УХВАЛА

27 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 908/2986/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратової І. Д. - головуючої, суддів: Вронської Г. О., Губенко Н. М.,

за участю секретаря судового засідання - Гнідобор А. В.,

за участю представника позивача - Бабенка А. І. (у порядку самопредставництва),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк"

на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.03.2025

(суддя Педорич С. І.)

та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 15.10.2025

(головуючий - Парусніков Ю. Б., судді: Верхогляд Т. А., Іванов О. Г.)

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк"

до відповідачів:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравто-Плюс",

2) ОСОБА_1 ,

3) ОСОБА_2

про стягнення коштів у сумі 7 931 008,85 грн.

Короткий зміст позовних вимог

1. Публічне акціонерне товариство акціонерного банку "Укргазбанк" (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравто-Плюс" (далі - Товариство), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 7 931 008,85 грн, з яких: 7 144 914,78 грн прострочений кредит, 245 678,71 грн прострочені проценти, 540 415,36 грн компенсаційні проценти ФРП.

2. На обґрунтування позовних вимог Банк послався на неналежне виконання Товариством зобов`язань за кредитним договором від 03.06.2021 № 1041/2021/ЗОД-МСБ-К та невиконання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зобов`язань за договорами поруки, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

3. 03.06.2021 Банк і Товариство уклали договір № 1041/2021/ЗОД-МСБ-К про приєднання до Правил надання кредитів клієнтам мікро-, малого та середнього бізнесу за державною програмою "доступні кредити 5-7-9 %" (далі - Правила). До цього договору уклали також додаткові угоди.

4. Банк надав позичальнику кредит у розмірі 8 250 000 грн строком до 02.06.2026 зі сплатою 9 % річних (компенсаційна процентна ставка), що переглядається щоквартально відповідно до умов програми. У разі недотримання умов договору застосовується базова ставка індекс UIRD3m + 6 процентних пунктів, збільшена на 5 пунктів при простроченні.

5. 04.06.2021 кредитні кошти перераховані на придбання будівлі автомобільного центру у м. Запоріжжі, на вул. Академіка Амосова, 111, що підтверджується меморіальним ордером № ТR.18468884/134029/11966.

6. У пунктах 11.8, 16 договору передбачений обов`язок позичальника на вимогу Банку у випадках, визначених пунктом 4.3.3 Правил, достроково повернути кредит і сплатити нараховані проценти за користування кредитними коштами. Інші умови надання кредитних коштів не врегульовані цим договором, а визначалися положеннями Правил.

7. Пункт 1.1 Правил встановлює, що вони регулюють правовідносини між банком та позичальником протягом строку дії кредитного договору, а відповідно до пунктів 1.2 та 1.3 Правил підписанням договору про приєднання позичальник підтверджує свою повну обізнаність, безумовну згоду з усіма умовами Правил, приєднання до них і прийняття на себе всіх прав та обов`язків, передбачених договором про надання кредиту.

8. Підпункти 4.2.2 та 4.2.3 Правил покладають на позичальника обов`язок своєчасно й повністю повернути отриману суму кредиту, сплатити проценти за користування коштами та встановлені комісії.

9. Пункт 4.3.3 Правил надає Банку право вимагати дострокового повного виконання зобов`язань позичальником, серед яких сплата нарахованих процентів у разі порушення ним строків повернення кредиту (чи його частини) або сплати процентів.

10. 03.06.2021 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали договори поруки № 1041/2021/ЗОД-МСБ-К-П1 і № 1041/2021/ЗОД-МСБ-К-П2, зобов`язавшися солідарно відповідати з позичальником за виконання зобов`язань за кредитом і протягом двох банківських днів з моменту отримання письмової вимоги Банку сплатити заборгованість позичальника (пункти 2.2 договорів).

11. 27.10.2022 Банк направив Товариству письмову вимогу № 172/25529/2022 про дострокове погашення кредиту протягом 30 днів, а 02.10.2024 - вимоги поручителям про сплату боргу, які залишені без задоволення.

12. Доказів погашення заборгованості відповідачі не надали, а тому Банк звернувся до суду з цим позовом, заявивши про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 7 144 914,78 грн, 245 678,71 грн прострочені проценти, 540 415,36 грн компенсаційні проценти ФРП. При цьому проценти у сумі 81 372,59 грн нарахував за листопад місяць 2022 року, тобто після пред`явлення вимоги від 27.10.2022 про дострокове погашення кредиту.

13. Товариство зі свого боку заперечувало проти нарахування Банком процентів за листопад 2022 року після направлення ним вимоги від 27.10.2022 про дострокове погашення кредиту.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

14. 04.03.2025 Господарський суд Запорізької області ухвалив рішення, залишене без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 15.10.2025, про часткове задоволення позову, присудив до стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача суму основної заборгованості у розмірі 7 144 914,78 грн і проценти за користування Товариством кредитними коштами у сумі 704 721,48 грн, а всього 7 849 636,26 грн, тоді як у частині стягнення процентів за користування Товариством кредитними коштами за листопад 2022 року у розмірі 81 372,59 грн відмовив.

15. Відмова судів у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування Товариством кредитними коштами у розмірі 81 372,59 грн мотивована тим, що цю суму процентів Банк нарахував за листопад 2022 року після направлення ним Товариству у порядку, передбаченому частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), вимоги від 27.10.2022 про дострокове погашення кредиту. Але з направленням цієї вимоги строк виконання основного зобов`язання за договором припинився і відповідно Банк втратив право нараховувати проценти, обумовлені договором, так як проценти сплачуються лише за період користування кредитом.

16. Послалися при цьому на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, згідно з якою після спливу строку кредитування або пред`явлення кредитором згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України вимоги про дострокове повернення кредиту право банку нараховувати договірні проценти припиняється, а подальший захист його прав забезпечується застосуванням положень частини другої статті 625 ЦК України шляхом нарахування інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

17. Суди спростували посилання Банку на те, що подія припинення зобов`язань настає лише через 30 днів після направлення вимоги на тій підставі, що така відстрочка визначає лише граничний строк виконання боржником обов`язку, а не продовжує дію кредитного договору у частині нарахування процентів. Виснували, що направлення Банком 27.10.2022 вимоги про дострокове повернення кредиту у порядку частини другої статті 1050 ЦК України є моментом, з якого припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, оскільки згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, від цієї дати змінюється правова природа зобов`язання і воно переходить у стадію охоронних правовідносин.

Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги

18. Банк у касаційній скарзі просить скасувати ці судові рішення у частині відмови у позові про стягнення процентів у розмірі 81 372,59 грн й ухвалити нове рішення про задоволення позову у цій частині. На обґрунтування підстави касаційного оскарження послався на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

19. На переконання Банку, суди неправильно застосували норми статей 1048, 1050 ЦК України і не врахували висновки щодо їх застосування, викладені у подібних правовідносинах у постановах Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.09.2020 у справі № 916/4693/15, Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 552/1423/21, а також постанові Верховного Суду України від 09.11.2016 у справі № 6-2251цс16.

20. Банк вважає, що суди неправильно визначили моментом припинення нарахування процентів вимогу від 27.10.2022, позаяк згідно з умовами кредитного договору та пунктом 5.4.2. Правил кредитування подія припинення зобов`язань настає через 30 календарних днів від дати пред`явлення вимоги, тобто не раніше 26.11.2022. До того ж у вимозі від 27.10.2022 Банк надав Товариству строк для дострокового погашення кредиту протягом 30 днів.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

21. Відзиву на касаційну скаргу від інших учасників справи не надійшло.

Позиція Верховного Суду

22. Оскільки Банк оскаржив судові рішення лише у частині відмови йому у позовній вимозі про стягнення процентів за користування Товариством кредитними коштами у розмірі 81 372,59 грн, нарахованих за листопад 2022 року, то їх касаційний перегляд з огляду на положення статті 300 ГПК України здійснюється лише у цій частині.

23. Суди виснували, що нарахування процентів за користування Товариством кредитними коштами припинилося у момент пред`явлення Банком вимоги про дострокове погашення кредиту і відмовили Банку у стягненні цих процентів, які він нарахував за період після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту до настання 30-денного строку, визначеного Банком у цій вимозі для погашення заборгованості.

