ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2026 р. Справа№ 910/12534/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Барсук М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нью Вей Екс-Порт"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2025

у справі №910/12534/25 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нью Вей Екс-Порт"

про стягнення 132 522,72 грн,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нью Вей Екс-Порт" про стягнення 132 522,72 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань в частині своєчасної поставки товару, що підтверджується видатковими накладними № 121 від 27.06.2025 та № 122 від 03.07.2025, у зв`язку із чим позивачем було нараховано 132 522,72 грн пені.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.12.2025 у справі №910/12534/25 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нью Вей Екс-Порт" на користь Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" 132 522 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду обґрунтовано тим, що відповідач у визначений строк зобов`язання щодо поставки товару не здійснив та є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Нью Вей Екс-Порт" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2025 у справі №910/12534/25, провадження закрити через відсутність спору між сторонами.

У випадку, якщо суд не знайде підстав для закриття провадження відповідач просить рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/12534/25 від 15.12.2025 скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на наступне:

- суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, фактично обмежився констатацією формальних обставин та не дослідив і не встановив наявність реального спору між сторонами щодо виконання договірних зобов`язань, що свідчить про порушення норм матеріального права;

- ненадання судом першої інстанції належної оцінки факту наявності чи відсутності предмета спору та недослідження існування реального спору щодо договірних зобов`язань сторін свідчить про істотне порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення та закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України;

- Суд фактично проігнорував, що на момент звернення позивача до суду зобов`язання відповідачем було виконано у повному обсязі, а будь-які докази реальних збитків чи інших негативних наслідків для позивача матеріали справи не містять;

- суд першої інстанції, не застосувавши ч. 3 ст. 551 ЦК України і не здійснивши оцінки співмірності пені фактичним наслідкам порушення, порушив принципи пропорційності та справедливості і фактично допустив стягнення санкції, яка не відповідає правовому призначенню неустойки;

- невстановлення судом першої інстанції факту належного виконання позивачем своїх обов`язків та недослідження причин прострочення призвели до передчасного висновку про наявність прострочення відповідача і підстав для стягнення пені, що вимагає перегляду оскаржуваного рішення з урахуванням положень ст. 613, 614 ЦК України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/12534/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Ухвалою суду від 02.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нью Вей Екс-Порт" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2025 у справі №910/12534/25; повідомлено учасників, що апеляційна скарга буде розглянута у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

28.05.2025 між Державним підприємством Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" (замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нью Вей Екс-Порт" (виконавець, відповідач) укладено державний контракт на поставку (закупівлю) товарів для потреб безпеки і оборони № 24-548-VDK-25 (далі - контракт).

Відповідно до п. 1.1 контракту виконавець зобов`язується поставити замовнику з дотриманням вимог законодавства України, умов і вимог цього контракту товари для потреб безпеки і оборони (далі - товар), найменування, кількість, вартість (ціна) та строки поставки яких зазначені у цьому контракті та в Специфікації товарів (додаток 1 до контракту) (далі - Специфікація), для подальшого використання Збройними Силами України, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити товар в строки та на умовах, визначених цим контрактом. Комплектність товару наведено в додатку 2 до контракту.

Згідно з п. 2.2 контракту загальна вартість (ціна) товару за контрактом становить 12.549.500,00 грн.

Пунктом 2.6 контракту передбачено, що оплата замовником поставленого товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця по факту поставки товару впродовж 15 (п`ятнадцяти) банківських днів шляхом подання платіжної інструкції до ДКСУ, а у разі відсутності відповідного бюджетного фінансування - протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати його надходження.

Оплата здійснюється на підставі належним чином оформленого виконавцем рахунку на оплату, до якого додаються підписаний сторонами акт приймання-передачі товару за контрактом, видаткова накладна, (за умови наявності (надходження) бюджетних асигнувань (коштів) на рахунку замовника).

Відповідно до п. 3.2 контракту товар поставляється виконавцем відповідно до умов DDP Україна, місце знаходження отримувача, визначеного державним замовником, згідно з міжнародними правилами тлумачення комерційних термінів "Інкотермс" у редакції 2020 року. Точне місце поставки буде повідомлено замовником виконавцю не менше ніж за 3 (три) робочих дні до планової дати поставки.

Сторони погодили, що товар може поставлятися партіями. Розмір кожної партії виконавець погоджує завчасно із замовником до початку відвантаження.

Відповідно до п. 4.1 контракту виконавець зобов`язаний поставити товар згідно з умовами цього контракту не пізніше строку, визначеному в Специфікації (додаток № 1).

Згідно із Специфікацією, що є додатком № 1 до контракту сторони погодили найменування, кількість, вартість (ціну) та строки поставки товару за контрактом. Зокрема, відповідно до Специфікації, товар повинен бути поставлений у кількості 50 компл. вартістю за одиницю 250 990,00 грн, загальна ціна без ПДВ 12 549 500,00 грн, у строк до 20.06.2025.

