cправа № 917/1500/18(917/1513/24)
суддів: Васьковського О. В., Погребняка В. Я.
11.02.2026 Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у межах справи № 917/1500/18 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент" (далі - Боржник, ТОВ "УПСК Діамент") прийняв постанову у справі № 911/1500/18 (917/1513/24) за позовом ТОВ "УПСК Діамент" в особі арбітражного керуючого Хорошевської Тетяни Володимирівни до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Акціонерного товариства "Полтава-банк" про витребування майна (транспортного засобу) з чужого незаконного володіння, якою скасував ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій рішення про задоволення позову та прийняв нове рішення про відмову у позові.
Водночас, Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду вирішив відступити від правової позиції, викладеної у постановах від 29.04.2025 у справі № 917/1500/18 (917/1544/24) та від 24.06.2025 у справі № 917/1500/18(917/1506/24), згідно з якими:
- визнання недійсним правочину щодо продажу спірного майна боржником свідчить про наявність порушених прав позивача та правових підстав для звернення останнього до суду з цим позовом. Установлення цього факту є достатнім для того, щоб у позивача виникли правові підстави для витребування спірного майна від добросовісного набувача в порядку статті 388 Цивільного кодексу України;
- попри встановлені обставини придбання відповідачем майна на електронному аукціоні у виконавчому провадженні щодо виконання рішення третейського суду, втручання у право мирного володіння майном добросовісного набувача є правомірним;
- визначальним для надання правильної оцінки фактичним обставинам та для правильного застосування норм права у цьому випадку при розгляді позову про витребування майна з чужого незаконного володіння є дослідження правомірності саме первісного відчуження спірного майна.
Судова палата виснувала про те, що за обставин придбання відповідачем майна на електронному аукціоні у виконавчому провадженні щодо виконання рішення суду відсутні підстави для обмежувального тлумачення норми статті 388 Цивільного кодексу України без урахування частини другої зазначеної статті в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, згідно з якою майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Ухвалюючи це рішення, Верховний Суд, серед іншого, вказав наступне:
- неправомірність набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а набуття права власності може залежати від законності і добросовісності такого набуття;
- відповідач придбав майно на електронних торгах, проведених у виконавчому провадженні щодо виконання рішень третейських судів;
- третейський суд відповідає поняттю "суду" в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;
- оскільки суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що відповідач є добросовісним набувачем майна та придбав майно за процедурою реалізації майна на торгах у порядку виконання судового рішення, таке майно згідно із закріпленим у частині другій статті 388 ЦК України "віндикаційним імунітетом" не може бути витребувано у відповідача як добросовісного набувача;
- оскільки при вирішенні цього спору підлягають застосуванню приписи частини другої статті 388 Цивільного кодексу України, підстави для надання оцінки пропорційності втручання у мирне володіння майном відповідача відсутні.
Не погоджуємося із цим рішенням Верховного Суду з підстав, наведених нижче, і вважаємо, що Суд мав залишити без змін оскаржувані постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 та рішення Господарського суду Полтавської області від 05.11.2024 у справі № 917/1500/18 (917/1513/24).
Встановлені судами обставини
1. 25.09.2017 між ТОВ "УПСК Діамент" (продавець) та ТОВ "Топ Оіл Сервіс Компані" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, на підставі якого відбулося відчуження спірного рухомого майна - легкового автомобіля RENAULT Duster.
2. В подальшому, 01.12.2017 між ТОВ "Топ Оіл Сервіс Компані" та ПАТ "Полтава-банк" було укладено договір застави № 2933, за яким за яким передано в заставу рухоме майно, реалізоване ТОВ "УПСК Діамент" на користь ТОВ "Топ Оіл Сервіс Компані", серед якого і спірний транспортний засіб.
3. У 2018 році Господарським судом Полтавської області відкрито провадження у справі № 917/1500/18 про банкрутство ТОВ "УПСК "Діамент", яке постановою суду від 17.10.2019 визнано банкрутом та відносно вказаного товариства відкрито ліквідаційну процедуру, яка триває й дотепер.
