ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2026 р. Справа№ 910/11374/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Коробенка Г.П.

при секретарі судового засідання: Нечасний О.Л.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

від органу ДВС України: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕ-БОРГ 2"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.09.2025 (повна ухвала складена 23.09.2025)

за результатами розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕ-БОРГ 2" на дії та бездіяльність Оболонського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

у справі № 910/11374/24 (суддя Джарти В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕ-БОРГ 2"

до Комунального некомерційного підприємства "Київська міська дитяча клінічна туберкульозна лікарня" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 781 852,41 грн,

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи, що передували прийняттю оскаржуваного судового рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "КИЇВЕНЕРГО-БОРГ" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Територіального медичного об`єднання "Санаторного лікування" у місті Києві (далі-відповідач) про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію за Договором про закупівлю товару №8493001 від 25.01.2018 в розмірі 781 852,41 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 позов задоволено повністю, стягнуто з Комунального некомерційного підприємства "Київська міська дитяча клінічна туберкульозна лікарня" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" суму основного боргу в розмірі 781 852,41 грн. та судовий збір у розмірі 9 382,23 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025 апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства "Київська міська дитяча клініка туберкульозна лікарня" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 у справі №910/11374/24 - залишено без задоволення; рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 у справі №910/11374/24 - залишено без змін.

Ухвалою суду від 11.06.2025 замінено сторону (стягувача) - Товариство з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" її правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "КЕ-БОРГ 2" (ідентифікаційний ) за рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 у справі № 910/11374/24 в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 781 852,41 грн та судового збору у розмірі 9 382,23 грн.

28.07.2025 відповідачем через підсистему «Електронний суд» подано заяву про заміну сторони правонаступником, в якій просить на стадії виконання рішення здійснити заміну Комунального некомерційного підприємства «Київська міська дитяча клінічна туберкульозна лікарня» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (ідентифікаційний ) його правонаступником - Комунальне некомерційного підприємства «Медичний центр реабілітації та паліативної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (ідентифікаційний ).

28.07.2025, боржником у виконавчому провадженні на електронну поштову скриньку ВДВС надійшов лист (вхідний №20437 від 28.07.2025) з випискою по рахунку боржника у АТ "Укрексімбанк" про виконання зазначеною банківською установою платіжної інструкції ВДВС та списання з рахунку боржника коштів у сумі 870627,10 грн (сума боргу за виконавчим документом, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження).

ВДВС 28.07.2025 була винесена постанова про зняття арешту з коштів, з посиланням на приписи статті 59 Закону України "Про виконавче провадженння".

Надалі, 29.07.2025 на електронну поштову скриньку ВДВС надійшла та зареєстрована за вхідним № 20688 сформована в системі «Електронний суд» 28.07.2025 заява боржника до Господарського суду міста Києва про заміну відповідача (боржника) у справі № 910/11374/24 - Комунального некомерційного підприємства «Київська міська дитяча клінічна туберкульозна лікарня» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (ідентифікаційний код 01993687) його правонаступником - Комунальним некомерційним підприємством «Медичний центр реабілітації та паліативної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (ідентифікаційний код 05492309).

30.07.2025 головним державним виконавцем ВДВС винесена постанова про зупинення вчинення виконавчих дій.

У подальшому, на підставі частини 5 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" 11.09.2025 ВДВС була винесена постанова про поновлення виконавчого провадження.

Короткий зміст поданої скарги.

04.08.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕ-БОРГ 2» звернулось до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії та бездіяльність Оболонського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - ВДВС), в якій скаржник просить суд:

- визнати незаконними дії Головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стужука Павла Петровича у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 30.05.2025 пом справі № 910/11374/24, які полягають у винесенні постанови від 30.07.2025 про зупинення вчинення виконавчих дій;

- скасувати постанову Головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стужука Павла Петровича від 30.07.2025 про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні НОМЕР_1;

- визнати незаконною бездіяльність Оболонського відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у місті Києві Центрального МРУ Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 30.05.2025 по справі № 910/11374/24, яка полягає у невжиття заходів з перерахування стягнутих з боржника коштів Товариству з обмеженою відповідальністю «КЕ-БОРГ 2»;

- зобов`язати Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у місті Києві Центрального МРУ Міністерства юстиції (м. Київ) перерахувати протягом двох робочих днів з дня винесення ухвали за результатами розгляду цієї скарги стягувачу (Товариству з обмеженою відповідальністю «КЕ-БОРГ 2») 791 234,64 грн на виконання наказу Господарського суду м. Києва від 30.05.2025 у справі № 910/11374/24 та ухвали Господарського суду м. Києва від 11.06.2025 у справі № 910/11374/24.

