ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2026 р. Справа№ 910/7793/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Ткаченка Б.О.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання : Гончаренка О.С.

за участю представників сторін

від позивача: Сондей Я.А.

від відповідача: Смирнова К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу в режимі відеоконференції Акціонерного товариства «Чернівціобленерго»

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2025, повний текст якого складений 01.09.2025,

у справі № 910/7793/25 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Чернівціобленерго»

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про відшкодування шкоди у розмірі 510 890 грн 39 коп

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство «Чернівціобленерго» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - відповідач) про відшкодування шкоди у розмірі 510 890,39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для відшкодування шкоди, у зв`язку з непідняттям впродовж 2024 року тарифів на послугу з розподілу електричної енергії, до структури яких входять витрати за вищеозначеним договором.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.09.2025 у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про відшкодування шкоди у розмірі 510 890,39 грн відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд зазначив, що грошові кошти у загальному розмірі 510 890,39 грн були сплачені Акціонерним товариством «Чернівціобленерго» на виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 29.01.2025 у справі №926/2376/24, у зв`язку з неналежним виконанням останнім умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0517-02041-ПП від 01.01.2024, укладеного між Акціонерним товариством «Чернівціобленерго» та Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго».

При цьому, суд звернув увагу, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що неналежне виконання позивачем його зобов`язань за договором про надання послуг з передачі електричної енергії №0517-02041-ПП від 01.01.2024 відбулось саме внаслідок неприйняття рішення відповідачем про встановлення економічно обґрунтованих тарифів на розподіл електричної енергії для Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» у 2024 році. Так, вказані обставини не були встановлені під час розгляду справи №926/2376/24 Господарським судом Чернівецької області та справи №600/2903/24-а Сьомим апеляційним адміністративним судом.

Крім того, такі обставини й не встановлені Господарським судом міста Києва під час розгляду даної справи, а тому суд першої інстанції дійшов до висновку про недоведеність позивачем наявності причинно - наслідкового зв`язку між протиправною бездіяльністю відповідача та сплатою позивачем грошових коштів на виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 29.01.2025 у справі №926/2376/24.

Також суд звернув увагу, що ст. 1191 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач, не передбачено право юридичної особи звертатися до державного органу з правом зворотної вимоги (регресу), у зв`язку з виконанням останнім своїх владних управлінських функцій, а тому посилання позивача щодо наявності право регресу є необґрунтованим.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що при зверненні до суду з вказаним позовом позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності всіх елементів складу правопорушення (протиправність поведінки, шкода, причинний зв`язок між ними, вина заподіювача шкоди) для застосування такої міри деліктної відповідальності, як відшкодування шкоди. При цьому, суд зазначив, що оскільки позивачем не доведено наявності всіх елементів складу правопорушення, судом не перевіряється обґрунтованість заявленої до стягнення суми відшкодування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство «Чернівціобленерго» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2025 у справі № 910/7793/25 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт наголошує, що суд першої інстанції припустився суттєвих помилок у застосуванні матеріального та процесуального права; не врахував преюдиційні факти, не дослідив положення спеціального законодавства; не надав належної оцінки доказам та дійшов хибного висновку про відсутність причинно-наслідкового зв`язку. У свою чергу, апелянт вважає, що встановлені обставини доводять наявність усіх елементів складу правопорушення, зокрема: протиправної бездіяльності НКРЕКП, завдання майнової шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції було проігноровано наведені обставини, фактично нівельовано значення вищезазначеної постанови апеляційного адміністративного суду. Висновки адміністративного суду були помилково розцінені як виключно правова оцінка обставин, водночас, суд безпідставно проігнорував встановлений факт «бездіяльності» НКРЕКП. Апелянт вважає, що такий підхід суперечить положенням ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду в іншій справі, що набрало законної сили, є преюдиційними та не потребують додаткового доказування.

