ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2026 р. Справа№ 910/848/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

секретар судового засідання: Гріщенко А.О.

за участі представників сторін: відповідно до протоколу судового засідання від 04.03.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІСТЕЙ К»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.11.2025

у справі №910/848/25 (суддя - Карабань Я.А.)

за позовом Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІСТЕЙ К»

про стягнення 7 006 981,88 грн

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Київська міська рада (надалі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІСТЕЙ К» (надалі - відповідач) про стягнення суми безпідставно збережених грошових коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою площею 7,2539 га за кадастровим номером :75:314:0011 у сумі 7 006 981,88 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІСТЕЙ К» на користь Київської міської ради 6 797 185,10 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою та 81 566,21 грн судового збору. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІСТЕЙ К» про розстрочення виконання рішення задоволено частково. Розстрочено виконання рішення строком на 6 місяця, згідно із наступним графіком сплати заборгованості:

1) до 25.10.2025 - 1 146 458,55 грн;

2) до 25.11.2025 - 1 146 458,55 грн;

3) до 25.12.2025 - 1 146 458,55 грн;

4) до 25.01.2026 - 1 146 458,55 грн;

5) до 25.02.2026 - 1 146 458,55 грн;

6) до 25.03.2026 - 1 146 458,55 грн.

15.10.2025 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 видано відповідний наказ.

1.1. короткий зміст заяви про розстрочення виконання рішення суду

06.11.2025 від відповідача надійшла заява про розстрочення виконання рішення суду, у якій заявник просить суд розстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 р. у справі № 910/848/25 строком на одинадцять місяців, згідно із наступним графіком сплати заборгованості: 1) до 25.11.2025 - 566 432,09 грн., 2) до 25.12.2025 - 566 432,09 грн., 3) до 25.01.2026 - 566 432,09 грн., 4) до 25.02.2026 - 566 432,09 грн., 5) до 25.03.2026 - 566 432,09 грн., 6) до 25.04.2026 - 566 432,09 грн., 7) до 25.05.2026 - 566 432,09 грн., 8) до 25.06.2026 - 566 432,09 грн., 9) до 25.07.2026 - 566 432,09 грн., 10) до 25.08.2026 - 566 432,09 грн., 11) до 25.09.2026 - 566 432,09 грн.

1.2. короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі №910/848/25 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІСТЕЙ К» про розстрочення виконання рішення суду у справі №910/848/25 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІСТЕЙ К» про розстрочення виконання рішення суду у справі №910/848/25, суд першої інстанції виходив з того, що первісна розстрочка, передбачена у резолютивній частині рішення від 16.09.2025, вже є реалізацією повноважень суду за ст. 331 ГПК України та враховує обставини, на які посилається відповідач. Нові, виняткові обставини, що істотно ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у вже розстроченому режимі, відповідачем не доведені, а повторне розстрочення виконання рішення до вересня 2026 року за відсутності таких нових обставин фактично призвело б до невиправданого затягування виконання рішення та порушення прав стягувача. Зміна строків виконання у запропонований спосіб виходила б за межі допустимого процесуального коригування порядку виконання і наближалась би до фактичної зміни балансу прав і обов`язків сторін, уже визначеного рішенням суду по суті спору.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «АРІСТЕЙ К» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.11.2025, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІСТЕЙ К» задовольнити, розстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 строком на сім місяців, згідно із наступним графіком сплати заборгованості: 1) до 25.12.2025 - 544 394,74 грн. 2) до 25.01.2026 - 544 394,74 грн. 3) до 25.02.2026 - 544 394,74 грн. 4) до 25.03.2026 - 544 394,74 грн. 5) до 25.04.2026 - 544 394,74 грн. 6) до 25.05.2026 - 544 394,74 грн. 7) до 25.06.2026 - 544 394,74 грн.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2025 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Кравчук Г.А., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/848/25 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІСТЕЙ К» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 у справі до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/848/25.

До Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/848/25.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2026 відкрито апеляційне провадження у справі №910/848/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІСТЕЙ К» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 та призначено розгляд апеляційної скарги на 04.03.2026.

03.03.2026 через систему «Електронний суд» від апелянта надійшла заява про уточнення вимог апеляційної скарги.

