СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Харків Справа № 917/1396/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В.;

за участі секретаря судового засідання Андерс О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі» (вх.№2730П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 25.11.2025 у справі №917/1396/23 (повний текст рішення складено та підписано 27.11.2025 суддею Погрібною С.В. у приміщенні Господарського суду Полтавської області)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі», м.Київ,

до Акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта», м.Кременчук, Полтавська область,

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі» звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» про стягнення 13964736,44 грн заборгованості за договором поставки №19/07/10-1 від 10.07.2019.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором №19/07/10-1 від 10.07.2019 у частині оплати поставленої електричної енергії на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі», що стало підставою для звернення останнього до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 13964736,44 грн.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 25.11.2025 у справі №917/1396/23 у позові відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, господарський суд мотивував його тим, що внаслідок ракетних обстрілів зруйновано промислову інфраструктуру, виробничі потужності нафтопереробного заводу, що призвело до його аварійної зупинки та унеможливило виготовлення нафтопродуктів. Доказами ракетних обстрілів є витяги щодо кримінальних проваджень, порушених за фактами обстрілів. Доказом аварійної зупинки нафтопереробного заводу є наказ ПАТ «Укртатнафта» №100 від 02.04.2022. Відповідно, ракетні обстріли АТ «Укртатнафта» та зруйнування виробничих потужностей нафтопереробного заводу достеменно свідчать про наявність форс-мажорних обставин. У свою чергу, дія форс-мажорних обставин, яка спричинила неможливість виконання зобов`язань у встановлені строки, продовжує ці строки пропорційно на час дії відповідних обставин. Докази припинення дії форс-мажорних обставин у даному випадку у матеріалах справи відсутні. В договорі поставки № 19/07/10-1 від 10.07.2019 відсутня умова про позбавлення права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення про них. Ураховуючи, що строк виконання відповідачем своїх зобов`язань продовжений на час дії форс-мажорних обставин (із врахуванням доказів, які були надані відповідачем на підтвердження наявності форс-мажорних обставин), господарський суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення 13964736,44 грн заборгованості за договором поставки №19/07/10-1 від 10.07.2019 є передчасними, відтак відмовив у задоволенні позову.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі» подав на зазначене рішення до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить це рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що господарський суд дійшов помилкового висновку щодо продовження строку виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати за поставлену електричну енергію на час дії форс-мажорних обставин. Позивач зазначає, що з травня 2020 по липень 2021 року у споживача наявна заборгованість за поставлену електричну енергію за договором, яку він погасив лише частково, отже, заборгованість виникла задовго до настання форс-мажорних обставин. Постачальником разом з актами купівлі-продажу електричної енергії направлялися споживачу фактичні (остаточні) рахунки протягом дії договору. У той же час, з огляду на заборгованість за поставлені електричну енергію, яка розпочалася з травня 2020 року, постачальником було прийнято рішення направити споживачу дублікати фактичних рахунків за період з 01.05.2020 по 31.07.2021. Таким чином, у відповідача виникли грошові зобов`язання за договором на загальну суму ,07 грн, з якої було сплачено лише ,63 грн, водночас, грошові зобов`язання на суму 13964736,44 грн не були виконані у належний строк, який настав задовго до настання форс-мажорних обставин, тому позовні вимоги ТОВ «Юнайтед Енерджі» не є передчасними. Позивач також зауважив, що відповідач тривалий час неухильно дотримувався умов договору та здійснював оплату за виставленими рахунками, однак, не здійснив у повному обсязі погашення заборгованості.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 апеляційну скаргу позивача на рішення Господарського суду Полтавської області від 25.11.2025 у справі №917/1396/23 залишено без руху та встановлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 (з урахуванням ухвали суду від 30.01.2026 про виправлення описки) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі» (вх.№2730П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 25.11.2025 у справі №917/1396/23. Розгляд апеляційної скарги призначено на 19.02.2026 о 12:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду. Встановлено відповідачу строк до 10.02.2026 для подання відзиву на апеляційну скаргу позивача з доказами надсилання копії відзиву скаржнику. Встановлено сторонам строк до 10.02.2026 для подання заяв, клопотань, тощо з доказами їх надсилання іншим учасникам справи.

09.02.2026 через підсистему «Електронний суд» відповідач подав відзив (вх.№1606) на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що апелянт помилково ототожнює період фактичного споживання електричної енергії з юридичним строком настання обов`язку щодо її оплати, що суперечить як положенням договору, так і загальним засадам цивільного законодавства. Рахунки, подані позивачем до матеріалів справи, не містять чітко визначеного строку оплати у формі конкретної календарної дати, що суперечить пункту 5.7 договору та унеможливлює, на думку відповідача, встановити факт прострочення виконання зобов`язання. Як стверджує відповідач, за відсутності в рахунку конкретної дати платежу, строк виконання грошового зобов`язання не може вважатися таким, що настав автоматично з моменту отримання рахунку або закінчення розрахункового періоду. Відповідач не заперечує ані факт поставки електричної енергії в обсягах, зазначених позивачем, ані сам факт наявності заборгованості за певний період часу. Відмова відповідача від негайної оплати спірної суми зумовлена виключно об`єктивною неможливістю виконання зобов`язання внаслідок настання форс-мажорних обставин та посиланням на пряму норму, передбачену пунктом 12.3 договору, яка прямо встановлює відстрочення виконання на період дії непереборної сили.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 заяву представника Акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта», адвоката Михайленко А.М., про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів, задоволено. Ухвалено судове засідання 19.02.2026 о 12:30 год. та усі подальші судові засідання у справі №917/1396/23 проводити за участі представника Акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта», адвоката Михайленко А.М., в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.02.2026 заяву представника Акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта», адвоката Прохоренко Ю.О., про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів, задоволено. Ухвалено судове засідання 19.02.2026 о 12:30 год. та усі подальші судові засідання у справі №917/1396/23 проводити за участі представника Акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта», адвоката Прохоренко Ю.О., в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі», адвоката Виродова А.Ю., про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів, задоволено. Ухвалено судове засідання 19.02.2026 о 12:30 год. та усі подальші судові засідання у справі №917/1396/23 проводити за участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі», адвоката Виродова А.Ю., в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку.

У судове засідання 19.02.2026, яке проходило в режимі відеоконференції, представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити апеляційну скаргу.

Представники відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечували з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи та вимоги сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає таке.

10.07.2019 між ПАТ «Укртатнафта» (постачальник) та ТОВ «Юнайтед Енерджі» (покупець) укладено договір №19/07/10-1 поставки електричної енергії споживачу, відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена у заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору (пункт 3.1 договору).

Для забезпечення безперервного надання послуг з постачання електричної енергії споживачу постачальник зобов`язується здійснювати своєчасну закупівлю електричної енергії в обсягах, що за належних умов забезпечать задоволення попиту на споживання електричної енергії споживачем (пункт 4.1 договору).

Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору (пункт 5.1 договору).

Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії (пункт 5.2 договору).

Інформація про діючу ціну електричної енергії має бути розміщена на офіційному веб-сайті постачальника не пізніше ніж за 20 днів до початку її застосування із зазначенням порядку її формування (пункт 5.3 договору).

Ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни. У випадках застосування до споживача диференційованих цін електричної енергії суми, вказані в рахунках, відображають середню ціну, обчислену на базі різних диференційованих цін (пункт 5.4 договору).

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (пункт 5.5 договору)

Розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок постачальника зі спеціальним режимом використання (пункт 5.6 договору).

Оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем (пункт 5.7 договору).

Згідно з додатком №2 «Комерційна пропозиція» до договору про постачання електричної енергії споживачу №19/07/10-1 від 10.07.2019, у розділі «терміни оплати» сторони погодили, що планові платежі здійснюються на підставі отриманого у постачальника рахунку, у розділі «строк надання рахунку на спожиту енергію та строк його оплати» зазначено, що постачальник до 12 числа включно місяця, наступного за розрахунковим, оформлює акт купівлі-продажу електричної енергії за місяць та в цей же строк надає його споживачу засобами електронного зв`язку на електронну адресу, вказану у заяві-приєднання до умов договору. Разом з актом купівлі-продажу електричної енергії постачальник надає рахунок на оплату за фактично використану енергію. Оплата рахунка за фактично використану електроенергію має бути здійснена споживачем протягом 5 робочих днів від дня його отримання (а.с.27-31, том 1).