Скаржник також зазначає, що для АТ «Чернівціобленерго» сплата інфляційних втрат та трьох процентів річних у розмірі 510 890,39 грн не є проявом звичайної господарської діяльності чи передбачених тарифною структурою витрат. Вказані суми становлять реальну шкоду, оскільки: вони безпосередньо зменшили активи Товариства; не передбачалися чинними тарифами на розподіл електричної енергії, затвердженими НКРЕКП; виникли виключно внаслідок неможливості виконання грошових зобов`язань перед ПрАТ «НЕК «Укренерго» у визначені договором строки. Апелянт зауважує, що причиною прострочення зобов`язань АТ «Чернівціобленерго» стало те, що діючі у 2024 році тарифи на розподіл електричної енергії не врахували підвищення тарифів на послуги з передачі електроенергії, встановлені для НЕК «Укренерго». Так, апелянт зазначає, що фактична вартість послуг передачі у 2024 році становила 528,57 грн/МВт·год, водночас, тарифна структура, затверджена для Товариства, виходила з вартості 441,15 грн/ МВт·год. Це, на його думку, призвело до утворення дефіциту коштів у розмірі 20 920 тис. грн, що унеможливило своєчасні розрахунки з НЕК «Укренерго».

Таким чином, апелянт вважає, що утворюється чіткий причинно-наслідковий зв`язок: бездіяльність НКРЕКП щодо своєчасного та належного встановлення економічно обґрунтованих тарифів (постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2025 у справі №600/2903/24- а); дефіцит тарифного доходу (сума недоотриманого доходу становить 406 133,34 тис. грн (без ПДВ), згідно акту від 27.03.2025 року №76, складеного за результатами проведення планової перевірки НКРЕКП за 2024 рік), у подальшому неможливість виконання грошових зобов`язань перед контрагентом, далі ухвалення судового рішення про стягнення інфляційних втрат та 3% річних (рішення Господарського суду Чернівецької області від 29.01.2025 у справі №926/2376/24), що потягло за собою реальні збитки Товариства у розмірі 510 890,39 грн.(платіжні інструкції кредитового переказу №4643 від 25.02.2025, №4642 від 25.02.2025, №5419 від 25.03.2025, №6248 від 28.04.2025).

Також апелянт вказує, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади та її посадових осіб до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу (посадової особи), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Таким чином, апелянт вважає, що саме внаслідок протиправної бездіяльності відповідача було завдано майнову шкоду Товариству, у вигляді понесених непередбачуваних компенсаційних витрат у розмірі 510 890, 39 грн, а саме внаслідок не підняття НКРЕКП тарифів для Товариства на послугу з розподілу електричної енергії впродовж 2024 року.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у своєму відзиві, наданому до суду 20.10.2025, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Відповідач вказує, що чинне законодавство не передбачає можливості юридичної особи приватного права (зокрема товариства) звертатися з регресною вимогою до державного органу у зв`язку з виконанням останнім своїх владних управлінських функцій, навіть якщо такі дії, на думку Товариства, призвели до певних збитків. Також позивачем не доведено складу цивільного правопорушення для відшкодування шкоди.

Відповідач звертає увагу, що в межах апеляційної скарги апелянт не надав жодних нових доказів, які б обґрунтовували його позицію. Усі аргументи, наведені в апеляційній скарзі, повторюють позицію, висловлену в позовній заяві, та не супроводжуються додатковими доказами, які могли б спростувати висновки суду першої інстанції. Більше того, апелянт не вказав на конкретні порушення процесуального чи матеріального права, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Також відповідач зазначає, що постанова НКРЕКП від 26.08.2025 № 1340, на яку посилається апелянт, не може вважатися новим доказом у розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України), оскільки вона стосується тарифів на 2025 рік і не має значення для вирішення спору про відшкодування шкоди за 2024 рік.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2025 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2025 у справі № 910/7793/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2025 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2025 у справі № 910/7793/25 залишено без руху.

07.10.2025 від Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» надійшла заява про усунення недоліків з доказами сплати судового збору у розмірі 1 839,18 грн (платіжна інструкція №10427 від 02.10.2025).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2025 у справі № 910/7793/25 та справу призначено до розгляду на 03.11.2025.

У судовому засіданні 03.11.2025 колегією суддів протокольною ухвалою оголошено перерву у розгляді справи №910/7793/25 до 08.12.2025.