4. 07.05.2020 ухвалою Господарського суду Полтавської області у справі № 917/1500/18, яка залишена без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.11.2020, визнано недійсним договір договору купівлі-продажу від 25.09.2017, укладений між ТОВ "УПСК Діамент" та ТОВ "Топ Оіл Сервіс Компані", а також зобов`язано ТОВ "Топ Оіл Сервіс Компані" повернути отримане за договором майно до ліквідаційної маси банкрута.
5. Підставою для визнання недійсним вказаного договору купівлі-продажу слугувало те, що: оспорюваний правочин вчинений у підозрілий період; договір укладений боржником із заінтересованою особою; відчуження належного боржнику на праві власності майна відбулося під час вже існуючої кредиторської заборгованості ТОВ "УПСК Діамент" перед кредиторами та розгляду в судах ряду майнових спорів про стягнення з боржника заборгованості на користь кредиторів, вимоги яких на даний час включені до реєстру вимог кредиторів ТОВ "УПСК Діамент".
6. На виконання ухвали від 07.05.2020 Господарським судом Полтавської області видано відповідний наказ.
7. 23.06.2020 Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Полтаві відкриті виконавчі провадження щодо наказу Господарського суду Полтавської області, виданого на виконання ухвали від 07.05.2020 у справі № 917/1500/18 та оголошено у розшук спірний транспортний засіб - автомобіль RENAULT Duster.
8. Однак вказане рухоме майно в ході здійснення виконавчих дій виявлено не було, що зумовило неможливість включення його до ліквідаційної маси банкрута.
9. 11.01.2021 між ПАТ "Полтава-банк" та ТОВ "Топ Оіл Сервіс Компані" підписаний Акт погодження ціни вартості майна, яке знаходиться в заставі по Договору застави № 2933 від 01.12.2017. Вказаним актом сторони погодили, що зазначена ринкова вартість (1730000 грн) є актуальною і визначена сторонами на власний розсуд із врахуванням реалій та попиту на ринку на даний вид майна. Сторони договору досягли згоди, що ця погоджена вартість може бути використана при здійсненні звернення стягнення на це заставне майно для задоволення вимог по кредитному договору №4634 від 28.09.2017.
10. 10.03.2021 рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Український правовий союз" у справі №2/492 за позовом АТ "Полтава-банк" до ТОВ "Топ Оіл Сервіс Компані" про стягнення грошових коштів по кредитному договору №4634 від 28.09.2017 задоволено позовні вимоги АТ "Полтава - банк". В рахунок часткового погашення заборгованості ТОВ "Топ Оіл Сервіс Компані" за кредитним договором №4634 від 28.09.2017 в розмірі 1730000 грн звернено стягнення на заставне майно, що є предметом застави за вищезгаданим договором, шляхом визнання за АТ "Полтава-банк" права власності на предмети застави, серед іншого і на спірний легковий автомобіль RENAULT Duster.
11. 27.04.2021 Східним апеляційним господарським судом виданий наказ на примусове виконання рішення третейського суду по справі №875/921/21.
12. Надалі, 07.09.2021 у зведеному виконавчому провадженні № 65472626 про стягнення з ТОВ "Топ Оіл Сервіс Компані" на користь AT "Полтава-банк" заборгованості за рішенням третейського суду були проведені електронні торги, за результатами яких легковий автомобіль RENAULT Duster реалізовано на користь фізичної особи ОСОБА_1 .
13. У 2021 році ліквідатор ТОВ "УПСК Діамент" звернулася до Господарського суду Полтавської області з позовом про визнання недійсним договору застави №2933 від 01.12.2017, між ТОВ "Топ Оіл Сервіс Компані" та ПАТ "Полтава-банк", оскільки в забезпечення повернення Банку грошових коштів, ТОВ "Топ Оіл Сервіс Компані" було передано в заставу рухоме майно належне йому на праві власності згідно з Договором купівлі-продажу №ТОСК/УПСК/2017/4 від 25.09.2017, який ухвалою Господарського суду Полтавської області від 07.05.2020 у справі № 917/1500/18 визнано недійсним.
