ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2026 року м. Дніпро Справа № 912/134/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Іванова О.Г.,

при секретарі судового засідання: Кишкань М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "КАПРО ОЙЛ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "АОИЛ"

на рішення Господарського суду Кіровоградської області (суддя Глушков М.С.) від 23.05.2025 р. та додаткове рішення від 09.06.2025 р. у справі № 912/134/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КАПРО ОЙЛ" (проспект Промисловий, буд. 14, м. Кропивницький, 25031)

до відповідачів:

Товариства з обмеженою відповідальністю "АОИЛ" (проспект Промисловий, буд. 19, м. Кропивницький, 25031)

Приватного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго" (Студентський бульвар, буд. 15, м. Кропивницький, 25015)

про визнання недійсним договору, усунення перешкод у користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 р. до Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "КАПРО ОЙЛ" (далі - ТОВ "КАПРО ОЙЛ") до Товариства з обмеженою відповідальністю "АОИЛ" (далі - ТОВ "АОИЛ") та Приватного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго" (далі - ПрАТ "Кіровоградобленерго") з такими вимогами:

- визнати недійсним договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 310000688 від 01.11.2022, укладений між ТОВ "АОИЛ" та ПрАТ "Кіровоградобленерго",

- витребувати від ТОВ "АОИЛ" на користь ТОВ "КАПРО ОЙЛ" повітряну лінією електропередачі ВЛ-10 кВ, яка розташована між опорами № 1 - № 35, до складу якої входить: 45 залізобетонних стовпів з траверсами та ізоляторами: 6 лінійні роз`єднувачі; алюмінієвий дріт марки АС-95, який встановлений на цих опорах, та належить ТОВ "КАПРО ОЙЛ" на підставі права власності,

- зобов`язати ПрАТ "Кіровоградобленерго" від`єднати (відключити) повітряну лінію електропередачі ВЛ-10 кВ, яка розташована між опорами № 1 - № 35, до складу якої входить: 45 залізобетонних стовпів з траверсами та ізоляторами; 6 лінійні роз`єднувачі; алюмінієвий дріт марки АС-95, який встановлений на цих опорах, та належить ТОВ "КАПРО ОЙЛ" на підставі права власності від точки розподілу електричної енергії, що визначена згідно з додатком 6 "Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін" до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 310000688 від 01.11.2022, укладеного між ПрАТ "Кіровоградобленерго" та ТОВ "АОИЛ",

- заборонити ТОВ "АОИЛ" користуватися повітряною лінією електропередачі ВЛ-10 кВ, яка розташована між опорами № 1 - № 35, до складу якої входить: 45 залізобетонних стовпів з траверсами та ізоляторами; 6 лінійні роз`єднувачі; алюмінієвий дріт марки АС-95, який встановлений на цих опорах, та належить ТОВ "КАПРО ОЙЛ" на підставі права власності, з покладенням судових витрат на відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ТОВ "АОИЛ" безпідставно користується майном, яке належить ТОВ "КАПРО ОЙЛ" на праві власності.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 23.05.2025 р. у справі № 912/134/25 у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 09.06.2025 р. у справі № 912/134/25:

- заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АОИЛ" про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на правову допомогу у справі задоволено частково;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "КАПРО ОЙЛ" (проспект Промисловий, буд. 14, м. Кропивницький, 25031, ідентифікаційний код 44856476) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АОИЛ" (проспект Промисловий, буд. 19, м. Кропивницький, 25031, ідентифікаційний код 36617706) 20 000 грн витрат на правову допомогу;

- в іншій частині заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "АОИЛ" про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погодившись з цими рішеннями господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "КАПРО ОЙЛ", в яких просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 23.05.2025 р. у справі № 912/134/25 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити повністю; скасувати додаткове рішення Господарського суду Кіровоградської області від 09.06.2025 р. у справі № 912/134/25 та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю Товариству з обмеженою відповідальністю "АОИЛ" в стягненні з ТОВ "КАПРО ОЙЛ" витрат на правову допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 23.05.2025 р. у цій справі позивач, зокрема, зазначає наступне:

- вважає, що суд першої інстанції неправильно зробив висновки про відсутність у позивача права власності на ВЛ-10 кВ. На думку апелянта, ним надано суду усі необхідні докази на підтвердження набуття права власності на ВЛ-10 кВ позивачем та докази набуття права власності на ВЛ-10 кВ попереднім власником ТОВ "Аграрні інвестиції 2012";

- наполягає на помилковості висновку суду першої інстанції щодо неправильності обраного позивачем способу захисту. Так, на переконання апелянта, вимоги позивача про: визнання недійсним договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 310000688 від 01.11.2022; зобов`язання відповідача-2 від`єднати (відключити) повітряну лінію електропередачі ВЛ-10 кВ; заборону відповідачу-1 користуватися повітряною лінією електропередачі ВЛ-10 кВ, чітко кореспондуються з положеннями ст. 391 ЦКУ. Водночас позовну вимогу про витребування від відповідача-1 на користь позивача повітряної лінії електропередачі ВЛ-10 кВ останній вважає такою, що кореспондується зі ст. 387 та ст. 388 ЦКУ;

- на переконання апелянта, суд першої інстанції не надав оцінку певним фактам, зокрема: відповідачем-1 при укладання договору оренди № 01/08 було взято в оренду майно, серед якого відсутня повітряна лінія; суперечливій поведінці відповідача-1 в отриманні дозволу позивача на користування повітряною лінією ВЛ-10 кВ; відповідач-1 не набув права власності на повітряну лінію від ТОВ "Олійний Дім" за договором фінансового лізингу № 55/1-03, оскільки серед зверненого за рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 07.05.2018 у справі № 912/403/16 на користь АТ "Ощадбанк" майна повітряна лінія не зазначена.

В обґрунтування апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції від 09.06.2025 р. у цій справі позивач зазначає, що в разі, якщо апеляційним судом буде задоволена апеляційна скарга ТОВ "КАПРО ОЙЛ" на рішення суду першої інстанції від 23.05.2025 року та таке рішення буде скасоване, то відповідно повинно бути скасоване і додаткове рішення від 09.06.2025 року.

Ухвалами Центрального апеляційного господарського суду від 01.08.2025 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КАПРО ОЙЛ" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 23.05.2025 р. у справі № 912/134/25, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 02.12.2025 р.; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КАПРО ОЙЛ" на додаткове рішення Господарського суду Кіровоградської області від 09.06.2025 р. у справі № 912/134/25 та приєднано її до спільного розгляду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 23.05.2025 р. у цій справі.

Також до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "АОИЛ", в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Кіровоградської області від 09.06.2025 р. у справі № 912/134/25 в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 60 000 гривень та прийняти нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КАПРО ОЙЛ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АОИЛ" судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 80 000 гривень.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач-1, зокрема, зазначає, у матеріалах справи містяться достатні і належні докази надання адвокатським об`єднанням усіх видів правової допомоги, за які сторони погодили фіксовану суму оплати, яка й має бути сплачена адвокатському об`єднанню та, на думку відповідача-1, відшкодована за рахунок позивача.