У судовому засіданні 08.12.2025 колегією суддів протокольною ухвалою продовжено строк розгляду справи у відповідності до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та оголошено перерву у розгляді справи №910/7793/25 до 19.01.2026.

Судове засідання 19.01.2026 не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді Майданевича А.Г. на лікарняному з 13.01.2026 по 23.01.2026.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 призначено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2025 у справі № 910/7793/25 на 23.02.2026.

Позиції учасників справи

Представниця позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції 23.02.2026 наполягала на задоволенні її апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2025 у справі № 910/7793/25 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представниця відповідача у судовому засіданні апеляційної інстанції 23.02.2026 заперечувала проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просила їх відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1462 від 20.11.2018, Акціонерному товариству «Чернівціобленерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії в межах місць провадження господарської діяльності, а саме на території Чернівецької області.

01.01.2024 між Акціонерним товариством «Чернівціобленерго» (користувач) та Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (ОСП) було укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії №0517-02041-ПП, відповідно до умов якого ОСП безперервно надає послугу з передачі електричної енергії (послуга), а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.

Згідно з п. 4.1. договору планова та/або фактична вартість послуги визначається на підставі діючого на момент надання послуги тарифу на послуги з передачі електричної енергії або ставки плати за послуги з передачі електричної енергії до/з країн периметру та планового та/або фактичного обсягу послуги в розрахунковому періоді. На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України. Тариф на послуги з передачі електричної енергії затверджується НКРЕКП відповідно до затвердженої ним методики (порядку) та оприлюднюється ОСП на офіційному вебсайті https://ua.energy/.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 29.01.2025 у справі №926/2376/24 позов Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» задоволено частково. Стягнуто з акціонерного товариства «Чернівціобленерго» на користь приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 3% річних в сумі 194 790,76 грн та інфляційні втрати в сумі 316 099,63 грн. Розстрочено виконання рішення Господарського суду Чернівецької області в цій частині на чотири місяці відповідно до наступного графіка: до 28 лютого 2025 року 127 722,60 грн; до 31 березня 2025 року 127 722,60 грн; до 30 квітня 2025 року 127 722,60 грн; до 31 травня 2025 року 127 722,59 грн.

Стягнуто з акціонерного товариства «Чернівціобленерго» на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 6130,68 грн судового збору.

На виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 29.01.2025 у справі №926/2376/24 Акціонерним товариством «Чернівціобленерго» було сплачено грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією №4642 від 25.02.2025 із призначенням платежу: « 1-ий платіж згідно графіка розстрочення суми компенсаційних виплат: 3% річних та інфляційних втрат, згідно рішення Господарського суду Чернівецької області у справі №926/2376/24» на суму 127 722,60 грн; платіжною інструкцією №5419 від 25.03.2025 із призначенням платежу: « 2-ий платіж згідно графіка розстрочення суми компенсаційних виплат: 3% річних та інфляційних втрат, згідно рішення Господарського суду Чернівецької області у справі №926/2376/24» на суму 127 722,60 грн; платіжною інструкцією №6248 від 28.04.2025 із призначенням платежу: «оплата залишку розстроченої суми компенсаційних виплат: 3% річних та інфляційних втрат, згідно рішення Господарського суду Чернівецької області у справі №926/2376/24» на суму 255 445, 20 грн.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 09.12.2023 №2346 ''Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії АТ "Чернівціобленерго" із застосуванням стимулюючого регулювання'' на період з 01 січня 2024 року по 31 березня 2024 року (включно) встановлено тариф на послуги з розподілу електричної енергії для споживачів та операторів установок зберігання енергії на рівні: для першого класу напруги 187,81грн/МВт-год (без ПДВ); для другого класу напруги 1 462,19грн/МВт-год (без ПДВ); та встановлено структуру тарифів на послуги з розподілу електричної енергії із застосуванням стимулюючого регулювання на 2024 рік.

Згідно з рядком 10 структури тарифів АТ «Чернівціобленерго» на 2024 рік затверджено загальну суму витрат (необхідного доходу), на рівні - 2 121 538,00 тис.грн., що включає операційні неконтрольовані витрати, які спрямовуються на оплату за обов`язковими на ринку електричної енергії договорами, а саме: договору про надання послуг з передачі електричної енергії та договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 12.03.2024 №487 ''Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП'', а саме її пунктом 5 - у підпункті 1 пункту 1 постанови від 09.12.2023 року №2346 цифри та слово 31 березня замінено цифрами та словом 30 червня.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.06.2024 №1188 ''Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП'', а саме її пунктом 5 - у підпункті 1 пункту 1 постанови від 09.12.2023 №2333 цифри та слово з 01 січня 2024 по 30 червня 2024 (включно) виключено.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.01.2025 у справі № 600/2903/24-а в задоволенні позову Акціонерного товариства "Чернівціобленерго" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії та стягнення шкоди відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2025 року у справі № 600/2903/24-а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року скасовано в частині відмови у визнанні бездіяльності Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка полягає у неприйнятті рішення про встановлення економічно обґрунтованих тарифів на розподіл електричної енергії для Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» у 2024 році протиправною. Прийнято в цій частині нову постанову, якою позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка полягає у неприйнятті рішення про встановлення економічно обґрунтованих тарифів на розподіл електричної енергії для Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» у 2024 році. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що стягнуті з Товариства компенсаційні витрати на користь ПрАТ «НЕК «Укренерго» за договором про надання послуг з передачі електричної енергії є завданою відповідачем Товариству шкодою, спричиненою бездіяльністю НКРЕКП, що полягає в не піднятті Товариству впродовж 2024 року тарифів на послугу з розподілу електричної енергії, до структури яких входять витрати за вищеозначеним договором. Так, стаття витрат рядку 10 структури тарифів АТ «Чернівціобленерго» на 2024 рік не покривалась у повній мірі за рахунок встановлення для АТ «Чернівціобленерго» економічно необґрунтованих тарифів на послугу з розподілу електричної енергії, що, в свою чергу, фактично призвело до того, що АТ «Чернівціобленерго» несе більші витрати на послуги ПрАТ «НЕК «Укренерго», аніж забезпечує діючий тариф на розподіл електрично енергії у зв`язку з його не підняттям. Позивач зазначає, що єдиним джерелом фінансування Товариства є встановлені Регулятором тарифи на послугу з розподілу електричної енергії, враховуючи те, що витрати за договором є складовою структури тарифу, а витрати позивачем здійснюються виключно за цільовим призначенням коштів, відтак утворення в Товариства заборгованості перед ПрАТ «НЕК «Укренерго», а відтак і нарахування компенсаційних витрат є безпосереднім наслідком бездіяльності відповідача, а отже завдано майнову шкоду Товариству, у вигляді понесених ним витрат в розмірі 510 890, 39 грн.

За таких підстав, позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд стягнути з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг шкоду у розмірі 510 890,39 грн за регресним правом завданої протиправною бездіяльністю Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Статтею 4 ГПК України передбачено право юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, фізичних осіб, які не є підприємцями, державних органів, органів місцевого самоврядування на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша, друга статті 5 ГПК України).

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

У відповідності до норми 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Cтаттями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають враховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 .01.2021 у справі № 916/1415/19, від 20.07.2022 у справі № 806/5244/15).

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom) Європейський суд з прав людини виснував, що зазначена норма Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення саме порушеного права особи, яка звернулася за судовим захистом.

Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

Судом першої інстанції встановлено, що 01.01.2024 між Акціонерним товариством «Чернівціобленерго» (користувач) та Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (ОСП) було укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії №0517-02041-ПП, відповідно до умов якого ОСП безперервно надає послугу з передачі електричної енергії (послуга), а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 29.01.2025 у справі №926/2376/24 позов Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» задоволено частково. Стягнуто з акціонерного товариства «Чернівціобленерго» на користь приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 3% річних в сумі 194 790,76 грн та інфляційні втрати в сумі 316 099,63 грн. Розстрочено виконання рішення Господарського суду Чернівецької області в цій частині на чотири місяці згідно наступного графіка: до 28 лютого 2025 року 127722,60 грн; до 31 березня 2025 року 127722,60 грн; до 30 квітня 2025 року 127722,60 грн; до 31 травня 2025 року 127722,59 грн.