На переконання скаржника ВДВС неправомірно зупинило провадження та безпідставно не перерахувало грошові кошти, стягнуті з відповідача (боржника), на рахунок ТОВ "КЕ-БОРГ 2".

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2025 у справі № 910/11374/24 у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕ-БОРГ 2" на дії та бездіяльність Оболонського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у справі № 910/11374/24 відмовлено.

Мотивуючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції констатував відсутність підстав вважати незаконними дії ВДВС щодо зупинення виконавчого провадження та вважати незаконною бездіяльність ВДВС щодо невідкладеного перерахування грошових коштів стягувачу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "КЕ-БОРГ 2" 06.10.2025 звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю ухвалу Господарського суду м. Києва від 17.09.2025 у справі № 910/11374/24; винести постанову, якою задовольнити скаргу стягувача; визнати незаконними дії Головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стужука Павла Петровича у виконавчому провадженні № 78708966 щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 30.05.2025 по справі № 910/11374/24, які полягають у винесенні постанови від 30.07.2025 про зупинення вчинення виконавчих дій; визнати незаконною бездіяльність Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у місті Києві Центрального МРУ Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № 78708966 щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 30.05.2025 по справі № 910/11374/24, яка полягає у невжиття заходів з перерахування стягнутих з боржника коштів Товариству з обмеженою відповідальністю "КЕ-БОРГ 2".

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ТОВ "КЕ-БОРГ 2" вважає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з порушенням норм матеріального права, допущенням неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та, як наслідок, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Узагальнені доводи боржника зводяться до того, що судом першої інстанції при винесенні зазначеної ухвали не враховано, що отримана сформована в підсистемі «Електронний суд» заява боржника без належного підтвердження звернення до суду ніяким чином не могла бути підставою для винесення постанови про зупинення виконавчого провадження. Натомість 30.07.2025 виконавче провадження державним виконавцем органу стягнення було зупинено відповідною постановою, а стягнуті кошти стягувачу не були перераховані. При цьому в постанові зазначено про те, що підставою зупинення є поданням боржником заяви про заміну сторони правонаступником. Однак судом було повністю проігнороване факт отримання органом стягнення заяви боржника без підтвердження звернення до суду.

Крім того, при обґрунтуванні вимог апеляційної скарги боржник посилався на Судом невірно зазначено про те, що стягнуті з боржника кошти перераховуються на 4 робочий день після внесення до АСВП відомостей про кошти, які надійшли на рахунки ДВС (приватного виконавця), але не перераховані. Такого строку не встановлено жодним нормативним актом. Разом з цим склалась дискримінаційна та несправедлива ситуація, яку судом взагалі проігноровано: повернення боржнику надмірно стягнутих кошті виконано 29.07.25 до зупинення провадження і ймовірно вже після отримання заяви боржника про його заміну правонаступником, а перерахування коштів на виконання рішення суду стягувачу не було виконане, хоча процедура здійснення платежу на користь боржника та стягувача абсолютно ідентична, в обох випадках має бути сформоване розпорядження державного виконавця, на підставі якого формується та подається до банку платіжна інструкція, в т.ч. із застосування електронних систем.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно Протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 07.10.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕ-БОРГ 2" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.09.2025 у справі № 910/11374/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Кравчук Г.А. (суддя-доповідач), судді: Тарасенко К.В., Коробенко Г.П.

20.10.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/11374/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕ-БОРГ 2" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.09.2025 у справі № 910/11374/24 залишено без руху на підставі ч. 3 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Надано скаржнику десятиденний термін, з моменту отримання ухвали, для усунення недоліків апеляційної скарги.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали, скаржником 03.11.2025 подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали, яке обґрунтовано тим, що повний текст ухвали від 17.09.2025 було отримано скаржником 23.09.2025 о 17:17 через електронний кабінет ЄСІТС.

У зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці з 03.11.2025 по 07.11.2025 включно, процесуальні дії по справі не здійснювались.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕ-БОРГ 2" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.09.2025 у справі № 910/11374/24, розгляд справи призначено на 09.12.2025 о 15 год 50 хв, запропоновано учасникам справи вчинити процесуальні дії в установлені судом апеляційної інстанції строки,

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕ-БОРГ 2" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.09.2025 у даній справі відкладено на 10.02.2026 о 15 год 50 хв.

Позиція інших учасників справи.