Відповідач-1 вважає, що зазначення в акті кількості годин витрачених адвокатами на роботу, як про це зауважив суд першої інстанції, не передбачено і не мало зазначатися, оскільки в договорі сторони визначили об`єм послуг в незалежності від кількості годин, витрачених на їх надання. Також, на переконання відповідача-1, не зазначення вартості робіт в акті приймання-передачі робіт також не є істотним, що могло призвести до висновку суду першої інстанції про недоведеність надання адвокатських послуг, оскільки у договорі сторони визначили фіксовану вартість за усі послуги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.08.2025 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АОИЛ" на додаткове рішення Господарського суду Кіровоградської області від 09.06.2025 р. у справі № 912/134/25 та приєднано її до спільного розгляду з апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "КАПРО ОЙЛ" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 23.05.2025 р. та додаткове рішення від 09.06.2025 р. у цій справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АОИЛ" подало до Центрального апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КАПРО ОЙЛ" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 23.05.2025 р. у справі № 912/134/25, згідно з яким відповідач-1 заперечує проти її задоволення та просить оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування своїх заперечень проти доводів апеляційної скарги відповідач-1, зокрема, зазначає наступне:

- вважає, що позивач жодним чином не довів порушення його права чи законного інтересу укладеним між відповідачами договором. Так, в позовній заяві позивач, як на єдину підставу визнання недійсним договору, вказує на те, що відповідач-1 протиправно і без будь-якої правової підстави використовує у межах договору № 310000688 від 01.11.2022 повітряну лінію електропостачання, яка начебто належить позивачу, проте, такі твердження позивача були повністю спростовані в процесі розгляду цієї справи судом першої інстанції;

- на думку відповідача-1 доводи позивача про те, що ПЛ не міститься в описі об`єкту нерухомого майна є повністю неспроможними, адже ПЛ не є об`єктами нерухомості, а отже не мають відображатися в описі нерухомого майна;

- зазначає, що укладений між відповідачами договір № 310000688 від 01.11.2022 року про надання послуг з розподілу електричної енергії відповідає усім вимогам, які висуваються профільним законодавством до подібного роду договорів;

- стверджує, що приналежність відповідачу-1 ліній електропостачання, визначених договором № 310000688 від 01.11.2022 року, підтверджується доказами, поданими відповідачем до суду першої інстанції;

- на думку відповідача-1, щоб заявити позовну вимогу про визнання договору недійсним, позивач мав довести власний інтерес та своє право власності на повітряну лінію електропостачання, проте цього позивач не зробив, про що заначив суд першої інстанції;

- вважає, що позивачем належними, допустимими і достатніми доказами не підтверджено того факту, що ним у власність набувалась якась конкретна повітряна лінія електропостачання, у тому числі та, яка використовується відповідачем-1.

Приватне акціонерне товариство "Кіровоградобленерго" подало до Центрального апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КАПРО ОЙЛ" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 23.05.2025 р. у справі № 912/134/25, згідно з яким відповідач-2 заперечує проти її задоволення та просить оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування своїх заперечень проти доводів апеляційної скарги відповідач-2, зокрема, зазначає наступне:

- вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 310000688 від 01.11.2022 р., укладеного між відповідачем-1 і відповідачем-2. Зазначає, що оскільки відповідачем-1 було надано всі передбачені ПРРЕЕ документи, зокрема документ, яким визначено право власності чи користування на об`єкт (приміщення), для укладення договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, у відповідача-2 були відсутні підстави для відмови в укладенні такого договору;

- на думку відповідача-2, підстави для припинення надання послуги з розподілу електричної енергії до об`єкту відповідача-1 відсутні;

- вказує на те, що скаржником не надано доказів щодо розміру та понесення витрат на правничу допомогу адвоката, а саме: договору про надання правничої допомоги, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт.

Представники відповідачів у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечили, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, прийнятим із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу безпідставною.

Представник відповідача-1 доводи власної апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду Кіровоградської області від 09.06.2025 р. у справі № 912/134/25 підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2025 р. у судовому засіданні по справі оголошено перерву до 04.03.2026 р.

Відповідач-1 не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечив явку свого представника, про час та місце судового засідання був повідомлений апеляційним судом належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Від представника відповідача-1 через систему «Електронний суд» до Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, що мотивоване неможливістю взяти участь у судовому засіданні, щодо якого судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі "Цихановський проти України" (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ "Смірнова проти України" (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), "Карнаушенко проти України" (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постанові від 12.03.2019 року у справі № 910/12842/17 відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Своєю чергою, Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі № 361/8331/18 зробив правовий висновок, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Отже згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-от неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення; при цьому не повинно створюватися умов, за яких будуть порушені процесуальні строки розгляду справи.

Судова колегія зауважує, що в матеріалах справи наявні процесуальні документи сторін цього спору, в яких останні висловили свою позицію щодо оскаржуваного рішення та апеляційної скарги.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а відповідач-1 не був позбавлений права і можливості за потреби забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді, зважаючи на необхідність дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, встановлених ГПК України, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представника відповідача-1, одночасно відмовляючи у задоволенні клопотання останнього про відкладення розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Господарського суду Кіровоградської області від 23.05.2025 р. у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, Товариство з обмеженою відповідальністю "КАПРО ОЙЛ" (далі - позивач) в 2019 році придбало завод з виробництва модифікованих жирів, який знаходиться за адресою: м. Кропивницький, проспект Промисловий, 14.

Позивач зазначає, що з метою модернізації та розширення власного виробництва 02.03.2020 за договором купівлі-продажу майна № 73 (далі - Договір) придбав у Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРАРНІ ІНВЕСТИЦІЇ 2012" повітряну лінію електропередачі ВЛ-10 кВ (далі - ВЛ-10 кВ), яка знаходиться в безпосередній близькості до виробничих об`єктів позивача (т. 1 а.с. 37-38).

Розділом I Договору визначено що продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити майно, визначене сторонами в Додатках № 1-3, які є невід`ємними частинами даного Договору. Повне найменування, перелік, кількість та ціна майна зазначається у Додатках № 1-3 до даного Договору, які є його невід`ємною частиною.

Продавець безумовно заявляє і гарантує, що в момент передачі Товару у власність Покупцю має всі права і повноваження, включаючи всі необхідні дозволи на виконання цього Договору, Товар є власністю Продавця, не віддано під заставу, не знаходиться під арештом, Продавцем законно використовуються Товар, відсутні будь-які спори в суді, обмеження/обтяження на Товар тощо.

Якщо виявиться, що хоча б одне зі свідчень або гарантій, передбачених цим Договором, зокрема п. 1.3., не відповідає дійсності, Продавець зобов`язаний відшкодувати Покупцю та/або третім особам завдану таким порушенням збитків/шкоду в повному обсязі, при цьому Покупець має право в односторонньому порядку достроково розірвати цей Договір, з настанням для Постачальника несприятливих наслідків, передбачених його умовами та чинним законодавством.