Стягнуто з акціонерного товариства «Чернівціобленерго» на користь приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 6 130,68 грн судового збору.

На виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 29.01.2025 у справі №926/2376/24 Акціонерним товариством «Чернівціобленерго» було сплачено грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією №4642 від 25.02.2025 із призначенням платежу: « 1-ий платіж згідно графіка розстрочення суми компенсаційних виплат: 3% річних та інфляційних втрат, згідно рішення Господарського суду Чернівецької області по справі №926/2376/24» на суму 127 722,60 грн; платіжною інструкцією №5419 від 25.03.2025 із призначенням платежу: « 2-ий платіж згідно графіка розстрочення суми компенсаційних виплат: 3% річних та інфляційних втрат, згідно рішення Господарського суду Чернівецької області по справі №926/2376/24» на суму 127 722,60 грн; платіжною інструкцією №6248 від 28.04.2025 із призначенням платежу: «оплата залишку розстроченої суми компенсаційних виплат: 3% річних та інфляційних втрат, згідно рішення Господарського суду Чернівецької області у справі №926/2376/24» на суму 255 445, 20 грн.

При зверненні до суду з вказаним позовом позивач просив суд стягнути з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг шкоду у розмірі 510 890,39 грн за регресним правом завданої протиправною бездіяльністю Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

На підставі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором; збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення; при визначення неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори: наявність реальних збитків; вина заподіювача збитків; причинний зв`язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Тобто, збитки, як категорія цивільно-правової відповідальності являють собою ті негативні наслідки, що виникають у кредитора як невідворотний результат порушення боржником свого зобов`язання.

Частиною першою статті 1166 ЦК України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статті 1173, 1174 ЦК України передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Утім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є необхідними для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: 1) неправомірні дії цього органу, 2) наявність шкоди та 3) причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає, оскільки відсутній склад цивільного правопорушення.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконане боржником.

Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а отже, доведенню підлягає факт того, що його протиправні дії є причиною, а збитки - наслідком такої протиправної поведінки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі №925/1196/18.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Таким чином, дії (бездіяльність) відповідного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно, встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та про відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки.

Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції зазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №914/1221/17, яка також була врахована у постанові від 26.01.2022 у справі №916/3322/19.

У постанові від 12.03.2019 у справі №920/715/17 Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи виключну правову проблему стосовно самостійного встановлення господарськими судами незаконності дій органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування під час розгляду справ про відшкодування шкоди, дійшла висновку, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, а господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

Також, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.05.2021 у справі №910/11027/18 наведено правову позицію, відповідно до якої за загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша та третя статті 74 ГПК України). Тож при зверненні з позовом про відшкодування заподіяної майнової шкоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.

Колегія суддів зазначає, що до предмета доказування у межах даної справи є встановлення такого елемента цивільно-правової відповідальності як протиправна поведінка відповідача, яка буде свідчити про відсутність інших складових цієї правової конструкції та шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 09.12.2023 року №2346 ''Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії АТ "Чернівціобленерго" із застосуванням стимулюючого регулювання'' на період з 01 січня 2024 року по 31 березня 2024 року (включно) встановлено тариф на послуги з розподілу електричної енергії для споживачів та операторів установок зберігання енергії на рівні: для першого класу напруги 187,81грн/МВт-год (без ПДВ); для другого класу напруги 1 462,19грн/МВт-год (без ПДВ); та встановлено структуру тарифів на послуги з розподілу електричної енергії із застосуванням стимулюючого регулювання на 2024 рік.

