ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року Справа № 924/646/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Маціщук А.В. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Кужель Є. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Маскевич Руслана Станіславовича та апеляційної скарги Хмельницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11 грудня 2025 року по справі №924/646/25 (суддя Грамчук І.В.)

час та місце постановлення рішення: 11 грудня 2025 року; м. Хмельницький, майдан Незалежності, 1; повний текст виготовлено 11 грудня 2025 року

за позовом Хмельницької філії товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України"

до Фізичної особи - підприємця Маскевича Руслана Станіславовича

про стягнення майнової шкоди в розмірі 334 970 грн 98 коп.

за участю представників сторін:

від Позивача - Карасевич В.А.;

від Відповідача - Ксьондзик Ю.Ю..

ВСТАНОВИВ:

Хмельницька філія товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (надалі - Позивач) звернулася в Господарський суд Хмельницької області з позовом до Фізичної особи - підприємця Маскевича Руслана Станіславовича (надалі Відповідач) в якій просить стягнути 334970 грн 98 коп. завданої майнової шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 березня 2025 року о 10:13 год на аварійно-диспетчерську службу Летичівської дільниці Старокостянтинівського УЕГГ надійшла заявка №118 про механічне пошкодження підземного газопроводу Снітівка - Ревуха та що після прибуття АДС на місце було підтверджено механічне пошкодження підвідного газопроводу ПЕ 90 мм, внаслідок проведення земляних робіт автотранспортним засобом (екскаватором), внаслідок чого стався витік природного газу. Вказує, що 28 березня 2025 року представниками Оператора ГРМ складено Акт про пошкодження газопроводу №3 від 28 березня 2025 року.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 11 грудня 2025 року в справі № 924/646/25 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 289187 грн 98 коп. майнової шкоди. В решті вимог відмовлено.

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив, зокрема з того, що відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Безпосередньо відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких віднесені: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина та що відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Суд першої інстанції зазначив, що листом Головного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області надано інформацію про те, що за Відповідачем зареєстровано гусеничний екскаватор, яким було пошкоджено газопровід, що підтверджується також і протоколом огляду місця події. Вказав, що відповідно до пояснення перевірки Національної поліції за фактом пошкодження газопроводу, гр. ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Відповідачем під час виконання своїх трудових обов`язків коли було пошкоджено газопровід.

Водночас місцевий господарський суд проаналізувавши проведений Позивачем розрахунок втрати природного газу в результаті витоку при пошкодженні газопроводу в обсязі 110679,01 куб.м. вартість якого склала 289187 грн 59 коп., виснував, що він проведений з дотриманням положень Кодексу газорозподільних систем та є арифметично вірним.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що враховуючи те, що Позивач просить суд стягнути 7450 грн майнової шкоди за проведені ремонтно-відновлювальні роботи по усуненню пошкодження газопроводу згідно договору підряду №ХмлФ/20/4-Р-ТД-14394/25 від 31 березня 2025 року та 38333 грн майнової шкоди по виконанню робіт з пошкодження газопроводу згідно договору №ХмлФ/20/4-Р-ТД-14385/25 від 31 березня 2025 року на виконання робіт, у частині позовних вимог про стягнення майнової шкоди в сумі 45783 грн за договірними зобов`язаннями необхідно відмовити, оскільки відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Не погоджуючись з прийнятим місцевим господарським судом рішенням, Відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 1, а.с. 166-171), в якій, з підстав, висвітлених в ній, просив дане рішення суду скасувати та закрити провадження у справі, оскільки спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу Відповідач вказує, що відомості про наявність газопроводу на території орендованої земельної ділянки відсутні покликаючись при цьому на положення договору розділу Обмеження (обтяження) щодо використання об`єкта оренди та право та обов`язки сторін.

Відповідач вказав, що у Договорі ОСОБА_2 , виступає як фізична особа, тому Позивач порушив правила предметної підсудності, оскільки позов не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Також, Відповідач вказав, що відсутні відомості які б вказували на перебування гр. ОСОБА_1 із Відповідачем в будь-яких трудових відносинах.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 6 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на рішення Господарського суду Хмельницької області по справі №924/646/25 та запропоновано Позивачу в строк протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали надати до канцелярії суду відзив на заяву з доказами його (доданих до нього документів) надсилання Відповідачу в порядку частини 2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 1, а.с. 187-190), в якій, з підстав, висвітлених в ній, просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю задоволити позовні вимоги.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу Позивач вказує, що Відповідачем підписано та отримано примірники Договору підряду №ХмлФ/20/4-Р-ТД-14394/25 від 31 березня 2025 року на виконання ремонту пошкодженого газопроводу, Договір №ХмлФ/20/4-ТД-14385/25 від 31 березня 2025 року на виконання робіт з відновлення газопостачання споживачам с.Снітівка та рахунки, що підтверджують заподіяння майнової шкоди. Таким чином, загальний розмір майнової шкоди (що включає вартість витоку природного газу, вартість ремонтно-відновлювальних робіт по усуненню пошкодження газопроводу, а також вартість робіт по відновленню газопостачання споживачам), заподіяної Позивачу разом складає 334 970 грн 98 коп..