На виконання вищевказаного договору між ТОВ "АГРАРНІ ІНВЕСТИЦІЇ 2012" та ТОВ "КАПРО ОЙЛ" було підписано акт приймання-передачі майна (т. 1 а.с. 45), згідно з яким ТОВ "АГРАРНІ ІНВЕСТИЦІЇ 2012" передав позивачу:

- майно, перелік якого погоджений сторонами в Додатках № 1-3 до Договору;

- документацію відповідно до майна, зазначеного у Додатку № 1 до Договору, а саме: паспорт двохцепної ВЛ-10 кВ № 31 і № 70, затверджений головним інженером ЗАО "ЗМЖ" від 12.06.2002; робочий проект електропостачання заводу по виготовленню рослинних жирів Корпорації "Система ССБ"; повітряна двохцепнева електролінія 10 кВ (т. 1 а.с. 48-901).

На виконання умов вищевказаного договору позивач перерахував ТОВ "АГРАРНІ ІНВЕСТИЦІЇ 2012" 1 617 898,00 грн на підставі рахунку на оплату № 32 від 13.03.2020, що підтверджується відповідною банківською випискою (т. 1 а.с. 46-47).

В подальшому, позивач включив придбане майно до складу своїх необоротних активів під інвентаризаційним номером С-2555, найменування об`єкта: ВЛ-10 кВ, первісна вартість: 833 333,33 грн, що підтверджується балансовою довідкою від 12.04.2024 № 122 ТОВ "КАПРО ОЙЛ" (т. 1 а.с. 91-94).

Позивач зазначає, що він є власником ВЛ-10 кВ, право власності якого підтверджується Договором та відповідною технічною документацією, яка була передана позивачу від попереднього власника, ТОВ "АГРАРНІ ІНВЕСТИЦІЇ 2012", та зазначає, що вправі на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися цим майном.

У 2022 році позивач припинив модернізацію та розширення власного виробництва.

26.08.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "АОИЛ" (далі - відповідач-1) звернулося з листом до ТОВ "КАПРО ОЙЛ", в якому просило надати дозвіл на користування вказаною повітряною лінією строком на один рік для забезпечення електропостачання на власні виробничі потужності (т. 1 а.с. 100).

Позивач зазначає, що з мотивів добросусідства та взаємодопомоги вирішив піти на зустріч відповідачу-1 та надав йому дозвіл на користування ВЛ-10 кВ строком до 31.12.2023, що підтверджується листом 96-ТС від 26.08.2022 (т. 1 а.с. 101). Дана ВЛ-10 кВ, яку ТОВ "КАПРО ОЙЛ" надав відповідачу-1 у тимчасове користування розташована між опорами № 1 - № 35, до складу цієї повітряної лінії входить: всього 45 залізобетонних стовпів з траверсами та ізоляторами; 6 лінійні роз`єднувачі; алюмінієвий дріт марки АС-95, який встановлений на цих опорах. Загальна протяжність ВЛ-10 кВ між опорами № 1 - № 35 становить 2 740 метрів. Дана ВЛ-10 кВ є діючою під електронапругою та введена в експлуатацію попередніми власниками.

22.12.2023 позивач звернувся до відповідача-1 з листом № 158-ТС, яким нагадав останньому про те, що строк користування спірними повітряними лініями закінчується 31.12.2023 і в подальшому позивач планує вивести повітряні лінії в ремонт, щоб в майбутньому експлуатувати їх (т. 1 а.с. 104). Вищевказаний лист відповідач-1 отримав 05.01.2024, про що свідчить відмітка на бланку про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 105), проте жодної відповіді на вказаний лист відповідач-1 не надав.

Позивач направив на адресу відповідача-1 адвокатські запити від 27.03.2024 та 15.04.2024 з проханням надати документи на підтвердження правових підстав користування повітряними лініями (т. 1 а.с. 110-115).

Вищевказані адвокатські запити позивача залишені відповідачем-1 без розгляду. Запитувану інформацію та її документальне підтвердження відповідач-1 на адресу позивача не направив.

Позивач зазначає, що позивач направив на всі відомі адреси відповідача-1, в тому числі і електронну адресу, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вимогу про усунення перешкод у користуванні майном від 10.05.2024 за вих. № 1.

У вищевказаній вимозі позивач вимагав від відповідача-1 впродовж трьох робочих днів усунути перешкоди у користуванні повітряною лінією, яка належать позивачу на праві власності.

Відповідач-1 відмовився від отримання вищевказаної вимоги на пошті, в той же час він її отримав на електронну пошту.

Позивач зазначає, що направив вищевказану вимогу засобами кур`єрської служби ТОВ "Нова пошта" на адресу відповідача-1.

На думку ТОВ "КАПРО ОЙЛ", станом на дату подання даного позову, ТОВ "АОИЛ" без жодних правових підстав продовжує користуватися повітряною лінією ВЛ-10 кВ, яка належить позивачу на праві власності.

Позивач вважає дії відповідача-1 незаконними та протиправними, зазначає, що скориставшись доброчесністю та добропорядністю позивача відповідач-1 незаконно користується його майном, при цьому ігноруючи законні вимоги позивача про усунення зазначених перешкод.

ТОВ "КАПРО ОЙЛ" направило на адресу ПрАТ "КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО" (далі -відповідач-2) листи та адвокатські запити з проханням надати інформацію та документальне підтвердження щодо правових підстав використання ТОВ "АОИЛ" повітряною лінією електропередачі ВЛ-10 кВ (т. 1 а.с. 106-109).

ПрАТ "КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО" відмовило позивачу у наданні будь-яких документів, мотивуючи це тим, що запитувана інформація та документи щодо укладеного між ПрАТ "КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО" та ТОВ "АОИЛ" договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, віднесено до конфіденційної інформації та розголошенню не підлягає (т. 1 а.с. 110).

Позивач зазначає, що йому вдалося встановити, що між ПрАТ "КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО" та ТОВ "АОИЛ" укладено договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 310000688 від 01.11.2022. Відповідно до вищевказаного договору ПрАТ "КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО" надає ТОВ "АОИЛ" послуги з розподілу електричної енергії через повітряну лінію електропередачі ВЛ-10 кВ.

На думку позивача ТОВ "АОИЛ" не має права використовувати повітряну лінію позивача для розподілу електричної енергії та договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 310000688 від 01.11.2022 є незаконним, оскільки порушує право власності позивача, відповідно даний договір має бути визнаний недійсним в судовому порядку.

ТОВ "КАПРО ОЙЛ" вважає, що вищевказаний договір та незаконні дії ПрАТ "КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО" разом з ТОВ "АОИЛ" порушують право позивача володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, тобто право власності.

Вищезазначені обставини стали підставою для звернення до суду.

У поданому суду першої інстанції відзиві на позов ПрАТ "КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО" зазначило, що позовну заяву ТОВ "КАПРО ОЙЛ" вважає необґрунтованою та безпідставною, виходячи з наступного.

01.11.2020 відповідачем-1 було подано заяву-приєднання, за якою відповідно до ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України та на виконання Закону України "Про ринок електричної енергії", Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії (далі - Договір), розміщеного на сайті оператора системи розподілу kiroe.com.ua, ТОВ "АОИЛ" приєднується до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за технічними даними Паспорту точки (точок) розподілу за об`єктом (об`єктами) споживача: EIC-код 62Z734, EIC-код 62Z395, EIC-код 62Z749, адреса об`єкту: м. Кропивницький, пр. Промисловий, 19 (т. 2 а.с. 66-69).

ПрАТ "КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО" зазначає, що до заяви-приєднання відповідачем-1 було надано наступні документи: копія паспорту точки розподілу об`єкта Споживача; копія Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; копія Статуту; копія Витягу з реєстру платників податку на додану вартість; копія Договору оренди № 01/08 від 01.08.2022; копія договору фінансового лізингу від 15.07.2022 (т. 1 а.с. 187-212).

Надалі відповідачем-1 надано відповідачу-2 копію договору купівлі-продажу від 10.10.2023, укладеного між ТОВ "ОЛІЙНИЙ ДІМ" та ТОВ "АОИЛ" та копію витягу з Державного реєстру речових прав № 349870502 від 10.10.2023 на підтвердження набуття права власності на комплекс будівель за адресою: м. Кропивницький, пр. Промисловий, 19 (т. 1 а.с. 213-216).

ПрАТ "КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО" зазначає, що оскільки відповідачем-1 було надано всі необхідні документи, які передбачені п. 2.1.8. ПРРЕЕ, зокрема документ, яким визначено право власності чи користування на об`єкт (приміщення), для укладення договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, у відповідача-2 були відсутні підстави для відмови в укладенні такого договору.

Враховуючи вищевикладене, відповідач-2 вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 310000688 від 01.11.2022, укладеного між відповідачем-1 та відповідачем-2 (т. 1 а.с. 169-187).

Щодо вимоги про зобов`язання ПрАТ "КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО" від`єднати (відключити) повітряну лінію електропередачі ВЛ-10 кВ відповідач-2 зазначив, що відповідно до п. 2.1. Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 310000688 від 01.11.2022 укладеного між відповідачем-1 та відповідачем-2, оператор системи надає споживачу послуги з розподілу електричної енергії, за об`єктом, технічні параметри якого фіксуються в Паспорті точки розподілу електричної енергії за об`єктом споживача, який є додатком до цього Договору, та в особовому рахунку споживача, облікових базах даних Оператора системи.

Згідно з Додатком 2 до Договору Паспорт точки розподілу електричної енергії за об`єктом (об`єктами) споживача: EIC-код 62Z734, EIC-код 62Z395, EIC-код 62Z749, адреса об`єкту: м. Кропивницький, пр. Промисловий, 19 (т. 1 а. с. 174).

Додатком 6 до Договору, - Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (т. 1 а. с. 179) та Додатком 7 до Договору, - Однолінійна схема (т. 1 а. с. 180) встановлено, що розподіл електричної енергії до об`єкту Споживача об`єкт виробництва, м. Кропивницький, проспект Промисловий, 19 здійснюється від джерел живлення Оператора системи ПС-150/10кВ "Гідросила". Балансова належність електромереж та установок: Оператора системи: ПС-150/10кВ "Гідросила", комірки Ф-64, Ф-31, Ф-18. Межа балансової належності електромереж та установок встановлюється на наконечниках кабельних ліній в комірках Ф-64, Ф-31, Ф-18.

ПрАТ "КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО" зазначає, що до компетенції відповідача-2 не відноситься питання щодо встановлення власника електричних мереж.

Крім того, п. 7.1. ПРРЕЕ встановлено, що електрична енергія споживачу, який не допускає порушень своїх договірних зобов`язань перед оператором системи передачі та/або оператором системи розподілу та електропостачальником, постачається безперервно, крім випадків, передбачених умовами договорів, укладених споживачами з електропостачальником та оператором системи, та нормативно-правовими актами, у тому числі цими Правилами. Відповідно до п. 7.5. ПРРЕЕ припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється:

1) оператором системи за умови попередження споживача не пізніше ніж за 5 робочих днів до дня відключення у разі:

- відсутності персоналу для обслуговування електроустановок споживача або договору на обслуговування електроустановок (на виконання припису представника відповідного органу виконавчої влади);

- недопущення уповноважених представників оператора системи до електроустановок споживача, пристроїв релейного захисту, автоматики і зв`язку, які забезпечують регулювання навантаження в енергосистемі, та/або розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що розташовані на території споживача;

- заборгованості за надані послуги з розподілу (передачі) електричної енергії відповідно до умов договору з оператором системи;

- несплати вартості необлікованої електричної енергії внаслідок порушення споживачем цих Правил, визначеної відповідно до законодавства (за умови прийняття судом рішення щодо споживання споживачем необлікованої електричної енергії на користь оператора системи);

- невиконання припису представника відповідного органу виконавчої влади;

- закінчення терміну дії, розірвання або неукладення договору між споживачем та оператором системи;

- закінчення терміну дії договору між споживачем та постачальником "останньої надії" (за умови неукладення споживачем договору з іншим електропостачальником);

- порушення споживачем під час виконання робіт або провадження іншої діяльності поблизу електричних мереж Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.1997 № 209 (далі - Правила охорони електричних мереж);

Згідно з п. 11.5.1. КСР послуги з розподілу електричної енергії надаються Користувачу безперервно, крім випадків, передбачених договором про надання послуг з розподілу електричної енергії та цим Кодексом.

Підпунктом 11.5.2. КСР встановлено, випадки припинення розподілу електричної енергії:

1) за заявою Користувача:

- припинення (тимчасове або остаточне) експлуатації електроустановки;

- продаж/передача прав власності/користування на об`єкт Користувача;

- інші тимчасові причини припинення електропостачання (виконання будівельних, аварійно-відновлювальних робіт тощо);

2) за зверненням електропостачальника:

- припинення електроживлення Користувача (споживача електричної енергії) у випадках, визначених Правилами роздрібного ринку електричної енергії;

3) за ініціативою ОСР:

- закінчення строку дії / розірвання договору про надання послуг з розподілу електричної енергії;

- несплата та/або неповна оплата послуг згідно з умовами договору про надання послуг з розподілу електричної енергії;

- виявлення несанкціонованого відбору електричної енергії Користувачем або втручання в роботу засобів обліку електричної енергії або елементів системи розподілу;

- наявність заборгованості за несанкціонований відбір електричної енергії;

- несанкціоноване відновлення електроживлення Користувача (споживача електричної енергії);

- невиконання вимог припису уповноваженого представника органу виконавчої влади, на який покладено відповідні обов`язки згідно із законодавством України, щодо усунення незадовільного технічного стану електроустановок Користувачів, який загрожує аварією, пожежею та/або створює загрозу життю обслуговуючого персоналу, населенню та навколишньому середовищу;

- недопущення до електроустановок Користувача, пристроїв релейного захисту, автоматики та зв`язку, які забезпечують регулювання навантаження в енергосистемі, та/або розрахункових засобів обліку електричної енергії уповноважених посадових осіб органів виконавчої влади та/або ОСР, на яких покладено відповідні обов`язки згідно із законодавством України та/або договором;

- порушення Користувачем ПОЕМ під час виконання робіт або провадження іншої діяльності поблизу електричних мереж унаслідок незабезпечення збереження електричних мереж, створення неналежних умов експлуатації зазначених електричних мереж, створення умов, наслідком яких можуть стати нещасні випадки від впливу електричного струму. Відключенню підлягають електроустановки та струмоприймачі Користувача, для електрозабезпечення яких використовуються електричні мережі, щодо яких Користувачем порушуються ПОЕМ;

- проведення планових ремонтів електроустановок та електричних мереж системи розподілу;

- проведення системних випробувань;

- у разі несплати споживачем заборгованості за договором про постачання електричної енергії або договором про користування електричною енергією, правонаступником за якими є ОСР;

- у разі несвоєчасної сплати замовником остаточного розрахунку відповідно до умов договору про приєднання (для випадків зміни технічних параметрів);

- недопущення представників ОСР для здійснення обстеження генеруючої установки щодо відповідності її встановлення вимогам цього Кодексу та перевірки впливу на показники якості електричної енергії;

- недопущення представників ОСР для здійснення обстеження УЗЕ щодо відповідності її встановлення вимогам цього Кодексу та перевірки впливу на показники якості електричної енергії;

4) за ініціативою адміністратора комерційного обліку:

- невиконання обґрунтованих вимог щодо приведення засобів розрахункового обліку до вимог щодо технічного стану, передбачених Кодексом комерційного обліку;

5) за форс-мажорних обставин, у тому числі:

- застосування графіків та протиаварійних систем зниження електроспоживання з метою запобігання порушенню режиму роботи ОЕС України;

- аварійні перерви електропостачання.

Враховуючи вищевикладене, відповідач-2 вважає, що відсутні підстави для припинення надання послуги з розподілу електричної енергії до об`єкту відповідача-1.

У власному відзиві на позовну заяву ТОВ "АОИЛ" проти позову заперечило, зазначивши, що підстави позову повністю не відповідають дійсності, а позовні вимоги суперечать нормам матеріального права.

Свої доводи відповідач-1 пояснює наявністю заперечення ПрАТ "Кіровоградобленерго" з приводу позовних вимог про визнання недійсним договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 310000688 від 01.11.2022 укладеного між ТОВ "АОИЛ" та ПрАТ "Кіровоградобленерго". Відповідач-1 зазначає, що позивач жодним чином не доводить порушення його права чи законного інтересу укладеним між відповідачами договором та у позовній заяві вказує як на єдину підставу визнання недійсним договору на те, що ТОВ "АОИЛ" протиправно і без будь-якої правової підстави використовує у межах договору № 310000688 від 01.11.2022 повітряну лінію електропостачання, яка начебто належить позивачу. На спростування вказаних тверджень позивача ТОВ "АОИЛ" зазначає таке.

01.08.2022 ТОВ "АОИЛ" уклало із ТОВ "ОЛІЙНИЙ ДІМ" договір оренди № 01/08 від 01.08.2022, у відповідності до якого прийняло у строкове й платне користування комплекси будівель за адресою: м. Кропивницький, проспект Промисловий 19 (т. 2 а.с. 16-19). Вказаний комплекс будівель належав ТОВ "ОЛІЙНИЙ ДІМ" на підставі договору фінансового лізингу, укладеного з АТ "Державний ощадний банк України". Власником будівель був АТ "Державний ощадний банк України". До комплексу будівель переданих в оренду ТОВ "АОИЛ" входили й трансформаторні підстанції, живлення яких здійснювалося за допомогою кабельних та повітряних ліній електропостачання, які в свою чергу були підключені і живилися від енергетичного об`єкту ПС "Гідросила", та які належали АТ "Державний ощадний банк України".

Як зазначає відповідач-1, ставши новим користувачем комплексу будівель за адресою: м. Кропивницький, проспект Промисловий, 19, ТОВ "АОИЛ" 01.11.2022 уклало із ПАТ "Кіровоградобленерго" договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 310000688. Для постачання електроенергії у рамках договору № 310000688 використовувалися і продовжують використовуватися ті самі кабельні та повітряні лінії електропостачання, що й раніше за договором між АТ "Державний ощадний банк України" і ПАТ "Кіровоградобленерго".

До договору складений Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (т. 2 а.с. 26). З вказаного Акта розмежування, як зазначає відповідач-1 вбачається, що на балансі саме ТОВ "АОИЛ" як нового користувача об`єктів по пр. Промисловий, 19 знаходяться:

1) Вузол обліку, КЛ-10 кВ, ААБлУ 3+240мм2, L=98м., ПЛ-10кВ, АС-95-мм2, L+2022м,

КЛ-10 кВ, ААБлУ 3+150 мм2 L=212м, опори ПЛ-10 кв. № 1-29 від Ф-64Г ПС "Гідросила" до ТП589, ТП-589 РП-10 КВ.,ТМ-1000 кв (2 шт.) РП-0,4 квТ та внутрішні мережі.

2) Вузол обліку, КЛ-10 кВ. САХЕм 3*185мм2 L=2594 м від Ф-18Г ПС "Гідросила" до ТП-589.

3) Вузол обліку, КЛ-10 кВ, ААБлУ 3+240мм2, L=98 м, ПЛ-10кВ, АС-95-мм2, L+2022м, КЛ-10 кВ, ААБлУ 3+150 мм2 L=212м, опори ПЛ-10 кв. № 1-29 від Ф-31Г ПС "Гідросила" до ТП464, ТП-464 РП-10 КВ.,ТМ-1000 кв (2 шт.) РП-0,4 квТ та внутрішні мережі.

На думку відповідача-1, Акт розмежування укладений до договору № 310000688 підтверджує, що при постачанні електричної енергії з ПС "Гідросила" до промислових об`єктів ТОВ "АОИЛ" жодним чином не використовувалися будь-які енергетичні об`єкти, належні третім особам, у тому числі позивачу.

У подальшому комплекс будівель за адресою: м. Кропивницький, проспект Промисловий 19, перейшов у власність ТОВ "АОИЛ" на підставі договору купівлі-продажу від 10.10.2023 (т. 2 а.с. 28-30), укладеного із ТОВ "ОЛІЙНИЙ ДІМ", яке в свою чергу раніше стало власником на підставі договору лізингу із АТ "Державний ощадний банк України".

Відповідно до п. 1.2. договору купівлі-продажу до складу комплексу будівель, які перейшли у власність ТОВ "АОИЛ", увійшли також й трансформаторні підстанції з лініями електропостачання, за допомогою яких й здійснюється постачання електричної енергії з об`єкту ПС "Гідросила" та які зазначені в Акті розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін до договору № 310000688. Те, що вказані лінії електропостачання входять до складу майна набутого ТОВ "АОИЛ" підтверджується додатково листом колишнього власника цих об`єктів АТ "Державний ощадний банк України" (т. 2 а.с. 38-39).

11.09.2024 ТОВ "АОИЛ" укладено із Кропивницькою міською радою договір оренди земельної ділянки № 43 (т. 2 а.с. 32-37), відповідно до якого відповідачу-1 передано у платне користування земельні ділянки, на яких розміщені 29 опор, по яким йде повітряна лінія електропостачання від промислових об`єктів відповідача-1 до ПС "Гідросила".

Відповідач-1 вважає, що на підставі вищевикладеного у позивача відсутнє порушене право чи інтерес, а договір про надання послуг з розподілу електричної енергії відповідає усім вимогам, які висуваються профільним законодавством до подібного роду договорів.

ТОВ "АОИЛ" заперечує проти позовної вимоги про витребування на користь ТОВ "КАПРО ОЙЛ" лінії електропередач ВЛ-10 Кв та зазначає, що зміст договору купівлі-продажу майна № 73 та додатків до нього, не дають змоги ідентифікувати, якою саме повітряною лінією електропостачання володіє позивач і чи є цей об`єкт взагалі повітряною лінією електропостачання у розумінні вимог чинного законодавства.

