УХВАЛА

12 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 913/24/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Губенко Н. М. головуючий, Вронська Г. О., Кондратова І. Д.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

на додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Хачатрян В.С. головуючий, Россолов В.В., Склярук О.І.

від 16.02.2026

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

до Комунального некомерційного підприємства Луганської обласної ради "Старобільська обласна лікарня відновного лікування"

про стягнення 647 725,15 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Комунального некомерційного підприємства Луганської обласної ради "Старобільська обласна лікарня відновного лікування" про стягнення 420 570,82 грн боргу, 29 546,68 грн 3% річних, 114 113,54 грн інфляційних нарахувань та 83 494,11 грн пені за договором постачання природного газу №11-1024/21-БО-Т від 08.11.2021.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 28.10.2025 у справі № 913/24/25 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Комунального некомерційного підприємства Луганської обласної ради "Старобільська обласна лікарня відновного лікування" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" 414 826,57 грн боргу, 29 150,85 грн 3% річних, 112 672,38 грн інфляційних нарахувань, 10 000,00 грн пені та 7 667,16 грн судового збору. У задоволенні решти позову відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду Луганської області від 13.11.2025 у справі № 913/24/25 заяву Комунального некомерційного підприємства Луганської обласної ради "Старобільська обласна лікарня відновного лікування" про стягнення судових витрат у справі № 913/24/25 задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на користь Комунального некомерційного підприємства Луганської обласної ради "Старобільська обласна лікарня відновного лікування" 325,86 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката. У задоволенні решти заяви відмовлено.

Постановою від 15.01.2026 Східний апеляційний господарський суд залишив без змін рішення Господарського суду Луганської області від 28.10.2025 та додаткове рішення Господарського суду Луганської області від 13.11.2025 у справі № 913/24/25.

Комунальне некомерційне підприємство Луганської обласної ради "Старобільська обласна лікарня відновного лікування" звернулося до Східного апеляційного господарського суду із заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000,00 грн.

Додатковою постановою від 16.02.2026 у справі № 913/24/25 Східний апеляційний господарський суд задовольнив частково заяву Комунального некомерційного підприємства Луганської обласної ради "Старобільська обласна лікарня відновного лікування". Присудив до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на користь Комунального некомерційного підприємства Луганської обласної ради "Старобільська обласна лікарня відновного лікування" судові витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 10 000,00 грн. У задоволенні іншої частини заяви відмовив.

18 лютого 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.02.2026 у справі № 913/24/25.

Перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.

Частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 244 Господарського процесуального кодексу України додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акту, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення; для оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, скаржникові необхідно довести та обґрунтувати наявність передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підстав.

Зазначений висновок щодо можливості відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою на додаткову постанову до судового рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (додаткову постанову суду апеляційної інстанції щодо розподілу судових витрат у малозначній справі), викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суд від 21.05.2021 у справі № 905/1623/20.

Отже, в касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Господарським процесуальним кодексом України.

Так, відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Пунктом 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" визначено у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3 028,00 грн.

Предметом спору у цій справі є стягнення 647 725,15 грн, що менше, ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на дату подання позову (1 514 000,00 грн).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

За підпунктом "с" пункту 7 Рекомендації № R(95)5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо введення в дію й поліпшення функціонування систем і процедур оскарження в цивільних і торговельних справах, ухваленої на його 528-му засіданні 07.02.1995, скарги до суду третьої інстанції мають подавати щодо тих справ, третій судовий розгляд яких доцільний, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону; вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають загальне суспільне значення; від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування підстав, за яких розгляд її справи сприятиме досягненню таких цілей.

Отже, Верховному Суду надано право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у статті 287 Господарського процесуального кодексу України, що узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

З тексту касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" вбачається, що підставою касаційного оскарження додаткової постанови Східного апеляційного господарського суду від 16.02.2026 у справі № 913/24/25 є наявність виключного випадку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції порушив статті 124, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, статті 1, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та застосував положення статей 123, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" без урахування висновку, викладеного у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, та у постанові Верховного Суду від 28.12.2019 у справі 924/122/19, у подібних правовідносинах.

Поряд із цим, в касаційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" не вказано про наявність випадків для відкриття касаційного провадження у справі, ціна позову в якій не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, передбачених підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, й, відповідно, не обґрунтовано їх належним чином. Однак, саме пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено випадки для касаційного оскарження судових рішень, зокрема, у справах, ціна позову в яких не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Водночас тягар доказування наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, покладається на скаржника.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Pelevin v. Ukraine" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу. Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28.05.1985 у справі "Ashingdane v. the United Kingdom").

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням того, що касаційна скарга подана на судове рішення у справі, ціна позову якої не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та відсутність випадків/обґрунтувань, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 913/24/25 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.02.2026 згідно із з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вона подана на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 163, 234, 235, 244, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 913/24/25 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.02.2026.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Н. М. Губенко

Судді Г. О. Вронська

І. Д. Кондратова