14. За вказаним позовом Господарським судом Полтавської області відкрито провадження у справі №917/1500/18 (917/1371/21), яка розглядалася судами неодноразово:
- рішенням Господарського суду Полтавської області від 04.04.2023 позов ліквідатора ТОВ "УПСК Діамент" задоволено повністю. Визнано надійсним договір застави № 2933 від 01.12.2017 та скасовано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна державну реєстрацію застави рухомого майна та обтяження від 01.12.2017, зокрема, щодо такого об`єкту обтяження, як автомобіль легковий універсал - В марки RENAULT DUSTER, рік випуску 2016, Номер об`єкта: НОМЕР_1 , Номер державної реєстрації: НОМЕР_2 ; що належить власнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого Центром 5341 22.11.2017. Відомості про обмеження відчуження: заборонено відчужувати;
- постановою Східного апеляційного господарського суду від 31.10.2023 скасовано рішення Господарського суду Полтавської області від 04.04.2023 прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову;
- постановою Верховного Суду від 06.03.2024 скасовано постанову Східного апеляційного господарського суду від 31.10.2023 та скеровано справу №917/1500/18(917/1371/21) на новий розгляд до суду апеляційної інстанції;
- постановою Східного апеляційного господарського суду від 15.05.2024 скасовано рішення Господарського суду Полтавської області від 04.04.2023 в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору застави рухомого майна №2933 від 01.12.2017, прийнято в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення суду залишено без змін;
- постановою Верховного Суду від 08.08.2024 залишено без змін постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.05.2024 та рішення Господарського суду Полтавської області від 04.04.2023.
15. В ході перегляду справи №917/1500/18 (917/1371/21) судами трьох інстанцій встановлено такі факти:
- ТОВ "Топ Оіл Сервіс Компані" юридично не набув права власності на зазначене нерухоме майно, а відповідно, у нього і не виникло повноважень власника щодо нерухомого майна;
- оспорюваний договір застави суперечить положенням статті 203 та 216 ЦК України, оскільки ТОВ "Топ Оіл Сервіс Компані" не міг бути заставодавцем нерухомого майна, позаяк не був власником такого майна. Наслідком укладення оспорюваного ТОВ "УПСК Діамент" договору застави стало порушення його прав власника нерухомого майна, яке стало обтяжене заставою на користь особи (AT "Полтава Банк"), з якою ТОВ "УПСК Діамент" (позивач) не перебував у зобов`язальних правовідносинах;
- укладення Договору між AT "Полтава Банк" та ТОВ "Топ Оіл Сервіс Компані" не створило для ТОВ "УПСК Діамент" (як дійсного власника рухомого майна) жодних правових наслідків. При цьому сам Договір, на відміну від внесених до Реєстру на його підставі Записів, не створює для позивача перешкоди в розпорядженні рухомим майном. а тому визнання його недійсним не призведе до відновлення порушених прав власника цього майна;
- АT "Полтава-банк" не здійснив перереєстрацію права власності на предмет застави рухоме майно (транспортні засоби) за собою. У технічних паспортах на транспортні засоби власником залишається ТОВ "Топ Оіл Сервіс Компані", тобто особа, яка зобов`язана за чинною ухвалою Господарського суду Полтавської області від 07.05.2020 передати це майно (транспорті засоби) ТОВ "УПСК Діамент" (дійсному власнику такого майна та позивачу у даній справі).
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
16. 05.11.2024 Господарський суд Полтавської області ухвалив рішення у справі № 917/1500/18 (917/1513/24) про задоволення позову. Витребував з чужого незаконного володіння фізичної особи ОСОБА_1 та зобов`язав його передати на користь ТОВ "УПСК Діамент" спірне рухоме майно - легковий автомобіль RENAULT Duster, універсал B, 2016 року випуску.
17. Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справ № 917/1500/18 та № 917/1500/18(917/1371/21) підтверджено як факт приналежності спірного транспортного засобу саме ТОВ "УПСК Діамент", так і встановлено, що ТОВ "Топ Оіл Сервіс Компані" юридично не набуло права власності на зазначене майно, у зв`язку з чим у нього не виникло повноважень власника щодо цього майна. Визнання недійсним правочину щодо продажу спірного майна боржником свідчить про наявність порушених прав позивача та правових підстав для звернення до суду за захистом своїх прав шляхом подання позову про витребування майна від добросовісного набувача в порядку статті 388 ЦК України, а у відповідача - зобов`язання передати транспортний засіб позивачу.
18. 11.02.2025 Східний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, погодившись з висновками місцевого господарського суду та серед іншого зазначив наступне:
- майно ТОВ "УПСК Діамент" було незаконно реалізовано на електронних торгах, на яких боржником було ТОВ "Топ Ойл Сервіс Компані", фізичній особі ОСОБА_1 ;
- такий спосіб захисту довготриваючого порушення права власності ТОВ "УПСК Діамент" на рухоме майно, як витребування його з чужого незаконного володіння відповідача є ефективним і правильно обраним ліквідатором банкрута способом захисту його майнових прав;
- у питанні співмірності втручання держави у право особи мирно володіти своїм майном, з урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку про те, що витребування рухомого майна з чужого незаконного володіння фізичної особи ОСОБА_1 на користь банкрута переслідує легітимну мету охорони права власності особи на річ (майно), а єдиним можливим в цьому випадку способом поновлення порушеного права позивача на володіння спірним майном, який може забезпечити приведення обсягу прав сторін в контексті спірного майна у стан, який існував до його відчуження, є саме витребування належного позивачу майна з чужого незаконного володіння;
- окремо суд апеляційної інстанції звернув увагу на поведінку АТ "Полтава-банк" в ході розгляду справи № 917/1500/18.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Доводи інших учасників справи
20. У відзиві ліквідатор ТОВ "УПСК Діамент" просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Зазначила, що між позивачем та відповідачем - ОСОБА_1 спір про право щодо автомобіля відсутній, оскільки відповідач добровільно виконав оскаржуване рішення у цій справі, перерахувавши позивачу грошові кошти у сумі, за яку автомобіль було придано на торгах.
21. У письмових поясненнях EXALO Drilling S.A. заперечувало проти задоволення касаційної скарги.
Мотиви незгоди із судовим рішенням
22. Відповідно до положень статей 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
23. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
24. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 388 ЦК України.
25. За змістом частини першої статті 330 ЦК України у разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
26. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
27. Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).
28. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №914/3224/16).
29. Відносно того, чи підлягали застосуванню судами попередніх інстанцій положення частини другої статті 388 ЦК України під час ухвалення оскаржуваних у даній справі судових рішень, зазначаємо наступне.
30. Положення частини другої статті 388 ЦК України містять заборону на витребування майна, проданого на електронних торгах на виконання судових рішень, від добросовісного набувача.
31. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 і від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 сформулювала правові висновки, згідно з якими власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
32. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала про те, що для застосування такого речово-правового способу захисту, як витребування майна за правилами статті 388 ЦК України, оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. постанови від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункт 86), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 38), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 34).
34. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.
35. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Положення наведеної статті застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
36. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
37. В статті 650 ЦК України передбачено, що особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.
38. До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті (частина четверта статті 656 ЦК України).
39. З огляду на викладене, визначальним для надання оцінки фактичним обставинам та для правильного застосування норм права у цьому випадку при розгляді позову про витребування майна з чужого незаконного володіння є дослідження правомірності саме первісного відчуження спірного майна (в даному випадку - договору купівлі-продажу № №ТОСК/УПСК/2017/4 від 25.09.2017 між ТОВ "Топ Оіл Сервіс Компані" та ТОВ "УПСК Діамент"), а не відчуження спірного майна на електронних торгах, яке згідно з вищевказаними нормами та висновками Верховного Суду є різновидом правочинів в ланцюгу наступних після першого перепродажів спірного майна (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 27.04.2021 у справі № 18/30, від 01.04.2025 у справі № 904/5764/23 (911/114/22)).