28.11.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" (01.12.2025 через канцелярію суду) до Північного апеляційного господарського суду від Оболонського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній не погоджується з її доводами, вважає їх безпідставними і необґрунтованими, зазначаючи, що ухвала місцевого господарського суду прийнята в результаті повного дослідження усіх обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Так, у відзиві на апеляційну скаргу орган ДВС акцентує увагу на тому, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 34 Закону виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої соби до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону. Відповідно до частини другої статті 34 Закону, виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

Частиною п`ятою статті 15 Закону визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

З наведеного вбачається, що винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій з визначених частиною першою статті 34 Закону підстав є обов`язком державного виконавця, а не його правом.

Щодо посилань скаржника на порушення вимог чинного законодавства щодо порядку та строків перерахування стягнутих коштів орган ДВС звертає увагу суду на те, що 11.09.2025 державним виконавцем було винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій на підставі ухвали Господарського суду м. Києва від 03.09.2025 року, яким у задоволенні заяви Комунального некомерційного підприємства "Київська міська дитяча клінічна туберкульозна лікарня" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про заміну сторони правонаступником у виконавчому провадженні по справі №910/11374/24 відмовлено.

Того ж дня, 11.09.2025, на рахунок стягувача було перераховано кошти в сумі 791 234.64 гривень (платіжне доручення № 93942 від 11.09.2025 року).

Явка представників сторін.

Сторони явку своїх представників у судове засідання 10.02.2026 не забезпечили, хоча належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, із заявою до суду про відкладення розгляду справи з зазначенням будь-яких поважних причин неможливості явки представника у судове засідання не зверталися.

Враховуючи наведене, висновки Європейського суду з прав людини у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", а також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представників сторін.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що при дослідженні спірних правовідносин необхідно взяти до уваги таке.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до статті 326 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 N 11-рп/2012).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України "Про виконавче провадження", під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами частин 1, 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

До Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) за заявою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕ БОРГ 2» Тетяни Алавердян надійшов для примусового виконання наказ, виданий 30.05.2025 Господарським судом міста Києва у справі № 910/11374/24 про стягнення з Комунального некомерційного підприємства "Київська міська дитяча клінічна туберкульозна лікарня" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" суми основного боргу в розмірі 781 852,41 грн та судового збору у розмірі 9 382,23 грн. До заяви додано копію ухвали Господарського суду міста Києва від 11.06.2025 у справі № 910/11374/24 про заміну сторони (стягувача) - Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" () її правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "КЕ-БОРГ 2" () за рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 у справі №910/11374/24 в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 781 852,41 грн та судового збору у розмірі 9382,23 грн.

25.07.2025 головним державним виконавцем Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стужуком П.П., з посиланням на статті 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 78708966.

Крім того, посилаючись на статті 18, 48, 56 Закону, 25.07.2025 головним державним виконавцем ВДВС Стужуком П.П. винесено постанову про арешт коштів боржника, яку електронним документообігом направлено до банківських установ для виконання.

На підставі отриманих на запит державного виконавця відомостей про рахунки боржника у банківських установах, 25.07.2025 головним державним виконавцем ВДВС направлено платіжні інструкції до відповідних банківських установ з метою списання коштів з рахунків боржника.

28.07.2025 на рахунок для обліку депозитних сум ВДВС у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшли кошти у сумі 2 611 881,30 грн.

Того ж дня, 28.07.2025, боржником у виконавчому провадженні на електронну поштову скриньку ВДВС надійшов лист (вхідний №20437 від 28.07.2025) з випискою по рахунку боржника у АТ "Укрексімбанк" про виконання зазначеною банківською установою платіжної інструкції ВДВС та списання з рахунку боржника коштів у сумі 870627,10 грн (сума боргу за виконавчим документом, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження).

ВДВС 28.07.2025 була винесена постанова про зняття арешту з коштів, з посиланням на приписи статті 59 Закону України "Про виконавче провадженння".

Надалі, 29.07.2025 на електронну поштову скриньку ВДВС надійшла та зареєстрована за вхідним № 20688 сформована в системі «Електронний суд» 28.07.2025 заява боржника до Господарського суду міста Києва про заміну відповідача (боржника) у справі № 910/11374/24 - Комунального некомерційного підприємства «Київська міська дитяча клінічна туберкульозна лікарня» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (ідентифікаційний код 01993687) його правонаступником - Комунальним некомерційним підприємством «Медичний центр реабілітації та паліативної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (ідентифікаційний код 05492309).

30.07.2025 головним державним виконавцем ВДВС винесена постанова про зупинення вчинення виконавчих дій.

У подальшому, на підставі частини 5 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" 11.09.2025 ВДВС була винесена постанова про поновлення виконавчого провадження.

Також, керуючись вимогами пункту 9 частини 1 статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» ВДВС винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

На переконання скаржника ВДВС неправомірно зупинило провадження та безпідставно не перерахувало грошові кошти, стягнуті з відповідача (боржника), на рахунок ТОВ "КЕ-БОРГ 2".

Норми статті 326 Господарського процесуального кодексу України містять імперативний припис про те, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародники договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Відповідно до частини 1 статті 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції.

Відповідно до пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Відповідно до частин 1, 2 статті 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною першою статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі №800/301/16).

Тобто, при зверненні до господарського суду зі позовною заявою або скаргою у позовній заяві(скарзі) повинно бути обов`язково вказано підстави такого звернення та, зокрема, яким чином порушено права позивача та яким чином судове рішення повинно відновити або захистити права та законні інтереси заявника.

Тлумачення процесуальних норм дозволяє зробити висновок, що завданнями цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 22.04.2020 у справі № 641/7824/18.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише: на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судові рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) та Інструкція з примусового виконання рішення, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 512/5 (далі-Інструкція).

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Підстави зупинення виконавчого провадження передбачені приписами статті 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 5 частини 1 вказаної статті передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону. Вказаною статтею передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Як вбачається з представлених суду першої інстанції документів, відповідач звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про заміну відповідача (боржника) його правонаступником 28.07.2025 (сформований документ в системі "Електронний суд"), про що 29.07.2025 було повідомлено ВДВС.

З огляду на вказане, беручи до уваги імперативні приписи Закону України "Про виконавче провадження" щодо зупинення виконавчого провадження у разі звернення до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, суд дійшов обгрунтованого висновку про безпідставність кваліфікувати дії ВДВС щодо зупинення виконавчого провадження, як незаконні, а тому скарга в цій частині не підлягає задоволенню.

Крім того, необхідно зазначити, що відповідно до частини 1 статті 47 Закону грошові кошти, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки (частина 3 статті 47 Закону).

Відповідно до пункту 1 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 (далі - Інструкція), стягнуті з боржника грошові суми підлягають зарахуванню на рахунки для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам, відкриті Міністерством юстиції України, міжрегіональними управліннями Міністерства юстиції України, відділами державної виконавчої служби в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках, приватними виконавцями - в державних банках, у тому числі рахунки в іноземній валюті (далі - депозитний рахунок).

Згідно пункту 10 розділу VII Інструкції після отримання з органу Державної казначейської служби України або банку виписок про наявність на відповідному рахунку коштів у книгу обліку негайно вносяться записи. Виписка по рахунках Відділу за попередній день формується та завантажується до Автоматизованої системи виконавчого провадження наступного дня, після дня у якому відбулось зарахування коштів. Так, виписки по рахунках ВДВС за 28.07.2025, зокрема виписка по депозитному рахунку Відділу у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», завантажена до автоматизованої системи виконавчого провадження 29.07.2025.

Частиною 1 статті 8 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.

Механізм функціонування автоматизованої системи виконавчого провадження визначений Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, що затверджене наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 №2432/5 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 12.08.2016 за №1126/29256 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 1 Положення, перелік виконавчих дій та строки їх вчинення наведені у додатку до цього Положення. Пунктом 9.2 додатку до Положення визначено, що перерахування стягувачу-юридичній особі здійснюється не пізніше ніж протягом 3 робочих днів від дня їх надходження на відповідний рахунок (на 4 робочий день після внесення до АСВП відомостей про кошти, які надійшли на рахунки ДВС (приватного виконавця), але не перераховані).

Зважаючи на викладене та враховуючи встановлені обставини, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції, надаючи правову кваліфікацію доказам, які подані сторонами з урахуванням фактичних обставин справи дійшов правомірного висновку про помилковість твердження скаржника про невідкладене перерахування грошових коштів стягувачу та, як наслідок, про безпідставність тверджень про незаконну бездіяльність ВДВС.

У зв`язку з наведеним, доводи позивача (скаржника), викладені в апеляційній скарзі, спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального та процесуального права, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноматність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Нормою статті 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати.

Згідно зі статтею 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕ-БОРГ 2" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.09.2025 у справі № 910/11374/24 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.09.2025 у справі № 910/11374/24 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/11374/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 12.03.2026.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді К.В. Тарасенко

Г.П. Коробенко