Розділом 12 договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Під форс-мажорними обставинами розуміють надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього договору.

Строк виконання зобов`язань за цим договором відкладається на строк дії форс-мажорних обставин.

Сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом чотирнадцяти днів з дня їх виникнення надати підтверджуючі документи щодо їх настання відповідно до законодавства.

Виникнення форс-мажорних обставин не є підставою для відмови споживача від сплати постачальнику за електричну енергію, яка була надана до їх виникнення (пункти 12.1-12.5 договору).

На виконання умов договору №/07/10-1 про постачання електричної енергії споживачу від 10.07.2019 позивачем поставлено відповідачу електричну енергію на суму ,07 грн, що не заперечується відповідачем та підтверджується актами купівлі-продажу, а саме: актом №195 купівлі-продажу електричної енергії від 31.01.2021; актом №452 купівлі-продажу електричної енергії від 28.02.2021; актом №806 купівлі-продажу електричної енергії від 31.03.2021; актом №1261 купівлі-продажу електричної енергії від 30.04.2021; актом №1619 купівлі-продажу електричної енергії від 31.05.2021; актом №2087 купівлі-продажу електричної енергії від 30.06.2021; актом №2495 купівлі-продажу електричної енергії від 31.07.2021; актом №1745 купівлі-продажу електричної енергії від 31.12.2020; актом №1470 купівлі-продажу електричної енергії від 30.11.2020; актом №1172 купівлі-продажу електричної енергії від 31.10.2020; актом №1028 купівлі-продажу електричної енергії від 30.09.2020; актом №928 купівлі-продажу електричної енергії від 31.08.2020; актом №820 купівлі-продажу електричної енергії від 31.07.2020; актом №690 купівлі-продажу електричної енергії від 30.06.2020; актом №579 купівлі-продажу електричної енергії від 31.05.2020; актом №439 купівлі-продажу електричної енергії від 30.04.2020; актом №333 купівлі-продажу електричної енергії від 31.03.2020; актом №181 купівлі-продажу електричної енергії від 29.02.2020; актом №73 купівлі-продажу електричної енергії від 31.01.2020; актом №426 купівлі-продажу електричної енергії від 31.12.2019; актом №283 купівлі-продажу електричної енергії від 30.11.2019; актом №271 купівлі-продажу електричної енергії від 31.10.2019; актом №216 купівлі-продажу електричної енергії від 30.09.2019; актом №157 купівлі-продажу електричної енергії від 31.08.2019 та карткою рахунку №361 за 2019 рік (а.с.36-62, том 1).

Разом з актами купівлі-продажу електричної енергії споживачу направлялися дублікати фактичних рахунків за період: з 01.05.2020 по 31.07.2021, а саме: дублікат рахунку №808 від 31.05.2020, дублікат рахунку №936 від 30.06.2020, дублікат рахунку №1101 від 31.07.2020, дублікат рахунку №1251 від 31.08.2020, дублікат рахунку №1403 від 30.09.2020, дублікат рахунку №1678 від 31.10.2020, дублікат рахунку №1969 від 30.11.2020, дублікат рахунку №2317 від 31.12.2020, дублікат рахунку №272 від 31.01.2021, дублікат рахунку №581 від 28.02.2021, дублікат рахунку №950 від 31.03.2021, дублікат рахунку №1324 від 30.04.2021, дублікат рахунку №1682 від 31.05.2021, дублікат рахунку №2063 від 30.06.2021, дублікат рахунку №2466 від 31.07.2021, картка рахунку №3612 за період 31.12.2019 - 18.04.2023 (а.с.96-116, том 1).

Відповідачем сплачено за електричну енергію ,63 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: платіжна інструкція № від 05.08.2019, платіжна інструкція №31275 від 07.08.2019, платіжна інструкція №31703 від 16.08.2019, платіжна інструкція № від 21.08.2019, платіжна інструкція № від 02.09.2019, платіжна інструкція №32352 від 04.09.2019, платіжна інструкція №32280 від 04.09.2019, платіжна інструкція №32712 від 10.09.2019, платіжна інструкція №00033460 від 30.09.2019, платіжна інструкція № від 01.10.2019, платіжна інструкція № від 01.10.2019, платіжна інструкція № від 31.10.2019, платіжне доручення № від 03.02.2020, платіжне доручення № від 03.03.2020, платіжне доручення № від 16.03.2020, платіжне доручення № від 30.03.2020, платіжне доручення № від 01.04.2020, платіжне доручення № від 01.04.2020, платіжне доручення № від 01.04.2020, платіжне доручення № від 26.05.2020, платіжне доручення № від 26.05.2020, платіжне доручення № від 18.11.2020, платіжне доручення № від 26.11.2020, платіжне доручення № від 26.11.2020, платіжне доручення № від 01.04.2021, платіжне доручення №57852 від 01.04.2021, платіжне доручення №58397 від 08.04.2021, платіжне доручення №58400 від 08.04.2021, платіжне доручення № від 08.04.2021, платіжне доручення № від 08.04.2021, платіжне доручення №60159 від 13.05.2021, платіжне доручення №60429 від 19.05.2021, платіжне доручення № від 19.05.2021, платіжне доручення №60430 від 19.05.2021, платіжне доручення №74706 від 07.02.2022, платіжне доручення №81026 від 07.11.2022, платіжне доручення №78163 від 07.11.2022 (а.с.63-95, том 1).

У зв`язку з несплатою у повному обсязі відповідачем за поставлену за договором електричну енергію станом на час подання позовної заяви (02.08.2023) утворилась заборгованість у розмірі 13964736,44 грн.

Листом за вux.№03/07-3 від 03.07.2023 ТОВ «Юнайтед Енерджі» повідомило ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» про необхідність сплатити заборгованість у розмірі 13964736,44 грн протягом 5 днів з моменту отримання ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» дублікатів фактичних рахунків за період з 01.05.2020 по 31.07.2021 (а.с.117-119, том 1), який відповідач отримав 10.07.2023, що підтверджується матеріалами справи (а.с.120-123, том 1).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

У свою чергу відповідач заперечував проти позову, вважаючи, що позовні вимоги заявлено передчасно: не заперечуючи самого факту поставки електроенергії, відповідач ставить під сумнів правову природу рахунків, з посиланням на відсутність у виставлених рахунках інформації про строки їх оплати, з посиланням на пункт 5.7 договору та на форс-мажорні обставини вважає, що виконання зобов`язання стало неможливим, а відтак строк виконання зобов`язання не настав.

Матеріали справи містять лист Торгово-промислової палати від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань, наказ ПАТ «ТФПНК «Укртатнафта» та наказ про включення відповідача до Переліку підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняються у період воєнного стану (а.с.162-169, том 1).

Також, з матеріалів справи убачається, що 23.05.2024 ПАТ «Укртатнафта» змінило найменування на Акціонерне товариство «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (далі АТ «Укртатнафта»).

Відмовляючи у задоволенні позову, господарський суд виходив з того, що ракетні обстріли АТ «Укртатнафта» та руйнування виробничих потужностей нафтопереробного заводу достеменно свідчать про наявність форс-мажорних обставин, що спричинило неможливість виконання зобов`язань у встановлені строки, тому ці строки продовжуються пропорційно на час дії відповідних обставин, відтак, позовні вимоги про стягнення 13964736,44 грн заборгованості за договором поставки №19/07/10-1 від 10.07.2019 є передчасними.

Надаючи власну правову оцінку обставинам справи, апеляційний господарський суд зазначає таке.

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. В силу положень статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 610, 612 Цивільного кодексу України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 617 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Між сторонами у справі виникли правовідносини за договором поставки, до яких, в силу Цивільного кодексу України, застосовуються положення про купівлю-продаж.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець - прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (ст.656 Цивільного кодексу України).

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом (ст.633 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена, виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частина 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» містить невичерпний перелік обставин, що можуть бути визнані форс-мажором (обставинами непереборної сили), до яких належить у тому числі військові дії.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності судам необхідно встановити, які саме зобов`язання за договором були порушені/невиконані та причину такого невиконання.

У пункті 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за конкретних умов господарської діяльності.

Тобто ознаками форс-мажорних обставин є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність (подібні за змістом висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/7495/16).

У постанові Верховного Суду від 02.04.2024 у справі №910/9226/23 сформульовано такі загальні висновки щодо застосування положень статті 617 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 218 Господарського кодексу України та статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні:

«Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести».

Аналогічний висновок викладено в пункті 38 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20.

Разом з тим, форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тобто мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність (схожий правовий висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 30.11.2021 у справі №913/785/17, від 25.01.2022 у справі №904/3886/21, від 30.05.2022 у справі №922/2475/21, від 31.08.2022 у справі №910/15264/21).

При цьому у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 зазначено, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

У постанові від 31.08.2022 у справі №910/15264/21 Верховний Суд виснував, що між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

Посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17, від 30.11.2021 у справі №913/785/17, від 07.06.2023 у справі №906/540/22).

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу".

Схожі за змістом правові висновки викладено також у постанові Верховного Суду від 25.06.2024 у справі № 904/4103/23.

Слід також зазначити, що Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 (пункти 75-77) виснувала:

«Тобто сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Звідси Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі №905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу».

Аналогічні за змістом висновки щодо оцінки судом сертифіката торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, містяться також у постанові Верховного Суду від 25.06.2024 у справі №904/4103/23.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Господарський суд, досліджуючи обставини справи та зміст спірних правовідносин, зазначив, що у період після 24.02.2022 відбувся вплив обставин (військової агресії) на господарську діяльність відповідача, як наслідок, це зумовило неможливість належного виконання договірних зобов`язань, у зв`язку з чим строки виконання договірних зобов`язань продовжуються пропорційно на час дії відповідних обставин.

Як свідчать матеріали справи, на підтвердження форс-мажорних обставин відповідачем надано лист Торгово-промислової палати від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань, наказ ПАТ «ТФПНК «Укртатнафта» та наказ про включення відповідача до Переліку підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняються у період воєнного стану (а.с.162-169, том 1)

Колегія суддів зазаначає, що військові дії, які наразі відбуваються на території нашої країни дійсно є загальновизнаною обставиною непереборної сили, що, зокрема, засвідчила Торговельно-промислова палата України (далі ТПП України) у своєму загальному офіційному листі від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що ТПП України листом від 28.02.2022 N2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія РФ проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). Проте вказаний лист ТПП України адресований «Всім, кого це стосується», тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.

Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 у справі №906/540/22 зазначив, що лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин. Саме суд на підставі наявних у матеріалах доказів повинен встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Відповідно до абзацу 3 частини 3 ст.14 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» ТПП засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб. Згідно з частиною 1 ст.14-1 зазначеного Закону ТПП та уповноважені нею регіональні ТПП засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини.

Колегія суддів зазначає, що лист ТПП України не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 29.06.2023 у справі №922/999/22, яка в силу вимог частини 4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України ураховується апеляційним господарським судом.

Введення воєнного стану на території України може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення умов договору, однак, між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник господарських правовідносин.

Одне лише передбачене законом віднесення введення воєнного стану до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що відповідна обставина унеможливлює виконання конкретного договору.

Отже, сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести.

Так, сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом. При цьому наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» шляхом видачі сертифіката.

Матеріали справи не містять сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), який засвідчує настання форс- мажорних обставин саме для відповідача у цій справі №917/1396/23 за його зверненням.

Крім наявності обставин непереборної сили, для звільнення від відповідальності за повне чи часткове невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе за договором зобов`язань відповідач має довести, що саме введення воєнного стану стало причиною неможливості виконання ним обов`язків по оплаті поставленого товару (електричної енергії).

Однак у даному випадку відповідач не надав жодних доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між введенням в Україні воєнного стану та невиконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки електричної енергії за період з 01.05.2020 по 31.07.2021, тобто до початку обставин непереборної сили, на які посилається відповідач.

Вказані обставини безпідставно не взято до уваги судом першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору №/07/10-1 про постачання електричної енергії споживачу від 10.07.2019 позивачем поставлено відповідачу електричну енергію на суму ,07 грн за період з серпня 2019 року по липень 2021 року.

Відповідачем сплачено за електричну енергію ,63 грн, при цьому останній платіж був здійснений 07.11.2022.

У зв`язку з несплатою у повному обсязі відповідачем за поставлену за договором електричну енергію станом на час розгляду справи наявна заборгованість відповідача у розмірі 13964736,44 грн за електричну енергію, поставлену у липні 2021 року.

Листом за вux.№03/07-3 від 03.07.2023, який відповідач отримав 10.07.2023, ТОВ «Юнайтед Енерджі» повідомило ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» про необхідність сплатити заборгованість у розмірі 13964736,44 грн протягом 5 днів з моменту отримання ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» дублікатів фактичних рахунків за період з 01.05.2020 по 31.07.2021.

Також судова колегія зазначає, що відповідачем не заперечується та обставина, що ним частково здійснювалась оплата за поставлену електроенергію в спірний період, тобто за період дії, як вважає відповідач, «форс-мажорних обставин», що свідчить про суперечливість поведінки відповідача.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача, що за відсутності у направлених позивачем рахунках конкретної дати платежу, строк виконання грошового зобов`язання не може вважатися таким, що настав автоматично з моменту отримання рахунку або закінчення розрахункового періоду та зазначене унеможливлює, на думку відповідача, встановити факт прострочення виконання зобов`язання, оскільки згідно з додатком №2 «Комерційна пропозиція» до договору про постачання електричної енергії споживачу №19/07/10-1 від 10.07.2019, у розділі «терміни оплати» сторони погодили, що планові платежі здійснюються на підставі отриманого у постачальника рахунку, у розділі «строк надання рахунку на спожиту енергію та строк його оплати» зазначено, що постачальник до 12 числа включно місяця, наступного за розрахунковим, оформлює акт купівлі-продажу електричної енергії за місяць та в цей же строк надає його споживачу засобами електронного зв`язку на електронну адресу, вказану у заяві-приєднання до умов договору. Разом з актом купівлі-продажу електричної енергії постачальник надає рахунок на оплату за фактично використану енергію. Оплата рахунка за фактично використану електроенергію має бути здійснена споживачем протягом 5 робочих днів від дня його отримання.

Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження існування обставин, які об`єктивно унеможливлювали належне виконання договірних зобов`язань відповідачем щодо оплати електричної енергії, поставленої за укладеним між сторонами договором, у період з серпня 2019 року по липень 2021 року.

Водночас, у пункті 12.5 договору сторони погодили, що виникнення форс-мажорних обставин не є підставою для відмови споживача від сплати постачальнику за електричну енергію, яка була надана до їх виникнення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок господарського суду про відсутність передбачених законом підстав для стягнення заборгованості за договором у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин є безпідставним, та таким, що не відповідає усталеним правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду.

Колегія суддів зазначає, що посилання відповідача на форс-мажорні обставини, пов`язані зі збройною агресією РФ проти України, у даному випадку є необгрунтованими, відтак, не можуть бути підставою для відмови у стягненні грошових коштів у сумі 13964736,44 грн.

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушення зобов`язання - це його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. За частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, установлений договором або законом.

Ураховуючи відсутність доказів належного виконання відповідачем умов договору, строк виконання грошового зобов`язання за яким настав, колегія суддів дійшла висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 13964736,44 грн за договором №19/07/10-1 про постачання електричної енергії споживачу від 10.07.2019.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За наведених обставин, у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення господарського суду про задоволення позовних вимог у розумінні положень статей 86 і 236 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення; у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-6 частини першої цієї статті.

Згідно з пунктом 4 частини 1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене, оскаржуване рішення Господарського суду Полтавської області від 25.11.2025 у справі №917/1396/23 про відмову у задоволенні позовних вимог не можна вважати законним, обґрунтованим, ухваленим при повному дослідженні обставин справи, наданні їм належної і об`єктивної оцінки, з дотриманням норм матеріального права, що є підставою його скасування та прийняття нового рішення про задоволення позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат у вигляді судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, керуючись статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про покладення цих витрат на відповідача.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі» задовольнити.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 25.11.2025 у справі №917/1396/23 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова компанія «Укртатнафта» (39609, м.Кременчук, Полтавська область, вул.Свіштовська, 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджи» (01010, м.Київ, вул.Левандовска, б.8А, нежиле приміщення 1-8, груп.прим.10) 13964736,44 грн заборгованості, 209471,05 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 251365,26 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 02.03.2026.

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя В.В. Лакіза