У п. 11.1 контракту сторони погодили, що контракт набирає чинності з дати його укладання та діє до 31.08.2025, а в частині виконання гарантійних зобов`язань - протягом гарантійного строку товару.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач поставив позивачу товар 27.06.2025 - 12 комплектів та 03.07.2025 - 38 комплектів, що підтверджується видатковими накладними № 121 від 27.06.2025, № 122 від 03.07.2025 та актами приймання-передачі № 8 від 27.06.2025, № 9 від 03.07.2025.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач свої зобов`язання за контрактом належним чином не виконав, передплачений товар у визначений строк не поставив, у зв`язку з чим позивачем за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання нараховано 132 522,72 грн пені.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вбачається з умов договору, відповідач мав поставити товар у строк до 20.06.2025 включно.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, відповідач поставив товар із простроченням.

Так, перша поставка відбулась 27.06.2025 - поставлено 12 комплектів товару вартістю 3.011.880,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 121 від 27.06.2025 та актом приймання-передачі № 8 від 27.06.2025.

Друга поставка відбулась 03.07.2025 - поставлено 38 комплектів товару вартістю 9.537.620,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 122 від 03.07.2025 та актом приймання-передачі № 9 від 03.07.2025.

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач товар за контрактом своєчасно не поставив.

Посилання відповідача на те, що суд першої інстанції обмежився констатацією дат накладних, однак не дослідив причин затримки поставки товару та не перевірив, чи перебували вони у причинному зв`язку з діями або бездіяльністю позивача є необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідач не навів жодного доводу та доказу, який у розумінні ст. 617 ЦК України підтверджував, що порушення строків поставки товару сталось внаслідок дій/бездіяльності позивача або з через обставини непереборної сили.

Колегія суддів також враховує, що юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, а тому, укладаючи контракт, відповідач повинен був оцінити погоджений сторонами строк виконання зобов`язання з постачання товару та, відповідно, об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання у вказаний у контракті строк.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Колегія суддів також зазначає, що в силу положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, відповідач, уклавши з позивачем договір на відповідних умовах, зобов`язаний нести всі ризики, пов`язані з порушенням власних зобов`язань.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для звільнення відповідача від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором відсутні.

Положеннями статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктом 7.2 контракту передбачено, що за порушення строків поставки товару з виконавця стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Колегія суддів, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені в розмірі 18 071,28 грн на суму непоставленого товару 3 011 880,00 грн за період з 21.06.2025 по 26.06.2025 та в розмірі 114 451,44 грн на суму непоставленого товару 9 537 620,00 грн за період з 27.06.2025 по 02.07.2025, що загалом становить 132 522,72 грн, погоджується із висновком суду першої інстанції про його обґрунтованість та арифметичну вірність.

Твердження апелянта, що суд першої інстанції, не застосувавши ч. 3 ст. 551 ЦК України і не здійснивши оцінки співмірності пені фактичним наслідкам порушення, порушив принципи пропорційності та справедливості і фактично допустив стягнення санкції, яка не відповідає правовому призначенню неустойки, колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Аналіз приписів статі 551 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.

При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Водночас, у суді першої інстанції відповідного клопотання про зменшення розміру пені із обґрунтуванням необхідності такого зменшення відповідачем заявлено не було.

В той же час, колегія суддів враховує, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).

Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 року № 7-рп/2013).

Водночас, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

У даному контексті колегією суддів враховано, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами щодо існування підстав для застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, а саме заявлений до стягнення розмір пені не можна вважати надмірно великим порівняно із сумою поставленого товару, тоді як відповідачем не наведено обґрунтованих підстав для такого зменшення неустойки, винятковості даного випадку, та не надано відповідних доказів на підтвердження цих обставин.

А тому доводи апелянта в частині не застосування приписів ч. 3 ст. 551 ЦК України колегія суддів відхиляє.

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача 132 522,72 грн пені.

Доводи відповідача, що суд першої інстанції не встановив наявність реального спору між сторонами щодо виконання договірних зобов`язань, що свідчить про порушення норм матеріального права, колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з підстав позову, позивач обґрунтовував свої позовні вимоги порушенням його права на своєчасне отримання товару за укладеним договором.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

При цьому предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

У даному випадку між учасниками даної справи наявний спір щодо несвоєчасної поставки товару, що і стало підставою для застосування приписів п. 7.2. договору та нарахування пені за несвоєчасну поставку товару.

А тому посилання апелянта на необхідність закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України є необґрунтованим.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених вище обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, наведених в оскаржуваному рішенні, а тому відсутні підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2025 у справі №910/12534/25 в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нью Вей Екс-Порт" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2025 у справі №910/12534/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2025 у справі №910/12534/25 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2025 у справі №910/12534/25.

4. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

5. Матеріали справи №910/12534/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.А. Барсук

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко