УХВАЛА

16 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 638/6073/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О.А. - головуючий, Баранець О.М., Мамалуй О.О.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Фізичної особи - підприємця Калініченка Олега Ігоровича

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.01.2026

(головуючий - Слободін М.М., судді Гребенюк Н.В., Шутенко І.А.)

та рішення Господарського суду Харківської області від 24.11.2025

(суддя - Хотенець П.В.)

у справі №638/6073/23

за позовом ОСОБА_1

до Фізичної особи - підприємця Калініченка Олега Ігоровича

про стягнення 410 107,13 грн,

ВСТАНОВИВ:

У 2023 році Погорілий Іван Володимирович звернувся до суду з позовом до Фізичної особи - підприємця Калініченко Олега Ігоровича про стягнення, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, забезпечувального платежу у розмірі 259 500,00 грн, 3% річних за період з 09.12.2021 до 19.05.2023 у розмірі 26 720,17 грн та суму інфляційного збільшення за період з 09.12.2021 до 19.05.2023 у розмірі 123 886,96 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 24.11.2025 у справі №638/6073/23, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.01.2026, позов задоволено повністю.

26.02.2026 Фізична особа - підприємець Калініченко Олег Ігорович звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 та рішення Господарського суду Харківської області від 24.11.2025 у справі №638/6073/23 разом з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Фізичної особи - підприємця Калініченка Олега Ігоровича, Суд дійшов висновку, що слід відмовити у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, передбачених підпунктами "а-г" цієї норми.

За змістом ч. 7 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 року встановлений у розмірі 2684,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 163 ГПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у справі №638/6073/23 є стягнення 410 107,13 грн, тобто ціна позову є меншою за п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 2023 рік - 1 342 000,00 грн), тому в розумінні ГПК України судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пп. "а-г" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Водночас у п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України передбачено випадки наявності підстав для перегляду в касаційному порядку судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Разом з тим, скаржник у касаційній скарзі зазначає про наявність підстав для перегляду у касаційному порядку оскаржуваних судових рішень, що передбачена пп. "в" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України. Необхідність відкриття касаційного провадження обґрунтовує тим, що справа має виняткове значення для скаржника. Вказує, що скаржник є суб`єктом господарювання, для якого передача нерухомого майна в оренду є основним видом підприємницької діяльності. Суд першої та апеляційної інстанції прямо визнав договір оренди таким, що не виконувався сторонами і на цьому декілька разів наголосив в оскаржуваному судовому рішенні. Окрім цього, суд вказав, що забезпечувальний платіж не набув забезпечувальної функції. Це створило для скаржника ризик системного порушення його майнових інтересів у майбутніх правовідносинах. Суд фактично позбавляє забезпечувальний платіж його правової природи як способу забезпечення виконання зобов`язань та формує стан правової невизначеності. Окрім того зазначає, що справа становить значний суспільний інтерес, оскільки її вирішення виходить за межі приватного спору між сторонами та стосується принципових засад функціонування орендних відносин у сфері господарської діяльності.

Проте Суд вважає, що посилання скаржника, що справа №638/6073/23 має виняткове значення для скаржника визнаються необґрунтованими, оскільки вищевказані доводи зводяться до незгоди із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій і в цілому до заперечення результату розгляду справи, що не може свідчити про винятковість справи для скаржника та значний суспільний інтерес.

Суд зазначає, що незгода із рішеннями судів попередніх інстанцій не свідчить про їх незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь скаржника є звичайним передбачуваним процесом.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Таким чином, у Верховного Суду є право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у ч. 1 ст. 293 ГПК України, і це повністю узгоджується з положеннями ст. 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

Оскільки предметом спору у справі №638/6073/23 є стягнення грошової суми, що є меншою, ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а в касаційній скарзі не наведено іншого обґрунтування щодо наявності підстав, передбачених пп. "а-г" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, то касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Калініченка Олега Ігоровича подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Враховуючи вищевикладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фізичної особи - підприємця Калініченка Олега Ігоровича на постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 та рішення Господарського суду Харківської області від 24.11.2025 у справі №638/6073/23 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 293 ГПК України.

Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження не розглядається.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1.Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фізичної особи - підприємця Калініченка Олега Ігоровича на постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 та рішення Господарського суду Харківської області від 24.11.2025 у справі №638/6073/23.

2.Копії ухвали надіслати учасникам справи.

3.Надіслати скаржнику касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами. Копію касаційної скарги залишити у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.А. Кролевець

Судді О.М. Баранець

О.О. Мамалуй