04.03.2026 через систему «Електронний суд» від Київської міської ради надійшли пояснення.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

2.2.1. Відповідач зазначає, що з наданих суду доказів (фінансових звітів, оборотно-сальдових відомостей, платіжних інструкцій, матеріалів виконавчого провадження) вбачається, що Товариство намагається, але при всьому бажанні не спроможне погашати заборгованість в тому порядку і розмірі як визначив суд, а саме по 1 146 458,55 грн. щомісяця з об`єктивних причин і що це і є тією істотною, непереборною і винятковою обставиною в розумінні ч. 3 ст. 331 ГПК України, яка ускладнює повне і своєчасне виконання судового рішення.

На переконання апелянта, суд першої інстанції, ретельно не проаналізувавши реального фінансового стану відповідача, не надавши повної і об`єктивної оцінки кожному доказу окремо та всім доказам у їх сукупності, не переконавшись у спроможності чи неспроможності відповідача виконувати рішення суду саме в такому порядку, дійшов передчасного необґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

2.2.2. Скаржник зазначає, що після подачі скарги Товариство продовжувало виконувати рішення суду, Товариством виконано рішення суду ще на суму 3 439 375,65 грн., а станом на день подачі цієї заяви (03.03.2026) залишок заборгованості становить 1 146 458,56 грн.

Відтак, відповідач просить суд заяву ТОВ «АРІСТЕЙ К» задовольнити. Розстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025, строком на три місяці, згідно із наступним графіком сплати заборгованості:

1) до 25.03.2025 - 382 152,85 грн.

2) до 25.04.2026 - 382 152,85 грн.

3) до 25.05.2026 - 382 152,85 грн.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Київська міська рада заперечує проти задоволення апеляційної скарги відповідача та зазначає, що складне фінансове становище відповідача, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для розстрочення виконання судового рішення на більший строк. При цьому, розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника та підтверджуватись відповідними доказами. Наведені відповідачем обставини передусім є наслідком господарської діяльності відповідача, його власного комерційного розрахунку та ризику, тобто, не виникли в силу якихось об`єктивних, незалежних від відповідача обставин.

Позивач просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Арістей К».

2.4. явка в судове засідання

У судове засідання 04.03.2026 з`явилися представники учасників справи.

Представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник позивача просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА.

3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин та доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції, а також посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Тобто, підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

При цьому, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Відстрочення - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.

Колегія суддів враховує, що рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 позов задоволено частково, з відповідача стягнуто заборгованість та одночасно в резолютивній частині рішення розстрочено його виконання на шість місяців, згідно із наступним графіком сплати заборгованості:

1) до 25.10.2025 - 1 146 458,55 грн;

2) до 25.11.2025 - 1 146 458,55 грн;

3) до 25.12.2025 - 1 146 458,55 грн;

4) до 25.01.2026 - 1 146 458,55 грн;

5) до 25.02.2026 - 1 146 458,55 грн;

6) до 25.03.2026 - 1 146 458,55 грн,

тобто до 25.03.2026, шляхом сплати боргу частинами у визначені судом строки.

Вказане рішення суду не скасовано, воно набрало законної сили, і питання порядку та строків виконання вже було вирішено судом у межах цього ж провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про повторне розстрочення виконання рішення суду на 11 місяців, із наступним графіком сплати заборгованості:

1) до 25.11.2025 - 566 432,09 грн;

2) до 25.12.2025 - 566 432,09 грн;

3) до 25.01.2026 - 566 432,09 грн;

4) до 25.02.2026 - 566 432,09 грн;

5) до 25.03.2026 - 566 432,09 грн;

6) до 25.04.2026 - 566 432,09 грн;

7) до 25.05.2026 - 566 432,09 грн;

8) до 25.06.2026 - 566 432,09 грн;

9) до 25.07.2026 - 566 432,09 грн;

10) до 25.08.2026 - 566 432,09 грн;

11) до 25.09.2026 - 566 432,09 грн,

тобто до 25.09.2026, посилаючись на ст. 331 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частина 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що:

- розстрочення/відстрочення виконання рішення є винятковим заходом, який застосовується лише за наявності обґрунтованих, документально підтверджених обставин, що істотно ускладнюють виконання;

- при вирішенні такого питання суд має дотримуватися балансу інтересів стягувача і боржника, принципів співмірності й правової визначеності;

- зміна способу чи порядку виконання рішення не може призводити до зміни суті самого рішення чи перегляду висновків суду щодо способу захисту.