24. На думку Банку, суди попередніх інстанцій помилково застосували до спірних правовідносин правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанова від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, адже він вважає, що пред`явлення Товариству вимоги про дострокове погашення кредиту не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін за цим договором та не позбавляє Банк права на отримання належних йому процентів за користування кредитом до повного погашення заборгованості, позаяк у цій вимозі йдеться про 30 днів, які Банк надав Товариству строк для погашення боргу.

25. За змістом частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) надає позичальникові грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, установлених договором, а останній повертає їх та сплачує проценти.

26. Частина перша статті 1048 цього ж Кодексу передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

27. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України обов`язком позичальника є повернення позикодавцеві позики у строк і в порядку, встановлені договором, а частина перша статті 1050 цього ж Кодексу обумовлює обов`язок позичальника сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу у разі несвоєчасного повернення суми позики.

28. За частиною ж другою статті 1050 ЦК України якщо договором установлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу.

29. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13 виснувала про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

30. У постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тож Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом. Подібні правові висновки викладені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц.

31. Як установили суди попередніх інстанцій у цій справі, Банк використав своє право вимагати дострокового повернення кредиту позичальником. Строк кредитування позичальника є таким, що закінчився, як і його право законно користуватися позиченими коштами. Тож вимогу Банку про стягнення процентів за користування кредитом після пред`явлення ним вимоги Товариству про дострокове повернення кредиту суди відхилили.

32. У постанові від 18.09.2020 у справі № 916/4693/15, на яку послався скаржник у касаційній скарзі, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду виснував про те, що: "пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку частини другої статті 1050 ЦК України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав. При цьому у разі пред`явлення до позичальника вимоги в порядку частини другої статті 1050 ЦК України право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припиняється, а кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, змінив порядок і строк його виконання, припинив подальше кредитування позичальника, змінив строк дії кредитної лінії та термін повернення кредиту".

33. Банк вважає, що саме цей висновок не врахували суди попередніх інстанцій, визначивши моментом припинення нарахування процентів вимогу від 27.10.2022, позаяк наполягає на тому, що згідно з умовами кредитного договору та пунктом 5.4.2. Правил кредитування подія припинення зобов`язань настає через 30 календарних днів від дати пред`явлення вимоги. До того ж у вимозі від 27.10.2022 Банк надав Товариству строк для дострокового погашення кредиту протягом 30 днів.

34. Натомість, суди правильно виснували, що установлений Банком Товариству у вимозі від 27.10.2022 строк протягом 30 днів є граничним строком виконання боржником обов`язку щодо погашення кредиту, тоді як нарахування процентів повністю і остаточно припиняється у день пред`явлення вимоги про дострокове його погашення.

35. До того ж посилання Банку на те, що суди не врахували висновку Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеного у постанові від 18.09.2020 у справі № 916/4693/15 не спростовують правильних висновків судів у цій справі, позаяк у справі № 916/4693/15 суд касаційної інстанції вирішував питання правової природи процентів, на нарахування яких має право кредитор у порядку частини другої статті 1050 ЦК України за користування кредитом, та процентів, обумовлених частиною другою статті 625 ЦК України, що нараховуються за прострочення виконання грошового зобов`язання.

36. У справі № 916/4693/15, серед іншого, банк заявляв вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами, нарахованих за період з 15.07.2014 по 02.11.2015, тоді як вимога банку про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором не пізніше 10 робочих днів з дня відправлення цієї вимоги-повідомлення надіслана на адресу відповідача 23.06.2015, а отримана останнім 07.07.2015.

37. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.09.2020 у справі № 916/4693/15 виснував, що у цих правовідносинах права та інтереси банку забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

38. Тому скасував судові рішення судів попередніх інстанцій і направив справу на новий розгляд до місцевого господарського суду у частині позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитною лінією, позаяк суди попередніх інстанцій дійшли передчасних висновків щодо розміру заборгованості по відсоткам за користування кредитом та періоду їх нарахування. Зокрема, вказівки суду касаційної інстанції зводилися до того, що суди не надали належної правової оцінки повідомленню-вимозі банку від 23.06.2015, надісланому позичальнику, не встановили, як змінилися умови виконання основного зобов`язання позичальника за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом за зазначеним повідомленням-вимогою банку, зокрема, як змінилися строк дії кредитної лінії, термін повернення кредиту, строк дії договору, у який строк та до якого терміну позичальник мав виконати свої зобов`язання з повернення повної суми заборгованості за кредитним договором за цим повідомленням-вимогою та чи закінчився та якщо закінчився, то коли, строк кредитування, тобто строк протягом якого позичальник законно користувався позиченими коштами та мав сплачувати відсотки за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору та частини першої статті 1048 ЦК України, а з якого моменту розпочав свій перебіг строк протиправного користування позичальником кредитними грошовими коштами, яке підпадає під дію положень статті 625 ЦК України. Тобто не з`ясували з урахуванням повідомлення-вимоги, з якого моменту підлягають нарахуванню передбачені частиною другою статті 625 ЦК України суми та чи підлягають застосуванню до спірних правовідносин положення цієї норми, які регламентують наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання та підлягають застосуванню до спірних правовідносин, з огляду на заявлені банком позовні вимоги.

39. При цьому, ухвалюючи постанову у справі № 916/4693/15, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду застосував висновки Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, у якій Велика Палата Верховного Суду звернулася до своїх же висновків, викладених у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, про те, що "право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відтак Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом".

40. У постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за користування кредитом, сформульованого у названих вище постановах Великої Палати Верховного Суду.

41. Вищевикладеним спростовуються аргументи Банку про помилкове застосування судами попередніх інстанцій висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, а також його твердження про невідповідність їх висновків правовій позиції Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.09.2020 у справі № 916/4693/15, правовідносини у якій неподібні до правовідносин у цій справі, оскільки суд касаційної інстанції вирішував питання щодо обґрунтованості нарахування банком процентів за користування кредитними коштів до моменту погашення відповідачем боргу і виснував про їх правову природу, обумовлену частиною другою статті 625 ЦК України. Тобто висновки суду касаційної інстанції зроблені у справі за інших фактичних обставин.

42. У справі, що розглядається, Банк у касаційній скарзі також послався на те, що суди попередніх інстанцій не врахували такого висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 09.11.2016 у справі № 6-2251цс16: "Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов".

43. Разом з тим, колегія суддів установила, що справжній зміст цього висновку Верховного Суду України у постанові від 09.11.2016 у справі № 6-2251цс16 є таким: "Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені,кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги".

44. Тож скаржник у касаційній скарзі неправильно процитував висновок Верховного Суду України, тоді як судові рішення попередніх інстанцій у справі, що розглядається, відповідають справжньому висновку суду касаційної інстанції.

45. Крім того Банк у касаційній скарзі (абзаци 3-6 сторінки 7) послався на те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 17.06.2020 у справі № 552/1423/21. Утім колегія суддів установила відсутність цієї постанови у Єдиному реєстрі судових рішень, тоді як у ньому міститься постанова від 20.12.2021 у справі № 552/1423/21, у якій вирішувався спір з неподібними правовідносинами, зокрема, йшлося про вилучення банком у фізичної особи квартири внаслідок прострочення нею погашення заборгованості за договором фінансового лізингу.

46. Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що підставою для касаційного оскарження, визначеною пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

47. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц також зазначала, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ.

48. Наведені Банком доводи про неврахування судами попередніх інстанцій у цій справі висновків, викладених у постановах суду касаційної інстанції, перелік яких зазначений у пункті 19 цієї ухвали, щодо інакшого застосування статей 1048, 1050 ЦК України, ніж у справі, що розглядається, підтвердження не знайшли, адже правовідносин у справах не є подібними з огляду на критерії подібності, визначені у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, й у них вирішувалися різні питання.

49. Оскільки правовідносини у наведених скаржником справах не є подібними до правовідносин у цій справі і відповідно висновки суду касаційної інстанції у них не є застосовними до цієї справи, то касаційне провадження у цій справі слід закрити.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

50. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Судові витрати

51. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника та не підлягає поверненню відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.03.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 15.10.2025 у справі № 908/2986/24 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуюча І. Кондратова

Судді Г. Вронська

Н. Губенко