Позивач в апеляційній скарзі зазначив, що факти пошкодження газопроводу, виконання Позивачем робіт з локалізації аварійної ситуації, виниклої внаслідок пошкодження газопроводу, припинення газопостачання для її локалізації та ліквідації наслідків такого пошкодження підтверджуються: розрахунком витоку природного газу при аварійному пошкодженні газопроводу від 31 березня 2025 року; рахунком на оплату від 31 березня 2025 року; договором підряду №ХмлФ/20/4-Р-ТД-14394/25 від 31 березня 2025 року, договірною ціною на будівництво аварійні роботи-ремонт пошкодженого поліетиленового газопроводу середнього тиску в с.Ревуха; рахунком на оплату №14394 від 31 березня 2025 року; актом №177 приймання виконаних будівельних робіт;,договором підряду №ХмлФ/20/4-Р-ТД-14385/25 від 31 березня 2025 року; рахунком на оплату №14385 від 31 березня 2025 року; актом приймання-передачі виконаних робіт за березень 2025 року. Позивач зазначає, що витрати підтверджені долученими до матеріалів справи доказами, є достатніми для встановлення факту та об`єму виконання Позивачем робіт.

15 січня 2026 року через підсистему «Електроний суд» від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу Відповідача в якому Позивач просив відмовити в задоволенні скарги Відповідача. Позивач вказав, що видача ліцензії, уповноваженим на це державним органом, підтверджує законність перебування газорозподільної системи, в тому числі газопороводу, який було пошкоджено, у віданні Позивача. Позивач зауважив, що твердження Відповідача про відсутність доказів на підтвердження законності експлуатації Позивачем газорозподільної системи є помилковими та ставлять під сумнів постанову НКРЕКП від 29 вересня 2023 року № 1769, якою зону ліцензійної діяльності ТОВ «Газорозподільні мережі України» розширено на території Хмельницької області. Звертає увагу, що аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду по справі № 723/1004/21 від 9 листопада 2021 року та по справі № 717/341/21 від 14 вересня 2022 року. З позиції апелянта, Оператор ГРМ відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (будівництво) газорозподільної системи, яка на законних підставах перебуває у його власності чи користуванні, належну організацію та виконання розподілу природного газу. Позивач вказав, що поліцейський відділ ХРУП ГУНП в Хмельницькій області листом від 16 травня 2025 року повідомив, що 28 березня 2025 року гр. ОСОБА_1 , що перебуває у трудових відносинах з Відповідачем під час проведення земельних робіт поблизу с.Ревуха під час розчищення русла річки, керуючи гусеничним екскаватором, пошкодив газову трубу. Позивач вказав, що земельні роботи 28 березня 2025 року проводились без погодження з представниками Позивача та що факт пошкодження газопроводу є наслідком проведення земляних робіт з порушенням вищенаведених вимог Кодексу ГРМ.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача на рішення Господарського суду Хмельницької області по справі №924/646/25 та запропоновано Відповідачу в строк протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали надати до канцелярії суду відзив на заяву з доказами його (доданих до нього документів) надсилання Позивачу в порядку частини 2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційну скаргу Позивача та апеляційну скаргу Відповідача на рішення суду першої інстанції від 11 грудня 2025 року по справі №924/646/25 для спільного розгляду.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 29 січня 2026 року задоволено заяву представника Відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 2 лютого 2026 року задоволено заяву представника Позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Через підсистему «Електронний суд» 2 лютого 2026 року від Відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу Позивача в якому Відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач вказав, що враховуючи те, що Позивач просить суд стягнути 7450 грн майнової шкоди за проведені ремонтно-відновлювальні роботи по усуненню пошкодження газопроводу згідно договору підряду №ХмлФ/20/4-Р-ТД-14394/25 від 31 березня 2025 року та 38333 грн майнової шкоди по виконанню робіт з пошкодження газопроводу згідно договору №ХмлФ/20/4-Р-ТД-14385/25 від 31 березня 2025 року на виконання робіт, у частині позовних вимог про стягнення майнової шкоди в сумі 38333 грн за договірними зобов`язаннями, то в такому випадку суду необхідно відмовити в задоволенні таких вимог.

2 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» від Відповідача надійшли додаткові пояснення в яких Відповідач просив поновити строк на долучення доказів, доданих до пояснень. Відповідач вказав, що не визнає того факту, що ОСОБА_1 перебуває з ним в трудових відносинах, а тому з його позиції, незрозумілим є висновок суду про такий факт. Таким чином, Відповідач вказав, що зважаючи на те, що шкоду Позивачу завдано не працівником Маскевича Р.С., то і підвідомчість даного деліктного спору відноситься до суду загальної юрисдикції в даному випадку до Летичівського районного суду Хмельницької області.

Відповідач вказав, що рішенням Виконавчого комітету Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області №221 від 31 жовтня 2024 року громадянину ОСОБА_2 було надо дозвіл на поліпшення орендованого майна гідротехнічних споруд №1 та №2 і проведення земельних робіт на річці Вовк за межами хутора Закіт на території Летичівської селищної ради за рахунок власних коштів, а відтак посилання суду на порушення процедури отримання дозволу всупереч Кодексу ГРС та Правил безпеки систем газопостачання на його переконання є необгрунтованими.

Відповідач зазначив, що Позивачем грубо порушені будівельні норми щодо будівництва газопроводу та розміщення вказівників про його наявність, і що Позивачем не дотримані державні будівельні норми ДБН В.2.5- 20-2001 "Газопостачання", а саме пункт 4.23 в частині розміщення табличок - покажчиків в характерних точках (кути повороту трас, установка арматури, зміни діаметрів тощо). Зауважив, що в місці пошкодження (шурф N 1) глибина розташування трубопроводу не відповідає пункту 4.18 ДБН В.2.5-20-2001 "Газопостачання", а також те, що такі порушення підтверджуються актом огляду (зокрема щодо відсутності сигнальної стрічки) підтверджуються Актом обстеження земельної ділянки кад. номер :03:001:0073 від 5 листопада 2025 року.