Зважаючи на вищевикладене відповідач-1 вважає, що позивачем належними, допустимими й достатніми доказами не підтверджено той факт, що ним у власність набувалась якась конкретна повітряна лінія електропостачання, у тому числі та, яка використовується ТОВ "АОИЛ", у зв`язку з чим просив суд першої інстанції відмовити в задоволенні позову.

Позивач зазначає, що заперечення відповідача-1 викладені у його відзиві на позовну заяву та додані до нього документи, жодним чином не спростовують право власності ТОВ "КАПРО ОЙЛ" на повітряні лінії, а лише підтверджують обґрунтованість позовних вимог ТОВ "КАПРО ОЙЛ", у зв`язку з чим просив суд першої інстанції задовольнити позовні вимоги. Щодо відзиву відповідача-2, то позивач категорично не погоджується із викладеними запереченнями.

Розглядаючи спір у цій справі, суд першої інстанції дійшов висновків, що позивачем належними, допустимими й достатніми доказами не підтверджено факт набуття ним у власність повітряної лінії електропостачання, яку використовує ТОВ "АОИЛ", внаслідок чого позовні вимоги щодо визнання недійсним договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 310000688 від 01.11.2022 та витребування від відповідача-1 на користь ТОВ "КАПРО ОЙЛ" повітряної лінії електропередачі ПЛ-10 кВ, яка розташована між опорами № 1 - № 35, до складу якої входить: 45 залізобетонних стовпів з траверсами та ізоляторами: 6 лінійні роз`єднувачі; алюмінієвий дріт марки АС-95, який встановлений на цих опорах, суд визнав такими, що задоволенню не підлягають.

Оскільки позовні вимоги щодо зобов`язання від`єднати повітряну лінію електропередачі ВЛ-10 кВ та щодо заборони ТОВ "АОИЛ" користуватися повітряною лінією електропередачі є похідними від первісної вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що ці вимоги також задоволенню не підлягають.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ГПК України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Наведені приписи чинного законодавства визначають об`єктом захисту, в тому числі судового, порушене, невизнане або оспорюване право.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Тобто вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Лише у разі встановлення наявності порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача та відповідності обраного останнім способу захисту такому порушенню або оспоренню суд може прийняти рішення про задоволення позову.

Крім того, згідно з позицією Верховного суду України відсутність порушення прав та законних інтересів позивача оскаржуваним договором є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (аналогічну правову позицію також викладено в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).

Так, предметом позову у цій справі, зокрема, є вимога про визнання недійсним договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 310000688 від 01.11.2022, що укладений між ТОВ "АОИЛ" та ПрАТ "Кіровоградобленерго". Таким чином позивачем заявлена вимога про визнання недійсним правочину, стороною якого він не є.

При цьому судова колегія зауважує, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваних правочинів підлягають застосуванню загальні приписи ст. 3, 15, 16 ЦК України, якими передбачено право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Як слідує з позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеній у Постанові від 15.02.2022 по справі № 922/1045/21, відповідно до ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: (1) пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою: (2) наявність підстав для оспорення правочину; (3) встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду при розгляді справи № 910/12787/17 зазначила, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме підтвердити, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого він не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

За змістом статей 203, 215, 217 ЦК України оспорювати правочин у суді може одна зі сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша законна реалізація заінтересованою особою її прав. Самі по собі дії осіб щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

В обґрунтування позовної вимоги про визнання недійсним договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 310000688 від 01.11.2022, що укладений між ТОВ "АОИЛ" та ПрАТ "Кіровоградобленерго", позивач стверджує, що йому на праві власності належить повітряна лінія електропередачі ВЛ-10 кВ, яка без його дозволу використовується відповідачем-1 і за допомогою якої здійснюється постачання електричної енергії на об`єкт відповідача-1 за оскаржуваним договором. Отже, як стверджує позивач, оскаржуваним договором порушені його інтереси, як власника майна, що використовується без його дозволу.

На підтвердження свого права власності позивач посилається, зокрема, на договір купівлі-продажу майна № 73 від 02.03.2020 р., за яким позивач придбав у Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРАРНІ ІНВЕСТИЦІЇ 2012" повітряну лінію електропередачі ВЛ-10 кВ.

Однак, як правильно встановлено судом першої інстанції, у вказаному договорі № 73 від 02.03.2020 р. зазначено лише, що до переліку майна переданого за договором купівлі-продажу майна входить певний лот під назвою "ВЛ-10кВ". Проте, ні зміст договору, ні додатки до нього, не дають змоги ідентифікувати ознаки індивідуально визначеної речі.

Окрім цього, у жодному з документів, зокрема, акті прийому-передачі від 02.03.2020 (т. 1 а.с. 45) до договору № 73 від 02.03.2020 р., наданих позивачем до матеріалів справи на підтвердження своїх доводів, не зазначено характеристик, які б допомогли ідентифікувати об`єкт "ВЛ-10 кВ" та виокремити його серед інших повітряних ліній, оскільки номери фідерів є відмінними від номерів фідерів ПЛ, якою користується відповідач-1.

Як слушно зауважено судом першої інстанції, "ВЛ-10 кВ" це розповсюджена робоча назва лінії електропостачання по всій Україні і лише конкретні характеристики можуть виокремити певну лінію електропостачання від інших.

Крім того, позивач придбав "ВЛ-10кВ" 02.03.2020 за договором № 73, однак у матеріалах справи міститься Договір про спільне використання технологічних електричних мереж № 397СВ/20 від 01.03.2020, укладений між відповідачем-2 та АТ "Державний ощадний банк України" (т. 3 а.с. 39-42), на підставі якого лінії електропостачання в подальшому було передані відповідачу-1.

З наданого позивачем паспорту "Двухцепної ВЛ-10кВ № 31 та № 70" (т. 1. а.с. 48-52) також неможливо встановити, що саме ця ПЛ використовується ТОВ "АОЙЛ".

Також, відсутні докази, на яких підставах спірна "ВЛ-10кВ" належала ТОВ "Аграрні інвестиції 2012" та не зазначено фактичної адреси її місця розташування.

Судова колегія зауважує, що згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені норми процесуального законодавства та встановлені обставини справи, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем належними, допустимими й достатніми доказами не підтверджено той факт, що ним у власність набувалась саме та повітряна лінія електропостачання, яку використовує ТОВ "АОИЛ".

Окрім позовної вимоги про визнання недійсним договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 310000688 від 01.11.2022, позивачем у цій справі заявлені вимоги про:

- витребування від відповідача-1 на користь позивача повітряної лінії електропередачі ВЛ-10 кВ,

- зобов`язання відповідача-2 від`єднати (відключити) повітряну лінію електропередачі ВЛ-10 кВ від точки розподілу електричної енергії та

- заборону відповідачу-1 користуватися повітряною лінією електропередачі ВЛ-10 кВ.

Усі ці вимоги, як стверджує позивач, спрямовані на усунення порушення його інтересів, як власника повітряної лінії електропередачі ВЛ-10 кВ.

Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Водночас статтею 391 ЦК України унормовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже Цивільний кодекс України передбачає різні способи захисту порушеного права власника майна.