Зі змісту рішення суду від 16.09.2025 вбачається, що ухвалюючи рішення по суті спору, Господарський суд міста Києва фактично вже оцінив фінансовий стан відповідача, розмір його заборгованості, інтереси стягувача, забезпечив баланс між ними і, з урахуванням цих обставин, визначив розстрочку виконання рівними частинами до 25.03.2026.

Тобто питання строків та порядку погашення заборгованості вже було предметом судового розгляду та відображено у резолютивній частині рішення, яке набрало законної сили.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 є тим актом правосуддя, який визначає остаточний спосіб та строки відновлення порушеного права позивача.

Водночас, ст. 331 Господарського процесуального кодексу України справді допускає можливість відстрочити/розстрочити виконання рішення; змінити спосіб або порядок його виконання, у тому числі й після набрання ним законної сили та на стадії примусового виконання.

Однак Верховний Суд та Конституційний Суд України послідовно зазначають, що розстрочка виконання рішення не є новим рішенням по суті спору і не може підмінювати собою зміну самого судового акта. Суд, вирішуючи питання про розстрочку, не може змінювати суть рішення, зокрема - фактично відтерміновувати реальне виконання на надмірно тривалий строк, що нівелює обов`язковість судового рішення.

Крім того, колегія суддів наголошує, що обмеження ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України «не більше одного року з дня ухвалення рішення» стосується сукупного строку розстрочки/відстрочки, наданої щодо конкретного судового рішення.

Натомість, у цій справі рішення ухвалено 16.09.2025, яким уже передбачено розстрочку до 25.03.2026 (на 6 місяців).

Заявник звертаючись до суду просить змінити порядок розстрочення виконання рішення, а саме з 6 місяців, згідно графіку сплати заборгованості визначеного судом:

1) до 25.10.2025 - 1 146 458,55 грн;

2) до 25.11.2025 - 1 146 458,55 грн;

3) до 25.12.2025 - 1 146 458,55 грн;

4) до 25.01.2026 - 1 146 458,55 грн;

5) до 25.02.2026 - 1 146 458,55 грн;

6) до 25.03.2026 - 1 146 458,55 грн,

на 11 місяців, згідно графіком сплати заборгованості визначеного заявником:

1) до 25.11.2025 - 566 432,09 грн;

2) до 25.12.2025 - 566 432,09 грн;

3) до 25.01.2026 - 566 432,09 грн;

4) до 25.02.2026 - 566 432,09 грн;

5) до 25.03.2026 - 566 432,09 грн;

6) до 25.04.2026 - 566 432,09 грн;

7) до 25.05.2026 - 566 432,09 грн;

8) до 25.06.2026 - 566 432,09 грн;

9) до 25.07.2026 - 566 432,09 грн;

10) до 25.08.2026 - 566 432,09 грн;

11) до 25.09.2026 - 566 432,09 грн.

Тобто відповідач фактично просить змінити розмір щомісячного платежу, що підлягає сплаті та збільшити період розстрочення, продовживши розстрочку з 6 місяців на 11 місяців, а саме до вересня 2026 року, тобто вийти на максимальний річний ліміт.

Як правильно зауважив суд першої інстанції, хоча формально запропонований відповідачем кінцевий строк (вересень 2026 року) ще перебуває в межах «одного року з дня ухвалення рішення», сама по собі можливість не означає автоматичний обов`язок суду задовольнити таку заяву. Необхідною умовою є наявність нових, виняткових, належно підтверджених обставин, які:

- не були відомі та не могли бути враховані судом у вересні 2025 року при наданні первісної розстрочки;

- настали вже після ухвалення рішення та надання першої розстрочки;

- настільки істотно змінили ситуацію, що виконання рішення навіть у вже пом`якшеному (розстроченому) режимі стало надмірно ускладненим або неможливим.