Щодо доказів, які подаються із додатковими поясненнями з порушенням строку їх подання, то Відповідач вказав, що так як судом першої інстанції було грубо порушено принцип змагальності, то Відповідач змушений подавати докази на спростування позиції позивача у суді апеляційної інстанції і що такі докази не подавались у суді першої інстанції, оскільки обставини які суд першої інстанції встановив, базувались ніби то на недопустимих доказах.

В судовому засіданні від 9 березня 2026 року, яке проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, представник Позивача просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю задоволити позовні вимоги. Представник Позивача вказав, що Відповідачем підписано та отримано примірники Договору підряду №ХмлФ/20/4-Р-ТД-14394/25 від 31 березня 2025 року на виконання ремонту пошкодженого газопроводу, Договір №ХмлФ/20/4-ТД-14385/25 від 31 березня 2025 року на виконання робіт з відновлення газопостачання споживачам с.Снітівка та рахунки, що підтверджують заподіяння майнової шкоди, дані договори буди долучені до матеріалів справи як доказ понесених витрат Позивачем, що включає в себе вартість витоку природного газу, вартість ремонтно-відновлювальних робіт по усуненню пошкодження газопроводу, вартість робіт по відновленню газопостачання споживачам), заподіяної Позивачу та складає 334 970 грн 98 коп.. Позивач зазначив, що факти пошкодження газопроводу, виконання Позивачем робіт з локалізації аварійної ситуації, виниклої внаслідок пошкодження газопроводу, припинення газопостачання для її локалізації та ліквідації наслідків такого пошкодження підтверджуються: розрахунком витоку природного газу; рахунком на оплату; договором підряду; актом №177 приймання виконаних будівельних робіт; рахунком на оплату №14385 від 31 березня 2025 року; актом приймання-передачі виконаних робіт за березень 2025 року. Представник Позивача просив відмовити в задоволенні скарги Відповідача, а також Позивач вказав, що видача ліцензії, уповноваженим на це державним органом, підтверджує законність перебування газорозподільної системи, в тому числі газопороводу, який було пошкоджено, у віданні Позивача. Представник зауважив, що Позивач вказав, що твердження Відповідача про відсутність доказів на підтвердження законності експлуатації Позивачем газорозподільної системи є помилковими та ставлять під сумнів постанову НКРЕКП від 29 вересня 2023 року № 1769, якою зону ліцензійної діяльності ТОВ «Газорозподільні мережі України» розширено на території Хмельницької області. Окрім того, представник Відповідача заперечив проти апеляційної скарги Відповідача, вказавши на безпідставність її доводів.

В судовому засіданні від 9 березня 2026 року, представник Відповідача підтримав доводи своєї апеляційної скарги та заперечив проти доводів апеляційної скарги Позивача, просив рішення місцевого господарського суду скасувати, провадження по справі закрити, оскільки справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Представник Відповідача вказав, що відомості про наявність газопроводу на території орендованої земельної ділянки відсутні. Представник вказав, що у Договорі оренди земельної ділянки Маскевич Руслан Станиславович, виступає як фізична особа, і що тому Позивач порушив правила предметної підсудності, оскільки позов не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Також, представник Відповідача вказав, що відсутні відомості які б вказували на перебування гр. Жуковського А.Ю. із Відповідачем в будь-яких трудових відносинах. Представник Відповідача зауважив, що рішенням виконавчого комітету Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області №221 від 31 жовтня 2024 року громадянину Маскевичу Руслану Станіславовичу було надо дозвіл на поліпшення орендованого майна гідротехнічних споруд №1 та №2 і проведення земельних робіт на річці Вовк за межами хутора Закіт на території Летичівської селищної ради за рахунок власних коштів, а відтак вважає, що посилання суду на порушення процедури отримання дозволу всупереч Кодексу ГРС та Правил безпеки систем газопостачання є необгрунтованими.

Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційних скарг стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, відзивів на апеляційні скарги, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду доходить висновку, що апеляційну скаргу Позивача та апеляційну скаргу Відповідача слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін.

При цьому, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до Договору №178-РД/23 на експлуатацію складових газорозподільної системи, укладеного між АТ Хмельницькгаз та Позивачем було передано в експлуатацію Позивачу підвідний газопровід с. Снітівка Летичівського району протяжністю 2,075 км для обслуговування та ремонту. Відтак вказаний газопровід знаходиться на законних підставах в користуванні Позивача.

28 березня 2025 року о 10:13 год на аварійно-диспетчерську службу Летичівської дільниці Старокостянтинівського УЕГГ надійшла заявка №118 про механічне пошкодження підземного газопроводу Снітівка - Ревуха. Після прибуття АДС на місце було підтверджено механічне пошкодження підвідного газопроводу ПЕ 90 мм. внаслідок проведення земляних робіт автотранспортним засобом (екскаватором), внаслідок чого стався витік природного газу. АДС виконано відключення газопостачання шляхом перекриття запірної арматури.

28 березня 2025 року представниками Оператора ГРМ складено Акт про пошкодження газопроводу №3 від 28 березня 2025 року, в якому встановлено, що 28 березня 2025 року пошкоджено підвідний газопровід с. Козачки-с.Снітівка ПЕ 90х5,2 (перехід через річку) за адресою: с.Ревуха, Хмельницького району.

Водночас, 28 березня 2025 року Оператор ГРМ повідомив ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області про пошкодження даного газопроводу та завдання Позивачу збитків. Позивач просив ХРУП ГУНП в Хмельницькій області здійснити перевірку по даному факту та вжити заходи по виявленню особи, яка завдала збитків Позивачу.

Відділ поліцейської №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області листом від 16 травня 2025 року повідомив, що 28 березня 2025 року гр. ОСОБА_1 , що перебуває у трудових відносинах з Відповідачем, під час проведення земельних робіт поблизу с. Ревуха під час розчищення русла річки, керуючи гусеничним екскаватором, пошкодив газову трубу (том 1, а.с. 75-76).

23 жовтня 2024 року між орендодавцем Летичівською селищною радою та орендарем ОСОБА_2 укладено договір оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом, у якому орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом ставок водного дзеркала 20,3000 Га за межами населеного пункту с. Ревуха на території Летичівської селищної ТГ Хмельницького району Хмельницької області для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей (надалі Договір; том 1, а.с. 27-29).

У відповідності до пункту 2 Договору в оренду передалась земельна ділянка загальною площею 25,0820 Га, у тому числі земельна ділянка під водним об`єктом (ставком) площею 20,3000 Га, з кадастровим номером :04:014:0001, цільове призначення земельної ділянки: для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних та туристичних цілей (10.08), категорія земель землі водного фонду, яка знаходиться за межами населеного пункту с.Ревуха на території Летичівської селищної ТГ Хмельницького району Хмельницької області, назва річки (водотоку) на якій (якому) розташований водний об`єкт, басейн річки р. Вовк права притока річки Південний Буг (басейн річки Південний Буг). Рибогосподарська технологічна водойма згідно з цим Договором надається в оренду з урахуванням вимог Закону України Про аквакультуру.

На земельній ділянці розташовані об`єкти інфраструктури гідротехнічна споруда на території Летичівської селищної ТГ Хмельницького району Хмельницької області, а також інші об`єкти інфраструктури відсутні.

31 березня 2025 року між Макевичем Р.С. (Замовник) та Позивачем (Підрядник) укладеного договір підряду, у відповідності до пункту 1.1 якого Позивач в порядку і на умовах, передбачених даним договором бере на себе зобов`язання власними силами і засобами з власним матеріалів за рахунок Замовника виконати наступні роботи: аварійні роботи ремонт пошкодженого поліетиленового газопроводу середнього тиску Ду 90*5,2 в с. Ревуха Хмельницького району Хмельницької області, а Замовник зобов`язується прийняти виконані роботи та оплатити їх на умовах та в строки, передбачені цим договором (том 1, а.с. 16-18; надалі Договір підряду).

У відповідності до пунктів 2.1, 2.2 Договору підряду, ціна Договору підряду визначається договірною ціною, та становить 7450 грн. Договірна ціна робіт є динамічною і може змінюватись на протязі дії договірних відносин під впливом різних соціально-економічних факторів, інфляційних процесів, зміни форм і умов розрахунку за виконані роботи, обсяги робіт, вартості матеріалів, змін у проектно-кошторисній документації.

До Договору підряду виставлено рахунок на оплату №14394 від 31 березня 2025 року на суму 7450 грн, акт №177 приймання виконаних будівельних робіт за березень 2025 року на суму 7450 грн.

Крім того, 31 березня 2025 року між Макевичем Р.С. (Замовник) та Позивачем (Виконавець) укладеного договір на виконання робіт, у відповідності до якого Позивач зобов`язався в порядку та на умовах, визначеним даним договором виконати роботи на об`єкті замовника, що знаходиться за адресою: відновлення газопостачання до населеного пункту в с.Снітівка Хмельницького району Хмельницької області, згідно Акту про пошкодження системи газопостачання №3 від 28 березня 2025 року, а Замовник зобов`язався прийняти зазначені роботи та оплатити їх (надалі Договір на виконання робіт; том 1, а.с. 22-24).

Згідно пунктів 2.1, 2.2 Договору на виконання робіт вартість робіт за даним Договором на виконання робіт склала 38333 грн 39 коп.. Вартість робіт може змінюватись. Зміна вартості робіт оформлюється сторонами шляхом укладення відповідної додаткової угоди до Договору на виконання робіт.

До Договору на виконання робіт виставлено рахунок на оплату №14385 від 31 березня 2025 року на суму 38333 грн 39 коп. та акт приймання-передачі виконаних робіт за березень 2025 року (том 1, а.с. 25).

У зв`язку з невідшкодуванням в добровільному порядку майнової шкоди, Позивач звернувся з позовом до суду в якому просив стягнути з Відповідача 334970 грн 98 коп. завданої майнової шкоди.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів зазначає, що за приписами статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частин 1,2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 14 квітня 2020 року в справі №925/1196/18 надано таке визначення збитків: це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Згідно вимог статті 1190 Цивільного кодексу України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Для застосування такого виду відповідальності як відшкодування шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди та її розміру; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

У спірних деліктних правовідносинах саме на Позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, заподіяною потерпілому, є обов`язковою умовою настання відповідальності.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана якимись іншими обставинами.

При цьому, виходячи із загальних правових норм, протиправність (неправомірність) поведінки означає порушення чужого суб`єктивного права. Під шкодою розуміється матеріальна шкода, яка виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому матеріального права та (або) зменшення нематеріального блага.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідна наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки особи; шкоди (збитків); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки (постанов Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 904/1448/20). Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає (відповідна правова позиція зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №910/20261/16 від 26 листопада 2019 року, постановах Верховного Суду у справах №923/1315/16 від 4 вересня 2018 року, №910/2018/17 від 4 квітня 2018 року, №910/5100/19 від 7 травня 2020 року, №910/21493/17 від 4 грудня 2018 року, №914/1619/18 від 27 серпня 2019 року, №904/982/19 від 24 лютого 2021 року).

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку. Також деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди.

Згідно з частиною 2 статті 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У частині 1 статті 614 Цивільного кодексу України зазначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Аналогічні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року в справі №753/7281/15-ц, від 21 лютого 2021 року в справі №904/982/19, від 21 липня 2021 року в справі №910/12930/18, від 21 вересня 2021 року в справі №910/1895/20, від 18 жовтня 2022 року в справі №922/3174/21.

Отже, наявність вини презюмується, тобто не підлягає доведенню позивачем. Водночас відповідач для звільнення від відповідальності може доводити відсутність протиправності дій та вини. На позивача покладається обов`язок довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача збитків, наявність збитків та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками.

Взаємовідносини між суб`єктами ринку природного газу регулюються Законом України "Про ринок природного газу" від 9 квітня 2015 року № 329, Кодексом газорозподільних систем України, який затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494 (далі - Кодекс ГРМ), та іншими нормативно-правовими актами в сфері розподілу природного газу.

Відповідно до пункту 17 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників).

Частиною 1 статті 37 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 38 Закону України "Про ринок природного газу" з метою виконання функцій, передбачених частиною 1 статтею 37 цього закону, оператор газорозподільної системи зобов`язаний вживати заходів з метою забезпечення безпеки постачання природного газу, в тому числі безаварійної та безперебійної роботи газорозподільної системи.

Отже, відповідно до вимог Закону України "Про ринок природного газу" Позивач, як оператор ГРМ, зобов`язаний вживати заходів з безпеки постачання природного газу, безаварійної та безперебійної роботи газорозподільної системи у межах міста Києва, а також забезпечувати попереджувальні заходи безаварійної експлуатації газорозподільних систем.

Згідно з пункту 2 розділу 2 глави 1 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП №2494 від 30 вересня 2015 року, оператор газорозподільної системи (ГРМ) відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (будівництво) газорозподільної системи, яка на законних підставах перебуває у його власності чи користуванні, належну організацію та виконання розподілу природного газу.

Експлуатацію газорозподільних систем здійснюють виключно оператори газорозподільних систем.

У відповідності до пунктів 5-11 глави 4 розділу III Кодексу ГРС земельні ділянки, що входять до охоронних зон, використовуються власниками, орендарями земельних ділянок, землевласниками та землекористувачами з обов`язковим дотриманням вимог цього Кодексу.

В той же час, оцінюючи клопотання Відповідача про поновлення строку на подання доказів, що подані до суду апеляційної інстанції: рішення Летичівської селищної ради від 31 жовтня 2024 року за №221; відомості нарахування заробітної плати за лютий, березень 2025 року; витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку; розпорядження Летичівської селищної ради від 30 жовтня 2025 року № 271; акт обстеження земельної ділянки до розпорядження від 30 жовтня 2025 року - то колегія суду зауважує наступне.

Щодо доказів, які подаються із додатковими поясненнями з порушенням строку їх подання, то Відповідач вказав, що так як судом першої інстанції ніби то було грубо порушено принцип змагальності, то Відповідач змушений подавати докази на спростування позиції Позивача у суді апеляційної інстанції. Апелянт зазначив, що такі докази не подавались у суді першої інстанції, оскільки обставини які суд першої інстанції встановив, базувались на ніби то недопустимих доказах.

За змістом статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище стосовно другої сторони.

Статтею 80 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений Законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений Законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, докази, що підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена учасником справи та належним чином обґрунтована. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Відповідно до частини третьої статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

При поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Разом із тим надання судом апеляційної інстанції оцінки доказам, які були подані стороною у справі лише до суду апеляційної інстанції (додані до апеляційної скарги) без дослідження причин неподання цих доказів до суду першої інстанції є порушенням вимог статтей 80 та 269 Господарського процесуального кодексу України.

Наведені положення Господарського процесуального кодексу України пов`язують вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів з одночасним виконанням критеріїв: "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи". При цьому тягар доведення зазначених обставин покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) про долучення доказів.

Колегія суду враховує, що Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи.

Подібний висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 5 жовтня 2023 року в справі №873/228/23, від 5 липня 2023 року в справі №910/19369/15, від 18 липня 2023 року в справі №914/3143/21, від 11 травня 2023 року в справі №910/17285/21.

Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Отже, у розумінні наведених процесуальних норм саме суд апеляційної інстанції має оцінити винятковість випадку прийняття додаткових доказів на стадії апеляційного провадження.

Виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції.

У відповідності до статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша).

Судова колегія зазначає, що Позивач звернувся до суду з відповідним позовом 26 червня 2025 року.

Докази, котрі просить приєднати Відповідач датовані жовтнем 2024 року та березнем, лютим 2025 року, отже дані докази станом на дату подання позовної заяви існували.