Згідно з рядком 10 структури тарифів АТ «Чернівціобленерго» на 2024 рік затверджено загальну суму витрат (необхідного доходу), на рівні - 2 121 538,00 тис.грн., що включає операційні неконтрольовані витрати, які спрямовуються на оплату за обов`язковими на ринку електричної енергії договорами, а саме: договору про надання послуг з передачі електричної енергії та договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.01.2025 у справі № 600/2903/24-а у задоволенні позову Акціонерного товариства "Чернівціобленерго" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії та стягнення шкоди відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2025 у справі №600/2903/24-а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.01.2025 скасовано в частині відмови у визнанні бездіяльності Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка полягає у неприйнятті рішення про встановлення економічно обґрунтованих тарифів на розподіл електричної енергії для Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» у 2024 році протиправною. Прийнято в цій частині нову постанову, якою позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка полягає у неприйнятті рішення про встановлення економічно обґрунтованих тарифів на розподіл електричної енергії для Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» у 2024 році. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У вказаній постанові суду апеляційної інстанції зазначено, що постановою НКРЕКП від 09.12.2023 №2346 для АТ «Чернівціобленерго» тариф на послуги з розподілу електричної енергії на 2024 рік для споживачів та операторів установок зберігання енергії, не покривав структуру тарифу та відповідно був економічно необґрунтованим, що суперечить положенням Закону №2019 та Постанови №1175. НКРЕКП зобов`язано було встановити для позивача економічно обґрунтований тариф на 2024 рік, який би перекривав структуру тарифу, однак наведеного не було здійснено. Прийняття НКРЕКП постанови від 12.03.2024 року № 487 «Про внесення зміни до постанови НКРЕКП від 09.12.2023 № 2346», всупереч обґрунтуванню щодо прийняття постанов НКРЕКП «Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії із застосуванням стимулюючого регулювання», залишало не змінним тариф на послуги з розподілу електричної енергії із застосуванням стимулюючого регулювання на 2024 рік. Наведеними актами, фактично продовжувалась дія первинного тарифу, який мав бути тимчасовий. Саме в цьому полягає протиправність бездіяльності НКРЕКП, яка не вчинила жодних дій щодо встановлення економічно обґрунтованого тарифу. При цьому, для інших ОСР такі тарифи були встановлені, що свідчить про функціональну можливість встановити (змінити) тариф на послуги з розподілу електричної енергії.

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду (частина сьома статті 75 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, для господарського суду при вирішення певного спору преюдиційний характер мають обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили.

Велика Палата Верховного Суду з приводу преюдиціальності висловила наступну позицію у пунктах 9.6-9.15 постанови від 16.11.2022 у справі № 910/6355/20:

"9.6. Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне звернути увагу на те, що у вирішенні питання щодо наявності підстав для звільнення учасників процесу від доказування певних обставин варто також ураховувати положення частин шостої, сьомої статті 75 ГПК України, відповідно до яких обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чивчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

9.7. Аналізуючи положення частини сьомої статті 75 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18, пункт 32) дійшла висновку, що преюдиціальне значення у справі надається саме обставинам, установленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють лише обставини, які належали до предмета доказування у відповідній справі, безпосередньо досліджувались і встановлювались у ній судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

9.8. У пункті 7.10 постанови від 01.09.2020 у справі № 907/29/19 (провадження №12-17гс20) Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо.

9.9. Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що ухвалення попереднього судового рішення про визнання протиправними дій (бездіяльності) державного виконавця не є обов`язковим для вирішення іншої справи, у якій розглядаються позовні вимоги про відшкодування збитків (шкоди), завданих такими діяннями, оскільки законодавство не містить обмежень у засобах доказування обставин, що можуть свідчити про протиправність діянь державного виконавця, а господарський суд може самостійно встановити наявність чи відсутність складу відповідного цивільного правопорушення, яке стало підставою для звернення до суду, шляхом оцінки наданих сторонами доказів.

9.10. Попереднє рішення суду може бути враховано під час розгляду такого спору та слугувати підставою для звільнення учасників процесу від доказування певних обставин з урахуванням передбачених статтею 75 ГПК України правил, зокрема, що преюдиціальне значення надається виключно обставинам, установленим судовими рішеннями, серед яких можна виокремити обставини (факти) того, чи мали місце ці діяння та чи вчинені вони цією особою, а не правовій оцінці таких обставин, яка може полягати, зокрема, у висновках суду про те, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною».