Так, відповідно до ст. 387 ЦК України віндикаційний позов це вимога про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння. Метою такого позову є повернення об`єкта права власності у володіння власника.

Зазначений засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти (право власності) й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння.

Позивачем за віндикаційним позовом може бути неволодіючий власник (фізичні і юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів). Водночас законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою ("титулом").

Титульними володільцями вважаються особи, які володіють майном за цивільно-правовими договорами (майнового найму (оренди), підряду, зберігання, застави та ін.), особи, які володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом. Зрозуміло, що позивач має підтвердити своє право власності на витребувану річ або інше титульне право на річ, посилаючись на ті чи інші докази (свідоцтво про право власності, свідоцтво про право на спадщину, технічний паспорт на автомашину, довіреність на розпорядження майном, договір тощо). У випадку, коли власник (титульний володілець) не може надати такі документи у зв`язку з їх втратою або його право власності оспорюється відповідачем, у позові також мають закладатися вимоги про визнання права власності. Віндикаційний позов - вимога неволодіючого власника до незаконного володільця про витребування майна (ст. 387 ЦК України).

Віндикаційним позовом захищається право власності в цілому, оскільки він пред`являється в тих випадках, коли порушені права володіння, користування і розпорядження одночасно.

Таким чином, предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючих цим майном невласників про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння.

Предмет доказування у таких справах становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-от: факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

Своєю чергою, передбачений статтею 391 ЦК України негаторний позов це вимога власника, який володіє річчю, про усунення перешкод у здійсненні користування і розпорядження нею. Власник, який звертається за захистом, зберігає майно у своєму володінні та вимагає від відповідача припинити протиправні дії щодо свого майна, які не пов`язані із порушенням володіння.

Умовою задоволення негаторного позову є встановлення протиправності дій відповідача. Якщо дії відповідача є правомірними або між сторонами існують договірні відносини, негаторний позов задоволенню не підлягає. При цьому захист прав та інтересів позивача надається судом у формі припинення дій, що порушують право, або відновлення становища, яке існувало до порушення права. Позивач самостійно визначає спосіб, у який він вбачає можливим усунути виявлені порушення. Якщо негаторний позов визнано обґрунтованим, суд визначає дії, які має вчинити або не вчинювати відповідач для усунення порушень, і строк виконання цих дій.

Віндикаційний та негаторний позови це класичні види речових позовів, що пред`являються у разі якщо між сторонами спору існують абсолютні (речові) відносини, тобто між позивачем і відповідачем відсутній будь-який договір або недоговірне зобов`язання. Віндикаційні та негаторні вимоги є взаємовиключними не можуть бути заявлені в одному позові. Визначальний критерій їх розмежування: наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

Отже, судова колегія звертає увагу, що позивачем у цій справі заявлені взаємовиключні позовні вимоги про:

- витребування від відповідача-1 на користь позивача повітряної лінії електропередачі ВЛ-10 кВ віндикаційний позов;

- зобов`язання відповідача-2 від`єднати (відключити) повітряну лінію електропередачі ВЛ-10 кВ від точки розподілу електричної енергії та заборону відповідачу-1 користуватися повітряною лінією електропередачі ВЛ-10 кВ негаторні позови.

Частинами 1, 2 статті 5 ГПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Однак якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 5.06.2018 у справі № 338/180/17 (п. 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (п. 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (п. 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (п. 7.23).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (п. 63), від 8.02.2022 у справі № 209/3085/20 (п. 24), від 21.09.2022 у справі № 908/976/190 (п. 5.6, 5.9). Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (п. 63), від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (п. 6.13), від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (п. 82), від 2.02.2021 у справі № 925/642/19 (п. 50), від 6.04.2021 у справі № 910/10011/19 (п. 94). Інакше кажучи, не є ефективним той спосіб захисту, який у разі задоволення відповідного позову не відновлює повністю порушене, оспорюване право, а відповідне судове рішення створює передумови для іншого судового процесу, у якому буде відбуватися захист права позивача, чи таке рішення об`єктивно неможливо буде виконати.

Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (п. 6.21), від 2.02.2021 у справі № 925/642/19 (п. 54), від 6.04.2021 у справі № 910/10011/19 (п. 99).

У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 9901/172/20 (п. 1, 80-81, 83), від 1.07.2021 у справі № 9901/381/20 (п. 1, 43-47), від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18 (п. 6, 20-26, 101, 102).

Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 331/6927/16-ц).

З урахуванням не підтвердження позивачем належними, допустимими й достатніми доказами того факту, що він є власником або титульним володільцем саме того майна, яке використовується відповідачем-1, судова колегія констатує, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачами, отже місцевий господарський суд дійшов обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Водночас судова колегія зауважує, що позивачем у цій справі заявлені взаємовиключні позовні вимоги про витребування від відповідача-1 на користь позивача повітряної лінії електропередачі ВЛ-10 кВ (віндикаційний позов) та зобов`язання відповідача-2 від`єднати (відключити) повітряну лінію електропередачі ВЛ-10 кВ від точки розподілу електричної енергії і заборону відповідачу-1 користуватися повітряною лінією електропередачі ВЛ-10 кВ (негаторні позови), тобто позивачем обраний неефективний спосіб захисту, що також є підставою для відмови у задоволенні позовний вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення Господарського суду Кіровоградської області від 09.06.2025 р. у цій справі в межах доводів та вимог апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, до Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "КАПРО ОЙЛ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АОИЛ" та Приватного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго" про визнання недійсним договору, усунення перешкод у користуванні майном.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 23.05.2025 р. у справі № 912/134/25 у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

28.05.2025 до Господарського суду Кіровоградської області від відповідача-1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій Товариство з обмеженою відповідальністю "АОИЛ" просить покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "КАПРО ОЙЛ" 80 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач звернувся до Господарського суду Кіровоградської області з клопотанням про зменшення витрат відповідача-1 на оплату правничої допомоги.

Приписами пункту 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За приписами ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За приписами ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно зі ст. 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, з положень наведених норм випливає, що, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат.

Одночасно слід враховувати, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування цих витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, - то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "АОИЛ" у відзиві на позовну заяву зазначило орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу в розмірі 80 000,00 грн та просило суд першої інстанції стягнути усі судові витрати з позивача. Разом з відзивом ТОВ "АОИЛ" надало Договір про надання правової (правничої допомоги) від 05.02.2025 (т. 2 а. с. 85-86).

Відповідно до умов договору ТОВ "АОИЛ" в особі директора Добрянської Тамари Петрівни, яка діє на підставі статуту (надалі іменується "КЛІЄНТ"), з одного боку, та Адвокатське об`єднання "ЛІБЕРТІ" в особі голови адвокатського об`єднання - адвоката Ковальової Кристини Борисівни, що діє на підставі Статуту (надалі іменується "АДВОКАТСЬКЕ ОБ`ЄДНАННЯ") з другого боку, разом іменовані "СТОРОНИ", уклали цей Договір про надання правової (правничої) допомоги.