40. Факт приналежності спірного транспортного засобу саме ТОВ "УПСК Діамент" підтверджено під час розгляду справ №917/1500/18 та №917/1500/18 (917/1371/21) та встановлено, що ТОВ "Топ Ойл Сервіс Компані" юридично не набув права власності на зазначене майно, тому у нього і не виникло повноважень власника щодо даного нерухомого майна.
41. На електронних торгах під видом майна ТОВ "Топ Ойл Сервіс Компані" відбулася реалізація майна ТОВ "УПСК Діамент", яке не належало ТОВ "Топ Ойл Сервіс Компані" відповідно до ухвали Господарського суду Полтавської області від 07.05.2020 у справі № 917/1500/18.
42. З урахуванням викладеного, суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем в розумінні статті 388 ЦК України, оскільки спірне рухоме майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати (ТОВ "Топ Ойл Сервіс Компані").
43. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України у разі, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
44. Згідно з встановленими судами попередніх інстанцій обставинами, всупереч заборон, передбачених зокрема й законом, позивач поза його волею був позбавлений права володіння на спірне майно. Тому є правильними висновки в оскаржуваних судових рішеннях про те, що визнання недійсним правочину з продажу спірного майна боржником свідчить про наявність порушених прав позивача та правових підстав для звернення останнього до суду з позовом про витребування майна, який розглядався у цій справі. Установлення вказаного факту є достатнім для того, щоб у позивача виникли правові підстави для витребування спірного майна від добросовісного набувача в порядку статті 388 ЦК України.
45. В обґрунтування підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 388 ЦК України, Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 11.02.2026 у справі № 911/1500/18 (917/1513/24), врахувавши наведені у Законі України "Про третейські суди" визначення поняття "Третейський суд" та його завдання, положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення ЄСПЛ, а також рішення Конституційного Суду України від 10.01.2008 №1-рп/2008 щодо можливості передачі державою на розгляд третейських судів спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин, зазначив про те, що третейський суд відповідає поняттю "суду" в розумінні статті 6 Конвенції. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 30.08.2024 у справі № 911/1766/22.
46. Вважаємо, що окрім наведеного, переглядаючи ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій рішення у даній справі судова плата мала врахувати також постанову Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц, в якій посилаючись на власні висновки (в ухвалі від 07.04.2020 у справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19) та в пункті 10.28 постанови від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19), а також на висновок Верховного Суду України у постанові від 16.09.2015 у справі № 6-1203цс15, Велика Палата Верховного Суду вказала, що:
- вже звертала увагу на те, що судове рішення, ухвалене у справі, за жодних обставин не може бути протиставлене особі, яка не брала участі у цій справі; зокрема, судове рішення про задоволення позову стосується особи, щодо якої ухвалено це рішення, і не визначає права чи обов`язки інших осіб;
- цей висновок є справедливим і для рішень третейських судів: зокрема, рішення суду, третейського суду не може бути протиставлене особі, яка не брала участі у цій справі, незалежно від того, чи було таке рішення в подальшому оскаржене і скасоване;
- а тому рішення третейського суду у справі, в якій особа не була відповідачем, не створює для цієї особи правових наслідків;
- Велика Палата Верховного Суду критично ставиться до посилання на рішення третейського суду і вважає, що наявність рішення третейського суду само по собі не свідчить про добросовісне набуття спірного майна, оскільки закон містить мінімальні вимоги до третейських суддів (стаття 18 Закону України "Про третейські суди"), рішення третейського суду зазвичай не мають такого рівня авторитетності, як судові рішення, а тому особа, яка покладається на рішення третейського суду для того, щоб робити власні висновки про права та обов`язки, у тому числі сторін третейського розгляду, робить це на власний ризик.
47. Також вважаємо, що у даному випадку підлягали врахуванню судовою палатою встановлені судом апеляційної інстанції обставини щодо поведінки (дій) АТ "Полтава-банк", які передували зверненню банку до третейського суду.
48. Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що при повному володінні інформацією про наявні у суді провадження щодо визнання недійсними договору купівлі-продажу та договору застави, АТ "Полтава-банк", не дочекавшись відповідних рішень суду по спірному майну, звернувся до третейського суду та отримав відповідне рішення з метою звернення стягнення на спірне рухоме майно.
49. В результаті наведеного майно, яке не було заставним і не належало боржнику у відповідному виконавчому провадженні (ТОВ "Топ Ойл Сервіс Компані") на праві власності (згідно з вищезгаданими судовими рішеннями у справі ), було придбано ОСОБА_1 у особи, яка не мала права його відчужувати.
50. Суд апеляційної інстанції зазначив про поведінку банку безпосередньо в контексті дослідження обставин вибуття майна із володіння позивача, що в свою чергу є предметом доказування та дослідження у цій справі, з огляду на предмет спору - витребування майна з чужого незаконного володіння.
51. При цьому, на відміну від рішень, ухвалених державними судами, рішення третейського суду не є загальнодоступними, не відображаються у Єдиному державному реєстрі судових рішень, у зв`язку з чим ліквідатор та кредитори ТОВ "УПСК Діамент" не були обізнані про наявність такого рішення і подальшу процедуру стягнення на користь Банку за рахунок чужого майна, яке не належало боржнику (ТОВ "Топ Ойл Сервіс Компані").
52. Поза увагою судової палати залишено те, що АТ "Полтава-банк" (особа, яка подала касаційну скаргу) не є відповідачем у справі, тобто не є особою, від якої позивач витребовує спірне рухоме майно. За змістом наведеного в касаційній скарзі обґрунтування слідує, що метою оскарження ухвалених судами попередніх інстанцій рішень є захист порушеного права відповідача - ОСОБА_1 .
53. Водночас, згідно з наданими Верховному Суду поясненнями від EXALO Drilling S.A. (кредитор ТОВ "УПСК Діамент") від 16.11.2025, ОСОБА_1 фактично виконав рішення суду у справі № 917/1500/18 (917/1513/24), оскільки 14.05.2025 відшкодував ТОВ "УПСК Діамент" 145 730,00 грн вартості автомобіля Renault Duster (копія квитанції про перерахування грошових коштів додана до пояснень).
54. Ліквідатор ТОВ "УПСК "Діамент" у відзиві на касаційну скаргу підтвердила факт виконання відповідачем ухвалених у цій справі рішень та перерахування вищезгаданої суми коштів.
55. Наведене не було прийнято до уваги судовою палатою у контексті того, яким чином ухвалені судами попередніх інстанцій рішення у справі № 917/1500/18 (917/1513/24) порушують права відповідача - ОСОБА_1 , який виконав ці судові рішення в добровільному порядку та не оскаржив до Верховного Суду, а також у чому полягає порушення прав третьої особи - АТ "Полтава-банк", яке подало касаційну скаргу.
56. Тобто, у даному конкретному випадку судом надано захист особі, яка по суті не довела наявність свого порушеного права у цьому провадженні.
57. Вважаємо, що за встановлених у цій справі обставин, єдиним можливим способом поновлення порушеного права позивача на володіння спірним майном, який може забезпечити приведення обсягу прав сторін в контексті спірного майна у стан, який існував до його відчуження, є саме витребування належного позивачу майна від відповідача на підставі пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України. Натомість положення частини другої названої статті не підлягали застосуванню, про що слушно зазначено в оскаржуваних рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій.
58. Доводи касаційної скарги не доводять неправильного застосування норм матеріального права та/або порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, які б могли слугувати підставою для зміни чи скасування ухвалених у цій справі судових рішень.
59. У зв`язку з викладеним, не погоджуємося з мотивами та рішенням по суті в постанові від 11.02.2026 у справі № 917/1500/18 (917/1513/24) про відмову у задоволенні позовних вимог.
60. Вважаємо, що Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду мав залишити оскаржувані постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 та рішення Господарського суду Полтавської області від 05.11.2024 у справі № 917/1500/18 (917/1513/24) про задоволення позову без змін.
Суддя О. В. Васьковський
Суддя В. Я. Погребняк