Відтак, суд повинен самостійно встановити наявність чи відсутність усіх трьох складових, необхідних для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, а саме: неправомірність дій цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.

Особливості спеціального статусу Регулятора обумовлюються його завданнями і повноваженнями та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливостях організації та порядку діяльності Регулятора, в особливому порядку призначення членів Регулятора та припинення ними повноважень, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Регулятора та гарантії незалежності в прийнятті ним рішень у межах повноважень, визначених законом, встановленні умов оплати праці членів та працівників Регулятора.

Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно зі ст. 3 Закону Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Статтею 17 Закону передбачено, що для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор, зокрема, встановлює державні регульовані ціни і тарифи на товари (послуги) суб`єктів природних монополій та інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом, та змінює їх за результатами перевірки або моніторингу.

Порядок встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 05.10.2018 № 1175, регулює відносини щодо формування ліцензіатами та/або суб`єктами господарювання, які планують здійснювати діяльність з розподілу електричної енергії (далі - ліцензіати), тарифів на послуги з розподілу електричної енергії та встановлення цих тарифів НКРЕКП.

Згідно з п.1.3 Порядку питання щодо встановлення тарифів розглядаються на засіданні НКРЕКП, яке проводиться у формі відкритого слухання (далі - засідання), з урахуванням вимог Порядку проведення відкритого обговорення проектів рішень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.06.2017 № 866 (далі - Порядок проведення відкритого обговорення).

НКРЕКП забезпечує доступ споживачів до інформації шляхом оприлюднення тарифів, їхніх складових для всіх категорій споживачів, змін тарифів на офіційному веб-сайті у мережі Інтернет.

Під час засідання не оголошується інформація, що є конфіденційною для ліцензіата. Перелік конфіденційної інформації, у разі її наявності, з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.1993 № 611 «Про перелік відомостей, що не становлять комерційної таємниці» ліцензіат подає до НКРЕКП за 5 днів до дня засідання НКРЕКП.

Враховуючи викладене, саме до повноважень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг належить встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії.

При цьому, відповідно до п.1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 23.07.2013 № 1009 «Про встановлення параметрів регулювання, що мають довгостроковий строк дії, для цілей стимулюючого регулювання» установлено на перший регуляторний період (6 років) параметри регулювання, що мають довгостроковий строк дії, для цілей стимулюючого регулювання для суб`єктів господарювання, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії (далі - ліцензіати), на рівні:

1) регуляторна норма доходу на регуляторну базу активів, яка створена на дату переходу до стимулюючого регулювання, - 0,03 відносних одиниць, крім:

ліцензіатів, контролером або кінцевим бенефіціарним власником контрольного пакета акцій яких є фізичні або юридичні особи, щодо яких застосовано економічні та обмежувальні заходи (санкції), регуляторна норма доходу на регуляторну базу активів, яка створена на дату переходу до стимулюючого регулювання, для яких у 2024 - 2026 роках становить 0 відносних одиниць.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про санкції» з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції).

Правову основу застосування санкцій становлять Конституція України, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закони України, нормативні акти Президента України, Кабінету Міністрів України, рішення Ради національної безпеки та оборони України, відповідні принципи та норми міжнародного права (ст. 2 Закону України «Про санкції»).

Відповідно до ст.4 Закону України «Про санкції» визначено види санкцій згідно з цим Законом.

Указом Президента України від 12.05.2023 № 279/2023 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12.05.2023 „Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", яким запроваджено санкції до ВС Енерджі Інтернешнл НВ (VS Energy International NV), строк застосування - десять років (пункт 78 переліку, наведеному у Додатку 2 до Указу); ОСОБА_1 (ОСОБА_1), строк застосування - 3 роки (пункт 7 переліку, наведеного у Додатку 1 до Указу); ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 , ОСОБА_2), строк застосування - 3 роки (пункт 8 переліку, наведеного у Додатку 1 до Указу); ОСОБА_6 (ОСОБА_6), строк застосування - 3 роки (пункт 9 переліку, наведеного у Додатку 1 до Указу); ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), строк застосування - три роки (пункт 10 переліку, наведеного у додатку 1 до Указу); ОСОБА_8 (ОСОБА_8), строк застосування - десять років (пункт 19 переліку, наведеного у Додатку 1 до Указу); ОСОБА_7 (ОСОБА_7), строк застосування - десять років (пункт 20 переліку, наведеного у додатку 1 до Указу).

Як вбачається з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, кінцевими бенефіціарними власниками Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» є ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

З огляду на викладене, при встановленні (формуванні) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг належить встановити, чи були враховані положення постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 23.07.2013 № 1009, якою передбачено, що на перший регуляторний період (6 років) параметри регулювання, що мають довгостроковий строк дії, для цілей стимулюючого регулювання для суб`єктів господарювання, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, контролером або кінцевим бенефіціарним власником контрольного пакета акцій яких є фізичні або юридичні особи, щодо яких застосовано економічні та обмежувальні заходи (санкції), регуляторна норма доходу на регуляторну базу активів, яка створена на дату переходу до стимулюючого регулювання, для яких у 2024 - 2026 роках становить на рівні 0 відносних одиниць.

Також, судом першої інстанції вірно встановлено, що між позивачем та відповідачем відсутні будь - які договірні правовідносини з приводу сплати за надання послуг з передачі електричної енергії. Вказані правовідносини регулюються умовами договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0517-02041-ПП від 01.01.2024, укладеного між Акціонерним товариством «Чернівціобленерго» та Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго».

Як встановлено вище, грошові кошти у загальному розмірі 510 890,39 грн були сплачені Акціонерним товариством «Чернівціобленерго» на виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 29.01.2025 у справі №926/2376/24, у зв`язку з неналежним виконанням останнім умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0517-02041-ПП від 01.01.2024.

Що стосується правової природи вказаних грошових коштів, частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За таких підстав, сплата позивачем 3% річних та інфляційних відповідно до частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, які є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, відбулось на виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 29.01.2025 у справі №926/2376/24, у зв`язку з неналежним виконанням позивачем умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0517-02041-ПП від 01.01.2024.

При цьому, судом першої інстанції правильно встановлено, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що неналежне виконання позивачем його зобов`язань за договором про надання послуг з передачі електричної енергії №0517-02041-ПП від 01.01.2024 відбулось саме внаслідок неприйняття рішення відповідачем про встановлення економічно обґрунтованих тарифів на розподіл електричної енергії для Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» у 2024 році. Так, вказані обставини не були встановлені під час розгляду справи №926/2376/24 Господарським судом Чернівецької області та справи №600/2903/24-а Сьомим апеляційним адміністративним судом.

Крім того, такі обставини й не встановлені Господарським судом міста Києва під час розгляду даної справи, а тому колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про недоведеність позивачем наявності причинно - наслідкового зв`язку між протиправною бездіяльністю відповідача та сплатою позивачем грошових коштів на виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 29.01.2025 у справі №926/2376/24.

Водночас, при зверненні до суду з вказаним позовом позивач посилається на стягнення шкоди у розмірі 510 890,39 грн за регресним правом завданої протиправною бездіяльністю Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що статтею 1191 Цивільного кодексу Україн, на яку посилається позивач, не передбачено право юридичної особи звертатися до державного органу з правом зворотної вимоги (регресу), у зв`язку з виконанням останнім своїх владних управлінських функцій, а тому посилання позивача щодо наявності право регресу є необґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого всиновку, що при зверненні до суду з вказаним позовом позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності всіх елементів складу правопорушення (протиправність поведінки, шкода, причинний зв`язок між ними, вина заподіювача шкоди) для застосування такої міри деліктної відповідальності, як відшкодування шкоди.

При цьому, оскільки позивачем не доведено наявності всіх елементів складу правопорушення, судом не перевірялась обґрунтованість заявленої до стягнення суми відшкодування.

Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на правильне вирішення судом першої інстанції даного спору.

На переконання колегії суддів, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2025 у справі № 910/7793/25 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2025 у справі № 910/7793/25 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2025 у справі № 910/7793/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2025 у справі № 910/7793/25 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/7793/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 03.03.2026.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді Б.О. Ткаченко

В.В. Сулім