Відповідачем окрім як покликання на будування судового рішення на ніби то недопустимих доказах не надано жодних обґрунтувань неможливості їх надання в передбачений законодавством строк.

Отже, судова колегія наголошує, що нові докази, які додані Відповідачем не разом з апеляційною скаргою, а уже із поданням додаткових пояснень, подані із порушенням норм Господарського процесуального кодексу, без посилання на неможливість подання останніх до суду першої інстанції та й разом із апеляційною скаргою в порядку встановленому статтею 269 Господарського процесуального кодексу України. Відтак, дані докази не подані особою не з підстав, що вони безпідставно вказують на певні обставини (та що описані вище в цій постанові), а саме із за бездіяльності строни в питанні подачі відповідних доказів (тим більше особа взагалі не обгрунтовує навіть того, чому такі докази не подавалися суду апеляційної інстанції разом із подачею апеляційної скарги).

Відтак, Відповідачем не доведено винятковості випадку неможливості подання цих доказів до та/або під час розгляду справи в суді першої інстанції, з урахуванням того, що у сторін, які зацікавлені в позитивному вирішенні справи на свою користь, не було перешкод в представленні місцевим господарським суду усіх доказів, які, як вони вважають, підтверджують обґрунтованість їх вимог та заперечень.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що Відповідач не дотримався чітко встановленого процесуальним законодавством порядку подання додаткових доказів в суді апеляційної інстанції а саме частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, що, як наслідок, виключає вчинення судом апеляційної інстанції процесуальних дій щодо долучення та надання оцінки таким доказам.

З огляду на викладене, судова колегія не приймає до розгляду та не оцінює: рішення Летичівської селищної ради від 31 жовтня 2024 року за №221; відомості нарахування заробітної плати за лютий, березень 2025 року; витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку; розпорядження Летичівської селищної ради від 30 жовтня 2025 року № 271; акт обстеження земельної ділянки до розпорядження від 30 жовтня 2025 року; як такі, що подані до суду апеляційної інстанції з порушенням норм процесуального права.

Зважаючи на заперечення Позивача, наведені у апеляційній скарзі, щодо того, що доказами, долученими до матеріалами справи підтверджено склад цивільного правопорушення, вчиненого Відповідачем, в розрізі заперечень Відповідача щодо того, що дана справа не підсудна господарському суду, оскільки Відповідач є фізичною особою, що ніби то прослідковується з доказів, долучених до матеріалів справи, то колегія суддів зазначає таке.

З огляду на предмет доведення Позивачем в позовній заяві обставин відшкодування шкоди та заперечення Відповідача, щодо відсутності доказів, які б вказували саме на протиправність поведінки Відповідача (оскільки Позивачем не було встановлено будь-яких розпізнавальних знаків щодо підземного проводу на орендованій земельній ділянці) та наявність вини Відповідача, колегія суддів досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, щодо складу цивільного правопорушення зазначає наступне.

Щодо твердження Відповідача про те, що на місцевості жодним чином не розміщені позначення наявності газопроводів, хоча це на його переконання вимагається законодавством, апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Колегія суду звертає увагу на те, що Відповідачем було пошкоджено не магістральний газопровід, а підвідний газопровід.

Згідно з п.3.9 ДБН В.2.5-20:2018 газопровід-ввід - газопровід від місця приєднання до розподільного газопроводу до вимикаючого пристрою на вводі, що включає ділянки дворових газопроводів до вимикаючого пристрою на ввідному газо-проводі або до внутрішнього газопроводу.

Газопровід-вводу та розподільний газопровід є різними складовими частинами газорозподільної мережі, що випливає з відомостей у таблиці А.1 додатку А ДБН В.2.5-20:2018. Тобто, дана ділянка газопроводу, а саме пошкоджений газопровід-вводу не є лінійною (прямою) частиною газорозподільної мережі і на цю ділянку не поширюється вимога ДБН щодо встановлення сигнальних стовпчиків, які встановлюються виключно на прямих ділянках газопроводу (пункт 7.23 ДБН В.2.5- 20:2018).

Окрім того, Правилами безпеки систем газопостачання, що затверджені наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 285 від 15 травня 2025 року визначено: 1.34. Перед початком робіт ударних механізмів і землерийної техніки поблизу підземного газопроводу працівники, що виконують земляні роботи, зобов`язані виявити фактичне місце розташування газопроводу шляхом шурфування вручну в присутності представника газорозподільного підприємства. Ударні механізми для розпушування ґрунту можливо застосовувати на відстані не ближче ніж 3 м від підземного газопроводу, а механізми, що здатні значно відхилятися від вертикальної осі (куля, клин-баба тощо), - на відстані не ближче ніж 5 м.

Крім того, про наявність трубопроводу у місці проведення робіт свідчить наявність газорегуляторного пункту (ГРП), який має характерне для об`єктів газопостачання фарбування у жовтий колір. Дана обставина у сукупності з іншими підтверджує те, що виконавець робіт не міг не бути обізнаним про наявність газорозподільної мережі в районі проведення ремонтно-будівельних, земляних робіт, та в будь-якому випадку мав звернутись до Оператора ГРМ для виклику його представника для уточнення фактичного місця прокладення підземного газопроводу.

Водночас апеляційний господарський суд констатує, що стаття 111 Земельного кодексу України дозволяє вважати чинними ті обмеження, які встановлені нормативно-правовими актами, незалежно від внесення їх до кадастру. У цьому контексті відсутність інформації про охоронну зону у ДЗК не звільняє відповідача від обов`язку враховувати її існування.

Як вже вказувалося вище у даному судовому рішенні, 23 жовтня 2024 року між орендодавцем Летичівською селищною радою та орендарем ОСОБА_2 укладено договір оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом, у якому орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом ставок водного дзеркала 20,3000 Га за межами населеного пункту с. Ревуха на території Летичівської селищної ТГ Хмельницького району Хмельницької області для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей.

Відповідно до Договору орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом ставок площею водного дзеркала 0,3000 Га за межами населеного пункту с. Ревуха на території Летичівської селищної ради ТГ Хмельницького району Хмельницької області, для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей.

У пункту 3 Договору зазначено, що на земельній ділянці розташовані об`єкти інфраструктури гідротехнічна споруда на території Летичівської селищної ТГ Хмельницького району Хмельницької області, а також інші об`єкти інфраструктури відстутні.

Відомості про наявність газопроводу на території орендованої земельної ділянці відсутні.

28 березня 2025 року о 10:13 год на аварійно-диспетчерську службу Летичівської дільниці Старокостянтинівського УЕГГ надійшла заявка №118 про механічне пошкодження підземного газопроводу Снітівка - Ревуха. Після прибуття АДС на місце було підтверджено механічне пошкодження підвідного газопроводу ПЕ 90 мм. внаслідок проведення земляних робіт автотранспортним засобом (екскаватором), внаслідок чого стався витік природного газу. АДС виконано відключення газопостачання шляхом перекриття запірної арматури.

Відповідно 28 березня 2025 року представниками Оператора ГРМ складено Акт про пошкодження газопроводу №3 від 28 березня 2025 року, в якому встановлено, що 28 березня 2025 року пошкоджено підвідний газопровід с. Козачки-с.Снітівка ПЕ90х5,2 (перехід через річку) за адресою: с.Ревуха, Хмельницького району.

Що ж до заперечень про перебування гр. ОСОБА_1 із Відповідачем у трудових відносинах, то колегією суддів приймається до уваги лист ХРУП ГУНП в Хмельницькій області від 16 травня 2025 року в якому й було повідомлено, що 28 березня 2025 року гр. ОСОБА_1 , що перебуває у трудових відносинах з Відповідачем під час проведення земельних робіт поблизу с. Ревуха під час розчищення русла річки, керуючи гусеничним екскаватором, пошкодив газову трубу (том 1, а.с. 75-76).

Відтак саме з листів ГУНП в Хмельницькій області вбачається, що гр. ОСОБА_3 перебуває у трудових відносинах із Відповідачем. При цьому суд враховує, що поліція наділена правом встановлювати осіб та їх працевлаштування, а отже даним органом визначено працевлаштування цієї особи саме у Відповідача безпосередньо при вчиненні відповідного порушення. Дійсність даних обставин сторонами не спростована.

Окрім того, колегією суддів враховується, що з довідки від 19 вересня 2025 року за №10/1/4287 вбачається, що Відповідач є власником екскаватора гусеничного рік випуску 2008, заводський номер НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , свідоцтво НОМЕР_3 (том 1, а.с. 123), котрим і здійснено відповідне пошкодження, яке іще раз вказує на підставність звернення Позивача з відповідним позовом саме до Відповідача.

Відтак, з даних доказів слідує, що на земельній ділянці здійснювалися земельні роботи саме на екскаваторі, що належить Відповідачу та працівником на той час Відповідача.

В той же час, суд апеляційної інстанції ще раз наголошує, що з огляду на заперечення Відповідача щодо того, що гр. ОСОБА_1 , який керував трактором та спричинив пошкодження газопроводу немає ніякого відношення до Відповідача, то в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що вказували на звернення Відповідача до правоохоронних органів із заявою про крадіжку екскаватора чи керування ним сторонньою особою під час вчинення відповідної події. В той же час, Відповідач не позбавлений права подати в порядку регресу позов до цієї особи (якщо такі обставини існували).

Окрім того, що до заперечень Відповідача з приводу відсутності доказів чи неправомірного будівництва газопроводу, то колегія суду зауважує, що питання будівництва газопроводу та його відповідності технічним характеристикам не є предметом дослідження в даній справі.

Крім того, в матеріалах справи є робочий проєкт на будівництво підвідного газопроводу з якого вбачається чітке позначення його місцяпроходження (том 1, а.с. 77-88).

Поміж тим, колегією судів враховується, що пунктом 2 Договору передбачено, що орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом ставок площею водного дзеркала 0,3000 Га за межами населеного пункту с. Ревуха на території Летичівської селищної ради ТГ Хмельницького району Хмельницької області, для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей.

Відтак, з огляду на призначення земельної ділянки та предмет Договору оренди постає питання доцільності та необхідності виконання підземних робіт екскаватором біля русла річки.

З досліджених доказів вбачається, що порушення вчинено фізичною особою на екскаваторі, що належить на праві власності Відповідачу (доказів викрадення чи вилучення транспортного засобу матеріали справи не містять) та на земельній ділянці, що орендується Відповідачем на підставі Договору оренди землі.

Що ж до заперечень Відповідача з приводу підсудності даної справи загальним судам, оскільки як доводить Відповідач в даних правовідносинах він виступає саме як фізична особа, то колегія суду зауважує, що відповідно до Витягу з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Маскевич Руслан Станіславович є фізичною особою-підприємцем із відповідними кведами діяльності (том 1, а.с. 30), поміж тим, в графі «номер та дата запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця» - запис відсутній.