Згідно з п. 2.1 Договору АДВОКАТСЬКЕ БЮРО на підставі звернення КЛІЄНТА приймає на себе зобов`язання з надання наступної правової допомоги:

- захист прав та представництво інтересів КЛІЄНТА в рамках будь-яких цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справ/проваджень, а також у будь-яких інших питаннях, що так чи інакше стосуються прав КЛІЄНТА.

Ціна договору та порядок оплати визначено розділом 4 договору.

Відповідно до п. 4.1, 4.2 вартість наданих правових (правничих) послуг АДВОКАТСЬКЕ ОБ`ЄДНАННЯ розраховує самостійно після одержання від КЛІЄНТА замовлення на надання правової (правничої) допомоги. Оплата за даним договором здійснюється не пізніше 5-ти (п`яти) днів з моменту отримання КЛІЄНТОМ рахунку/рахунків від АДВОКАТСЬКОГО БЮРО. Такий рахунок за вибором АДВОКАТСЬКОГО БЮРО може бути надіслано поштовою кореспонденцією та/або електронним листом на електронну поштову скриньку КЛІЄНТА. Рахунок вважається отриманим КЛІЄНТОМ з моменту його надходження до поштового відділення, яке обслуговує адресу місця проживання КЛІЄНТА та/або з моменту відправлення електронного листа з електронної поштової скриньки АДВОКАТСЬКОГО БЮРО на електронну поштову скриньку КЛІЄНТА.

Згідно з п. 4.4 Договору за результатами надання правової (правничої) допомоги складається акт прийому-передачі, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті прийому-передачі вказується короткий зміст наданої АДВОКАТСЬКИМ БЮРО правової (правничої) допомоги, дата її надання, тривалість у хвилинах, ставка та її загальна вартість. Акт прийому-передачі надсилається КЛІЄНТУ АДВОКАТСЬКИМ БЮРО електронною поштою, засобами поштового чи будь-якою іншою кур`єрською службою за вибором АДВОКАТСЬКОГО БЮРО.

Договір підписано та скріплено печатками його сторін.

У судовому засіданні 23.05.2025 до закінчення судових дебатів представник відповідача-1 зробив усну заяву в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів понесення судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

В межах п`ятиденного строку 28.05.2025 ТОВ "АОИЛ" подано до суду першої інстанції заяву про стягнення витрат на правову допомогу.

На підтвердження розміру витрат представником відповідача-1 надано:

- ордер на надання правничої допомоги, серія ВІ, № 1267872 від 14.02.2025;

- договір про надання правничої допомоги № 1 від 05.02.2025;

- акт приймання передачі робіт від 26.05.2025;

- договір № б/н від 05.02.2025;

- рахунок на оплату № 1 від 26.05.2025 (до договору надання правової допомоги № 1 від 05.02.2025);

- виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Адвокатське об`єднання "ЛІБЕРТІ" (дата формування виписки 16.01.2025);

- свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, серія ПТ № 1419 (т. 3 а.с. 138-144).

Суд першої інстанції зазначив, що разом з заявою про стягнення витрат на правову допомогу відповідач-1 надав до суду ще один договір про надання правової допомоги.

Згідно з умовами договору про надання правової допомоги № 1 від 05.02.2025, укладеного з Адвокатським об`єднанням "ЛІБЕРТІ", відповідно до умов якого адвокатське об`єднання зобов`язалося надати правову допомогу ТОВ "АОИЛ" в господарській справі № 912/134/25 за позовом ТОВ "КАПРО ОЙЛ" до ТОВ "АОИЛ" в Господарському суді Кіровоградської області, а ТОВ "АОИЛ" взяло на себе обов`язки оплатити правову допомогу.

Безпосередній зміст правничої допомоги Адвоката за цим договором полягає у наступному (п. 2.1. Договору): аналіз позовної заяви, збір доказів, аналіз судової практики, визначення правової позиції, підготовка відзиву на позовну заяву та заперечень, а також представництво інтересів Клієнта в суді першої інстанції уповноваженим адвокатом Адвокатського об`єднання.

Також договором було визначено, що уповноваженим адвокатом від адвокатського об`єднання стосовно надання правової допомоги є адвокат Тищенко А.В., залучений об`єднанням до роботи по справі на підставі відповідного договору (т. 3 а. с. 141). В подальшому Тищенко А.В. надав увесь спектр правової допомоги по справі та здійснював представництво інтересів ТОВ "АОИЛ" в суді першої інстанції, був присутній в режимі відеоконференція в усіх судових засіданнях по справі.

У пункті 4.1. договору сторони погодили, що за здійснену правову допомогу та послуги, що надаються Адвокатом, Клієнт сплачує Адвокату гонорар (винагороду), розмір якого визначили фіксовано в 60 000 грн.

У пункті 4.3. Договору сторони погодили, що у разі ухвалення рішення на користь ТОВ "АОИЛ", а саме відмови позивачу у задоволенні позовних вимог, Адвокатському об`єднанню додатково має бути сплачений гонорар успіху у розмірі 20 000 грн.

Згідно з п. 4.4 Договору за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯМ правової допомоги і її вартість. Акт надсилається КЛІЄНТУ АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯМ факсимільним зв`язком або поштою.

Договір підписано та скріплено печатками його сторін.

26.05.2025 року сторонами було підписано Акт приймання-передачі робіт за договором надання правової допомоги № 1 від 05.02.2025, у відповідності до якого усі роботи прийняті ТОВ "АОИЛ" без зауважень (т. 3 а. с 140). У вказаному Акті наведено перелік правової допомоги наданої Адвокатським об`єднанням, а саме:

"- аналіз позовної заяви та доданих до неї документів;

- збір та аналіз доказів;

- аналіз судової практики;

- визначення правової позиції ТОВ "АОИЛ" у справі;

- підготовка відзиву на позовну заяву та заперечень

- представництво інтересів Клієнта в суді першої інстанції уповноваженим адвокатом Адвокатського об`єднання - Тищенко Андрієм Вікторовичем."

Адвокатським об`єднанням "ЛІБЕРТІ" виставлено рахунок на оплату 80 000 грн (т. 3 а.с. 142).

При цьому, судова колегія зауважує, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Необхідно зауважити, що частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності й недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Отже, учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватись на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18.

Відповідно до ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

З урахуванням викладеного у сукупності, враховуючи складність справи, виходячи з критерію розумності відповідних витрат, а також їх реальності, дійсної необхідності та неминучості саме у цій справі, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг і виконаних робіт у межах розгляду справи, тривалість розгляду та обставини цієї справи, судова колегія вважає, що встановлений місцевим господарським судом розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з позивача на користь відповідача-1, у сумі 20 000,00 грн відповідає критеріям розумності, співмірності та справедливості.

З урахуванням усього вищенаведеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що доводи апеляційних скарг є безпідставними та не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, оскаржувані рішення відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення Господарського суду Кіровоградської області від 23.05.2025 р. та додаткового рішення від 09.06.2025 р. у цій справі відсутні.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 18 168,00 грн слід покласти на останнього.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "КАПРО ОЙЛ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "АОИЛ" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 23.05.2025 р. та додаткове рішення від 09.06.2025 р. у справі № 912/134/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 23.05.2025 р. та додаткове рішення від 09.06.2025 р. у справі № 912/134/25 залишити без змін.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "КАПРО ОЙЛ".

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 16.03.2026 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя О.Г. Іванов