згідно з постановою Національного банку України «Про затвердження Положення про визначення банками України розміру кредитного ризику за активними банківськими операціями» №351 від 30.06.2016, при розрахунку класів ризику зобов`язані брати саме «Чистий дохід» (рядок 2000) як базу для оцінки масштабу діяльності. Таким чином, відповідачем сукупний річний дохід, використовується у значенні загального підсумку за усіма рядками відображення доходів, які відображаються у звіті про фінансові результати за річний період часу, в тому числі рядки: « 2000» (Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) + « 2120» (Інші операційні доходи) + « 2220» (Інші фінансові доходи) + « 2240» (Інші доходи), без врахування витрат та збитків, зазначених у фінансовій звітності. Відтак, оскільки в пунктах 23-29 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України не визначено поняття «сукупний річний дохід», а також не зазначено, згідно з яким іншим законом або нормативно-правовим актом вживається даний термін для цілей застосування мораторію на нарахування та сплату коштів за грошовим зобов`язанням за договором кредиту (позики), відповідач наполягає на правильності здійсненого ним розрахунку сукупного річного доходу позичальника та контрагентів, які разом з позичальником входять до групи пов`язаних контрагентів, за останній звітний рік (2024 р.) та за 2021 рік.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Національного банку України з листом за вих. №90 від 21.11.2025, в якому просив надати роз`яснення щодо застосування норм Закону України «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану».

Як вбачається з листа за вих. №22-0007/1498 від 07.01.2026 Національний банк України у відповідь на звернення позивача повідомив, що функції Національного банку, які визначені статтями 6, 7 Закону про Національний банк, не передбачають повноважень щодо надання роз`яснень стосовно застосування норм законів України.

Одночасно, з листа Міністерства фінансів України №41010-07-10/38194 від 24.12.2025 вбачається, що правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», дія якого поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності.

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

Відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

За змістом частини 1 статті 6 цього Закону державне регулювання бухгалтерського обліку та фінансової звітності в Україні здійснюється з метою створення єдиних правил ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності, які є обов`язковими для всіх підприємств та гарантують і захищають інтереси користувачів.

В силу положень частини 2 статті 6 цього Закону регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку та аудиту, затверджує національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку, національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку в державному секторі, інші нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності.

У свою чергу у відповідності до положень статті 1 Закону - користувачі фінансової звітності (далі - користувачі) - фізичні або юридичні особи, які потребують інформації про діяльність підприємства для прийняття рішень.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що звітним періодом для складання фінансової звітності є календарний рік. Проміжна фінансова звітність складається за результатами першого кварталу, першого півріччя, дев`яти місяців. Крім того, відповідно до облікової політики підприємства фінансова звітність може складатися за інші періоди.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, яким визначаються принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності підприємствами (крім підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі), розроблений на основі міжнародних стандартів фінансової звітності і законодавства Європейського Союзу у сфері бухгалтерського обліку та затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку та аудиту.

Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України 07.02.2013 № 73, надає визначення: сукупний дохід - зміни у власному капіталі протягом звітного періоду внаслідок господарських операцій та інших подій (за винятком змін капіталу за рахунок операцій з власниками).

Формою №2 Додатку 1 до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності» визначено: Сукупний дохід рядок 2465 (сума рядків 2350, 2355 та 2460); рядок 2350 - прибуток; рядок 2355 - збиток; рядок 2460 - інший сукупний дохід після оподаткування.

Отже, сукупний дохід - це зміни у власному капіталі протягом звітного періоду внаслідок господарських операцій та інших подій (за винятком змін капіталу за рахунок операцій з власниками). Звітний період обирається в залежності від мети, зокрема, для пункту 23 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України такий звітний період становить рік.

На переконання суду, відповідач помилково зазначає, що «сукупний річний дохід» не визначений законодавством, оскільки Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку надає визначення цьому поняттю.

В даному контексті термін сукупний річний дохід має дві складові, а саме: сукупний дохід - передає зміст поняття та річний - передає інформацію про часові рамки визначення сукупного доходу, а тому посилання відповідача в частині невідповідності термінів є необґрунтованим.

Застосування термінів, визначених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку у правовідносинах з визначення відповідності критеріям позичальника відповідно до п.п. 23-29 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України є релевантним, оскільки метою вказаних норм є встановлення фінансового стану позичальника, який визначається саме відповідно до вказаних нормативно-правових актів.

Позивач зазначає, що для суб`єктів малого підприємництва, які складають звітність за П(С)БО 25 («Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва»), звітність формується за спрощеними формами 1-мс «Баланс» і 2-мс «Звіт про фінансові результати».

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності» фінансова звітність складається з: балансу (звіту про фінансовий стан) (далі - баланс), звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) (далі - звіт про фінансові результати), звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до фінансової звітності.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності» для мікропідприємств, малих підприємств, які визнані такими відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», непідприємницьких товариств, філій та представництв юридичних осіб, утворених відповідно до законодавства іноземної держави, встановлюється скорочена за показниками фінансова звітність у складі балансу і звіту про фінансові результати, форма і порядок складання яких визначаються Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 25 «Спрощена фінансова звітність», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 25.02.2000 №39, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.03.2000 за №161/4382 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 24.01.2011 №25) (із змінами). Зазначені підприємства можуть самостійно визначати доцільність складання фінансової звітності за формами, наведеними у цьому Національному положенні (стандарті).

У Додатку 1 до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 25 «Спрощена фінансова звітність» міститься визначення - чистий прибуток (збиток) (рядок 2350), що складається з вирахування із рядка 2290 - фінансовий результат до оподаткування суми із рядка 2300 - податок на прибуток.

Отже, системний аналіз нормативних актів дає можливість дійти обґрунтованого висновку, що поняття «сукупний річний дохід» у розумінні НП(С)БО 1 означає суму чистого фінансового результату (або збитку) за рік та іншого сукупного доходу, відображених у фінансовій звітності у рядку 2465 Форми №2 «Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід)» НП(С)БО 1, а для суб`єктів малого підприємництва, які подають спрощену фінансову звітність за П(С)БО 25, цей показник визначається як рядок 2350 форми 2-мс («Чистий прибуток (збиток)»), оскільки складові іншого сукупного доходу у спрощеній звітності не виділяються.

Суд враховує відмінності у фінансовій звітності для різних за класифікацією підприємств.

Приймаючи рішення про відмову у застосуванні мораторію, відповідач необґрунтовано використав дані з відкритих джерел (платформа YouControl), зокрема через те, що за збір інформації та формування висновків адміністратори платформи не несуть відповідальність, а така інформація може використовуватися лише для аналітики в підприємницькій діяльності тощо, а не для виконання п.п. 23-29 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.

Посилання відповідача, що платформа використовує офіційні державні реєстри є необґрунтованим, оскільки відповідач в такому випадку повинен отримувати таку інформацію безпосередньо з відповідних реєстрів. Поведінка банку не відповідає позиції НБУ, викладеній у Положенні №351.

Відповідачем не доведено можливість (право) банку використовувати відомості, що містять (можуть містити) інформацію про фінансову звітність боржника, висвітлену (виключно) приватними онлайн ресурсами (платформами), які не несуть відповідальності за її повноту і достовірність і не є офіційним оприлюдненням.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що в основу рішення кредитора про відмову застосувати мораторій на нарахування та сплату грошового зобов`язання за договором кредиту покладені дані та відомості, для аналізу яких застосовані непередбачені законодавством джерела та не використані джерела, визначені нормативно-правові актами НБУ і Мінфіну, внаслідок чого відповідач отримав як результат помилкові висновки, а отже відмова є необґрунтованою та безпідставною.

При цьому, суд не здійснює оцінку заперечень відповідача проти позову щодо критерію визначеному підпунктом 4 пункту 23 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, оскільки приймаючи рішення про відмову у застосуванні мораторію відповідач не ґрунтував свою відмову невідповідністю цій умові. Такі доводи не є предметом спору і доказування у цій справі.

Отже, суд дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову у введенні мораторію з визначених останнім підстав є необґрунтованим. Оскільки інших підстав для відмови банком не виявлено, але в будь-якому випадку таких не зазначено у рішенні, викладеному у листах, то суд не здійснює перевірку інших критеріїв заяви позичальника вимогам процедури введення мораторію. Застосування іншого підходу створювало б ситуацію втручання в дискреційні повноваження кредитора.

Відповідно до пункту 29 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у разі, якщо кредитор безпідставно прийняв рішення про відмову у застосуванні мораторію та встановлення цих обставин судом, мораторій вважається таким, що застосований з дня отримання кредитором заяви позичальника, передбаченої пунктом 24 цього розділу.

Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право на захист особа здійснює на свій розсуд (частина 1 статті 20 ЦК України).

За статтею 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Судом встановлена обставина безпідставного прийняття рішення про відмову у застосуванні мораторію, а тому такий, відповідно до пункту 29 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, може вважатися застосованим з дня отримання кредитором заяви позичальника.

Суд зазначає, що встановлення обставини безпідставного прийняття рішення про відмову у застосуванні мораторію за своєю формою є встановлення юридичного факту, що не відповідає ефективному способу захисту порушеного права позивача, оскільки не спонукає відповідача вчинити певні дії, як-то зупинити нарахування та сплату коштів за грошовим зобов`язанням за договором кредиту (позики), включаючи основну суму кредиту (позики), проценти, комісії та інші платежі та продовження строку дії договору кредиту (позики) та договорів застави, іпотеки, поруки, укладених для забезпечення виконання зобов`язань за таким договором кредиту (позики), на строк мораторію відповідно до оформленого правочину.

Водночас, вимога позивача про зобов`язання відповідача вчинити дії створює правові наслідки для останнього.

Наявність зобов`язання створює у відповідача обов`язок поновити порушене право, а контроль за таким обов`язком може відбуватися компетентними органами відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та судом відповідно до приписів розділ VI «Судовий контроль за виконанням судового рішення» ГПК України.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про зобов`язання Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» застосувати до ТОВ «Товань Солар 2» мораторій на виконання грошового зобов`язання за договором кредитної лінії №1101/31/2 від 11.08.2017.

При цьому, суд звертає увагу, що в умовах бойових дій на території, де знаходиться об`єкт позивача, останній втратив можливість безперешкодного ведення своєї господарської діяльності. Окупація РФ міста Берислава, активні бойові дії і як наслідок знищення та розкрадання обладнання та руйнування як єдиного об`єкту це все у сукупності, з чим стикнувся позичальник, який намагається використати можливість відтермінування кредитних зобов`язань, що запропонувала Держава позичальникам в умовах дії воєнного стану. Перебування об`єкта в зоні досяжності російського агресора позбавляє позивача можливості вести свою господарську діяльність і генерувати та відпускати електричну енергію, отримувати дохід від цієї діяльності та, відповідно, виконувати свої зобов`язання перед банком-кредитором за залученим ним кредитом. Для позивача відновлення виробництва можливо лише після завершення бойових дій та встановлення повного контролю Україною над територією. Намагання наразі продовжити активну роботу з повернення кредитів і стягнути з позичальника заборгованість призведе до банкрутства, припинення ним підприємницької діяльності та унеможливлення повернення відповідних кредитів в майбутньому.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Тавань Солар 2», що має наслідком задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Тавань Солар 2» - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, місто Київ, вулиця Госпітальна, будинок 12-Г; ідентифікаційний код 00032129) про відмову у застосуванні мораторію на виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, що включає основну суму боргу, проценти, комісії та інші платежі, із зупиненням їх нарахування, забороною примусового виконання зобов`язань (у тому числі звернення стягнення на предмет застави та інше майно товариства), викладене в листах № 55/1-06/116255/2025 від 09.09.2025 та № 55/1-06/137878/2025 від 27.10.2025 (про відмову у перегляді рішення щодо застосування мораторію).

Зобов`язати Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (01001, місто Київ, вулиця Госпітальна, будинок 12-Г; ідентифікаційний код 00032129) застосувати до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тавань Солар 2» (03035, місто Київ, вулиця Митрополита Василя Липківського, будинок 18; ідентифікаційний код 40813863) мораторій на виконання грошового зобов`язання за договором кредитної лінії №1101/31/2 від 11.08.2017, що включає основну суму боргу, проценти, комісії та інші платежі, із зупиненням їх нарахування, забороною примусового виконання зобов`язань (у тому числі звернення стягнення на предмет застави та інше майно товариства), на період дії воєнного стану в Україні та протягом одного року після дня його припинення чи скасування з моменту звернення із заявою про застосування мораторію.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, місто Київ, вулиця Госпітальна, будинок 12-Г; ідентифікаційний код 00032129) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тавань Солар 2» (03035, місто Київ, вулиця Митрополита Василя Липківського, будинок 18; ідентифікаційний код 40813863) 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн 00 коп. - судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повний текст рішення складено: 05.03.2026.

Суддя Віта БОНДАРЧУК