Позивачем в підтвердження розміру заподіяних збитків долучено розрахунок витоку природнього газу при аварійному пошкодженні газопроводу з якого вбачається втрати газу за 57 хв., розміром 10679, 01 куб.м. вартістю 289187 грн 59 коп..

В той же час, колегія суду з огляду на заперечення Відповідача щодо відсутності запірної труби, що спричинило тривалість витоку газу, звертає увагу на розрахунок витоку з якого слідує, що термін витоку з моменту пошкодження становить лише 57 хв.

З рахунку на оплату від 31 березня 2025 року слідує, що необлікований об`єм природнього газу становить 289 187 грн 59 коп. (том 1, а.с. 16).

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже тягар доведення обставин, на які посилається сторона в обґрунтування своїх вимог та заперечень, лежить саме на такій особі.

Разом з цим, довести зазначені обставини сторона має доказами, наділеними такими обов`язковими ознаками, як: допустимість, относимість, достовірність та імовірність.

Так, відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини справи, які входять до предмету доказування.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України визначене поняття «допустимість доказів», яке полягає в тому, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Як вказано у статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зважаючи на наведене, Позивачем надано належні, допустимі, достовірні та достатньо вірогідні докази на підтвердження того факту, що йому були завдано шкоди у розмірі 289187 грн 59 коп. внаслідок протиправних дій, що призвели до пошкодження труби та витікання газу.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення 289187 грн 59 коп. визнаються обгрунтованими, а отже в цій частині суд задоволює позовні вимоги.

Дане рішення в цій частині прийнято й місцевим господарським судом, а відтак апеляційний господарський суд залишає судове рішення в цій частині без змін.

Що ж стосується позовних вимог про стягнення шкоди в розмірі 7450 грн згідно Договору підряду та 38333 грн згідно Договору на виконання робіт, а відтак і доводів апеляційної скарги Позивача, то колегія суду зауважує наступне.

Колегією враховується, що у постанові від 28 листопада 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 727/8980/15-ц надала правовий висновок стосовно застосування цих статтей та вказала, що зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду у повному розмірі.

Згідно з пунктами 7.4 та 7.5 постанови від 25 травня 2021 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/11027/18, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, необхідно встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як: неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства; наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що необхідно та невідворотно спричинила шкоду; вина заподіювача шкоди, як суб`єктивного елемента відповідальності, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відтак, відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Безпосередньо відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких віднесені: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Як вказує Позивач в апеляційній скарзі Відповідач не оплатив 7450 грн за проведені ремонтно-відновлювальні роботи по усуненню пошкодження газопроводу, згідно договору підряду №ХмлФ/20/4-Р-ТД-14394/25 від 31 березня 2025 року та 38333 грн по виконанню робіт з пошкодження газопроводу згідно Договору від 31 березня 2025 року на виконання робіт.

При цьому судом апеляційної інстанції враховується, що відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Безпосередньо відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких віднесені: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Враховуючи те, що Позивач просить стягнути 7450 грн майнової шкоди за проведені ремонтно-відновлювальні роботи по усуненню пошкодження газопроводу саме згідно Договору підряду та 45783 грн майнової шкоди по виконанню робіт з пошкодження газопроводу згідно Договору на виконання робіт, то колегія суду з огляду на договірний характер даних правовідносин і встановлення вищеописаних сум в договірному порядку, відмовляє у частині задоволення таких позовних вимог про стягнення майнової шкоди яка є по своїй суті договірним зобов`язанням.

Відповідно колегія суду відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення шкоди в розмірі 7450 грн, згідно Договору підряду та 38333 грн, згідно Договору на виконання робіт, з огляду на не підтвердження позадоговірного характеру заявлених позовних вимог.

Дане рішення в цій частині прийнято й місцевим господарським судом, а відтак апеляційний господарський суд залишає судове рішення і в цій частині без змін.

Північно-західний апеляційний господарський суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі доводи та докази Позивача, Відповідача, як вищевказані, так і інші, наведені у позові та апеляційних скаргах, як кожний окремо, так і, головне, у їх комплексі та сукупності на підтвердження чи непідтвердження стягнення шкоди.

Доводи наведені Позивачем та Відповідачем в апеляційних скаргах колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи та усім вищеописаним в даній постанові.

З огляду на усе вищевикладене, апеляційний господарський суд доходить висновку про часткове задоволення позову щодо стягнення шкоди та задоволення позову лише в частині стягнення 289187 грн 59 коп..

Дане вчинено і місцевим господарським судом, а відтак апеляційний господарський суд залишає оспорюване рішення без змін з огляду на його законність і обгрунтованість, а також те, що при прийнятті даної постанови, Північно західним апеляційним господарським судом не встановлено обставин, що б вказували на необхідність скасування даного рішення (в розумінні частини 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відтак, виносячи дану судову постанову та враховуючи те, що апеляційним господарським судом залишено без задоволення апеляційну скаргу Позивача та апеляційну скаргу Відповідача, апеляційний господарський суд, відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, залишає судовий збір за розгляд апеляційної скарги за Позивачем та Відповідачем.

Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Маскевич Руслана Станіславовича на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11 грудня 2025 року в справі №924/646/25 - залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Хмельницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11 грудня 2025 року в справі №924/646/25 - залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 11 грудня 2025 року в справі №924/646/25 - залишити без змін.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

6. Справу №924/646/25 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови виготовлено 12 березня 2026 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Гудак А.В.