Відповідач у заяві від 06.11.2025 посилається на складний фінансовий стан, наявність заборгованості перед іншими кредиторами, загальну економічну ситуацію тощо. Проте, аналогічні доводи вже заявлялися та були враховані судом під час ухвалення рішення суду 16.09.2025, коли й було надано розстрочку до 25.03.2026 включно. Нових, якісно інших обставин, що виникли після ухвалення рішення й істотно змінили б можливість виконання, заявою не наведено та доказами не підтверджено.

Аналогічно й щодо доводів апеляційної скарги - відповідачем не наведено інших обґрунтованих мотивувань зміни графіку розстрочення виконання рішення суду.

За змістом заяви відповідач фактично не обґрунтовує наявність нових виняткових обставин, а лише просить суд переглянути свою ж дискрецію щодо строків погашення боргу, вже реалізовану у рішенні Господарського суду міста Києва від 16 вересня 2025 року.

Відтак, заява спрямована не стільки на усунення нових перешкод у виконанні рішення, скільки на подальше пом`якшення режиму виконання на користь боржника, що без належних підстав порушує принцип правової визначеності та баланс інтересів сторін, оскільки, по-перше, стягувач уже змушений очікувати виконання до березня 2026 року, по-друге, додаткове продовження строку до вересня 2026 року ще більше відтерміновує реальне відновлення його порушеного права, по-третє, при цьому відсутні докази того, що за наданий додатковий час відповідач реально зможе виконати рішення у повному обсязі.

Виходячи з викладеного, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що первісна розстрочка, передбачена у резолютивній частині рішення від 16.09.2025, вже є реалізацією повноважень суду за ст. 331 ГПК України та враховує обставини, на які посилається відповідач. Нові, виняткові обставини, що істотно ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у вже розстроченому режимі, відповідачем не доведені, а повторне розстрочення виконання рішення до вересня 2026 року за відсутності таких нових обставин фактично призвело б до невиправданого затягування виконання рішення та порушення прав стягувача. Зміна строків виконання у запропонований спосіб виходила б за межі допустимого процесуального коригування порядку виконання і наближалась би до фактичної зміни балансу прав і обов`язків сторін, уже визначеного рішенням суду по суті спору.

3.2. мотиви прийняття або відхилення аргументів учасників справи

Доводи скаржника про те що, суд першої інстанції, ретельно не проаналізувавши реального фінансового стану відповідача, не надавши повної і об`єктивної оцінки кожному доказу окремо та всім доказам у їх сукупності, не переконавшись у спроможності чи неспроможності відповідача виконувати рішення суду саме в такому порядку, дійшов передчасного необґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви - колегія суддів оцінює критично з огляду на те, що судом першої інстанції було винесено обґрунтовану ухвалу, якою вмотивовано відмовлено відповідачеві в задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду.

Аргументи про те, що Товариство не спроможне погашати заборгованість в тому порядку і розмірі як визначив суд, а саме по 1 146 458,55 грн. щомісяця з об`єктивних причин і що це і є тією істотною, непереборною і винятковою обставиною в розумінні ч. 3 ст. 331 ГПК України, яка ускладнює повне і своєчасне виконання судового рішення - суд відхиляє, оскільки вказані обставини вже оцінювались судом під час ухвалення рішення суду 16.09.2025, яким було надано розстрочку до 25.03.2026, натомість як нових обставин, що виникли після ухвалення такого рішення, скаржником не наведено.

На противагу вказаному, колегія суддів вважає слушними доводи Київської міської ради про те, що складне фінансове становище відповідача, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для розстрочення виконання судового рішення на більший строк.

Відтак, доводи апеляційної скарги судова колегія визнає необґрунтованими та такими, що не спростовують наведених вище висновків суду та не можуть бути достатньою підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про повторне розстрочення виконання рішення суду від 16.09.2025.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

5. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду прийнята у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав її скасовувати або змінювати не вбачається.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі № 910/848/25 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІСТЕЙ К» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі № 910/848/25 задоволенню не підлягає.

6. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 255, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІСТЕЙ К» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі № 910/848/25 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі № 910/848/25 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/848/25 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 09.03.2026.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук