ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2026 р. Справа№ 920/1023/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Гончарова С.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на рішення Господарського суду Сумської області від 17.09.2025 (повне рішення підписане 22.09.2025)

у справі №920/1023/25 (суддя Вдовенко Д.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Постач"

про стягнення 51 500 грн 80 коп.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Постач" про стягнення 51 500, 80 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем допущено прострочення поставки товару, у зв`язку з чим позивачем нараховано штрафні санкції.

07.08.2025 позивач подав клопотання про долучення до матеріалів справи уточненого розрахунку сум, що стягуються, а саме розрахунок виконаний за період з 01.02.2023 до 06.03.2023, виходячи з суми за видатковою накладною 495 200,00 грн. пеня становить 16 836 грн 80 коп., штраф - 34 664,00 грн.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 17.09.2025 у справі №920/1023/25 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Постач" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" штраф в сумі 10 000 грн., пеню в сумі 9424 грн 80 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422 грн 40 коп.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за умовами договору відповідач зобов`язався поставити товар, якість якого повинна відповідати стандартам, технічним умовам, технічній та/або іншій документації, яка зазначається у додатках до договору і містить вимоги до товарів згідно з додатком 2 до договору, однак як доведено позивачем, вказаного не було дотримано відповідачем. В той же час, місцевий господарський суд зазначив, що визначення періоду прострочення поставки товару - втулка лабіринтного ущільнення С-712582 для нарахування штрафних санкцій, виходячи з дати підписання покупцем акту приймання товару за кількістю та якістю від 07.03.2023, не відповідає засадам добросовісності та справедливості (ст. 3, 509 ЦК України). Суд першої інстанції також встановив, що позивач звернувся з позовом про стягнення пені та штрафу в межах позовної давності. Одночасно, місцевий господарський суд, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених ст. 3 ЦК України, оцінюючи доводи, на які вказують сторони, дійшов висновку про зменшення розміру штрафу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до 10 000, 00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач 10.10.2025 (документ сформований в системі "Електронний суд" 10.10.2025) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що спричинило невідповідність висновків, викладених у рішенні, встановленим обставинам справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема, скаржник вважає, що приймання товару, за умовами договору розпочинається з перевірки якості та кількості поставленого товару вимогам цього договору та застосовуються до правовідносин сторін за цим договором в тій частині, що не суперечить умовам, встановленим цим договором. Отже, на думку скаржника, зупинення приймання усієї партії товару, з огляду на наявність неякісної продукції, у повній мірі узгоджується із закріпленими у договорі домовленостями сторін. Також скаржник наполягає на неправильному застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України, зокрема у даному випадку штрафні санкції у загальному розмірі 51 500, 80 грн відповідають вимогам чинного на період їх нарахування законодавства і є співмірними вартості майна та тривалості прострочення його поставки за умовами договору, а тому не є нерозумними чи непропорційними. Крім того, скаржник звертає увагу, що прострочення переможцями закупівель - підрядниками фактично спричиняє порушення самим ТОВ «Оператор ГТС України» покладених державою обов`язків щодо дотримання плану розвитку, у зв`язку із чим Регулятором застосовуються заходи впливу у виді штрафів та інших заходів. Отже, укладаючи договір, який є предметом судового вивчення у цій справі, позивач діяв не з комерційним інтересом, а для забезпечення потреб держави Україна, у власності якого перебуває газотранспортна система.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2025 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/1023/25. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на рішення Господарського суду Сумської області від 17.09.2025 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №920/1023/25.

20.10.2025 матеріали справи №920/1023/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на рішення Господарського суду Сумської області від 17.09.2025 у справі №920/1023/25, вирішено здійснювати розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на рішення Господарського суду Сумської області від 17.09.2025 у справі №920/1023/25 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

30.10.2025 до Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції змінити, скасувавши в частині стягнення 10 000 грн штрафу, 9 424 грн 80 коп. пені та 2 422 грн 40 коп. судового збору.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції справа № 920/1023/25 розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, з урахуванням правил ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.11.2022 за результатами процедури закупівлі (ідентифікатор закупівлі UA-2022-09-21-011972-а) між сторонами укладений договір № , за умовами якого відповідач зобов`язується у визначений договором строк передати у власність позивача турбіни та мотори (запасні частини до ГПА), зазначені в специфікації, яка наведена в додатку 1 до договору, а позивач зобов`язується прийняти і оплатити товари.

Згідно з п. 2.1. договору якість та комплектність товарів повинні відповідати стандартам, технічним умовам, технічній та/або іншій документації, яка зазначається у додатках до договору і містить вимоги до товарів згідно з додатком 2 до договору.

Ціна договору становить 495 200 грн.

За умовами п. 5.1. договору, постачальник зобов`язується передати покупцю товари в кількості, строки та в місці поставки відповідно до Специфікації.

Приймання покупцем товарів за видатковою накладною не є підтвердженням належного виконання постачальником його обов`язку з поставки товарів та відсутності у покупця претензій до постачальника щодо якості та комплектності товарів. Такі претензії можуть бути заявлені покупцем постачальнику у порядку, визначеному договором та чинним законодавством України (п. 5.7. договору).

Датою поставки товарів є дата підписання покупцем акта приймання товарів за кількістю та якістю відповідно до п. 5.14 цього договору та передачі постачальником покупцю в повному обсязі документів наведених у п. 5.8. договору.

Приймання товарів за кількістю та якістю здійснюється на підставі акту приймання товарів за кількістю та якістю (п. 5.14 договору).

Приймання покупцем розпочинається з перевірки якості та кількості поставленого товару. Покупець в односторонньому порядку підписує акт приймання товарів за кількістю та якістю у порядку, передбаченому договором. У випадку участі постачальника у прийманні товарів за кількістю та якістю, відповідний акт підписується обома сторонами.

У розділі 6 договору визначені права та обов`язки сторін.

Покупець зобов`язаний прийняти поставлені товари у порядку, визначеному договором; оплатити товари своєчасно та в повному обсязі.

Покупець має право відмовитись від прийняття товарів у разі їх невідповідності якості та комплектності, технічним характеристикам, умовам поставки та відстрочити виконання своїх зобов`язань з оплати товарів до усунення порушень умов договору.

Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені договором; забезпечити поставку товарів, якість та комплектність яких відповідають умовам, установленим розділом 2 договору; забезпечити безоплатне усунення порушень умов договору, що виникають у покупця у зв`язку з нестачею, недоліками, невідповідністю вимогам по якості (комплектності), кількості товарів; негайно письмово інформувати покупця про ускладнення, які виникають в ході виконання своїх зобов`язань за договором, або про наявність обставин, що впливають на якість товарів, строки поставки товарів.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до " 31" грудня 2023 року (включно), а в частині розрахунків - до їх повного виконання. Закінчення терміну (строку) дії цього договору не звільняє сторони від виконання обов`язків, взятих на себе за цим договором, та від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п. 12.1, 12.2. договору).

Відповідно до специфікації, що є додатком № 1 до договору, відповідач зобов`язався поставити позивачу товари вартістю 495 200 грн у строк протягом 90 календарних днів з дати укладення договору. У специфікації визначено найменування товарів (втулки, диск лабіринтного ущільнення), виробник товарів, країна їх походження (ТОВ "ПО Юнайтед Продакшенс", Україна), кількість, вартість, посилання на технічні та якісні характеристики товарів згідно з додатком № 2 до договору.

Додаток № 2 до договору щодо характеристик товарів, встановлених замовником містить посилання на креслення (втулка лабіринтного ущільнення креслення С-712582, втулка лабіринтного ущільнення С-506642, диск лабіринтного ущільнення С-506641).

Відповідно до акту приймання товарів за кількістю та якістю № 104 від 31.01.2023 (ТМЦ відповідно до видаткової накладної № 2 від 30.01.2023 - втулки, диск лабіринтного ущільнення) позивачем виявлено недоліки щодо невідповідності матеріалу втулки лабіринтного ущільнення С-506642, диску лабіринтного ущільнення С-506641 (зазначений у сертифікаті якості та габаритних кресленнях) матеріалу, зазначеному у заводських кресленнях.

Листом від 02.02.2023 позивач повідомив відповідача про виявлені недоліки і просив їх усунути.

У листі від 06.02.2023 відповідач не погодився з позицією позивача та зазначив, що товар (втулка лабіринтного ущільнення С-506642, диск лабіринтного ущільнення С-506641) виготовлений у повній відповідності до креслень виробника, невідповідність матеріалу не може вважатися невідповідністю якісним характеристикам. Також, у зв`язку з відсутністю зауважень до втулки лабіринтного ущільнення С-712582, відповідач просив почати процес розрахунків.

До листа відповідач додав лист виробника ТОВ "ПО Юнайтед Продакшенс" щодо матеріалу виготовлення деталей (втулки лабіринтного ущільнення С-506642, диску лабіринтного ущільнення С-506641) № 06/02/23-01 від 06.02.2023, в якому виробник зазначає, що оригінальним виробником агрегатів ГТ 6-750 за весь час їх виробництва та експлуатації було проведено декілька модернізацій та варіантів виконання вказаних запчастин. Вони виготовлялись, у тому числі із пластику, зі сталі та із алюмінієвого сплаву. У різний час (з 1963 року) існувало декілька варіантів креслень вказаних деталей. Оскільки намагання уточнити, якому саме виконанню віддає перевагу кінцевий споживач, залишилися без відповіді, виробник обрав виконання за кресленнями, у яких вказано матеріал деталей Д1 ГОСТ 21488-76. Вимога кінцевого споживача щодо виробництва деталей за номерами креслень С-506642 та С-506641 із використанням матеріалу 1X13 ГОСТ 5632-61 лише підтверджує факт, що кінцевий споживач користується дуже застарілими кресленнями виробника оригінального агрегату. ГОСТ 5632-61 було замінено на більш новий ГОСТ 5632-72 у 1975 році, в якому сталь 1X13 було замінено на сталь 12X13.

Листом від 10.02.2023 позивач повідомив відповідача про відсутність підтверджень ТОВ "ПО Юнайтед Продакшенс" щодо модернізацій деталей та існування декількох варіантів креслень деталей, зокрема і щодо виготовлення деталей, що входять до складу єдиного комплекту ущільнення, з інших матеріалів, в тому числі з пластику та із алюмінієвого сплаву. Сталь корозійно-стійка жароміцна марки 12Х13 (1Х13) ГОСТ 5632 використовується для виготовлення деталей з підвищеними вимогами щодо пластичності, що можуть піддаватися ударним навантаженням, в даних умовах при неусталених режимах можуть і працювати деталі "Втулка лабіринтового ущільнення С-506642" та "Диск лабіринтового ущільнення С-506641". Алюмінієвий деформований сплав Д1 не є еквівалентом вищевказаної сталі, підтверджена інформація щодо можливості взаємозаміни використання для деталей матеріалу Д1 взамін сталі марки 12Х13 (1Х13), в межах компетенції, відсутня.

У листі від 10.02.2023 відповідач зазначив, що втулка лабіринтового ущільнення креслення С-506642 та диск лабіринтового ущільнення креслення С-506641, відповідають кресленням виробника. Ні в умовах договору, ні в переписці не було зазначено матеріал деталей. Відповідач вважає, що не можна вважати застарілі креслення технічними вимогами виробника, а згідно компетенції і технічних вимог затвердженого у договорі виробника, деталі, виготовлені з матеріалу Д1 гарантовано забезпечать своє функціональне призначення. Відповідач не вважає поставлений товар неякісним, або таким, що не відповідає вимогам договору. Однак, враховуючи побажання позивача, відповідач готовий поставити деталі, виготовлені зі сталі 12Х13, за свій рахунок. Відповідач запропонував прийняти втулку лабіринтового ущільнення, креслення С-712582, щодо якої немає претензій, з підписанням відповідних документів, а також подовжити строк постачання двох деталей із незастосуванням пункту 7.3 Договору.

У листі від 24.02.2023 позивач звернувся до відповідача з проханням усунути недоліки та у випадку наявності надати підтвердження підстав для внесення змін до договору з урахуванням положень Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до акту приймання товарів за кількістю та якістю № 104-1 від 24.02.2023 (ТМЦ відповідно до видаткової накладної № 3 від 30.01.2023 та № 5 від 21.02.2023 - втулки, диск лабіринтного ущільнення) позивачем виявлено недоліки щодо невідповідності геометричних розмірів втулки лабіринтного ущільнення С-506642, диску лабіринтного ущільнення С-506641 розмірам, зазначеним у заводських кресленнях.

Листом від 28.02.2023 позивач повідомив відповідача про виявлені недоліки і просив їх усунути.

Відповідно до акту приймання товарів за кількістю та якістю № 104-2 від 07.03.2023 (ТМЦ відповідно до видаткової накладної № 6 від 01.03.2023 - втулки, диск лабіринтного ущільнення) недоліків товару не виявлено, товар прийнятий позивачем.

Згідно з п. 7.4. договору за порушення строків поставки товарів або недопоставку товарів постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% вартості товарів, поставку яких построчено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки товарів понад 30 (тридцять) календарних днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості товарів, поставку яких прострочено та/або недопоставлено.

Отже, спір у даній справі, на думку позивача, виник у зв`язку з тим, що відповідач порушив договірні зобов`язання щодо своєчасної поставки товару, у зв`язку з чим позивач нарахував відповідачу та заявив до стягнення на підставі п. 7.4. договору 34 664 грн 00 коп. штрафу, 16 836 грн 80 коп. пені за період з 01.02.2023 до 06.03.2023.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вже було вище зазначено, відповідач зобов`язався поставити у строк до 31.01.2023 такий товар: втулка лабіринтного ущільнення креслення С-712582 1 шт вартістю 218 000 грн, втулка лабіринтного ущільнення С-506642 1 шт вартістю 140800 грн, диск лабіринтного ущільнення С-506641 1 шт вартістю 136 400 грн.

Згідно з положеннями статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За змістом статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Момент виконання обов`язку продавця передати товар визначено статтею 664 Цивільного кодексу України, згідно з якою обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

У розумінні положень частини 2 статі 664 Цивільного кодексу України товар вважається наданим у розпорядження покупця якщо: у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці; покупець поінформований про те, що товар готовий до передання. При цьому, товар повинен бути відповідним чином ідентифікований.

Статтею 662 Цивільного кодексу України зазначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, поставлений 31.01.2023 відповідачем товар не прийнятий позивачем через недоліки товару, зокрема втулки лабіринтного ущільнення С-506642, диску лабіринтного ущільнення С-506641, матеріал виготовлення який не відповідає матеріалу заводських креслень.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що зауважень до товару - втулка лабіринтного ущільнення С-712582 позивач не висловив, однак цей товар також не прийняв.

В подальшому, відповідачем було виправлені недоліки товару втулки лабіринтного ущільнення С-506642, диску лабіринтного ущільнення С-506641 згідно з актом від 31.01.2023 та поставлено товар вдруге 24.02.2023.

Втім, позивачем його також не було прийнято через недоліки товару, зокрема втулки лабіринтного ущільнення С-506642, диску лабіринтного ущільнення С-506641, геометричні розміри які не відповідали розмірам, зазначеним у заводських кресленнях.

Місцевий господарський суд вірно звернув увагу, що зауважень до товару - втулка лабіринтного ущільнення С-712582 позивач не висловив, однак цей товар також не прийняв.

В подальшому, втулка лабіринтного ущільнення С-506642, диск лабіринтного ущільнення С-506641, втулка лабіринтного ущільнення С-712582, поставлені відповідачем 01.03.2023 прийняті позивачем згідно з актом від 07.03.2023 № 104-2.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки.

При цьому, за приписами частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Згідно з частинами 1, 4 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 2 ст. 549 ЦК України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

На підставі п. 7.4 договору позивач нарахував відповідачу за несвоєчасну поставку товару 34 664 грн 00 коп. штрафу, 16 836 грн 80 коп. пені за період з 01.02.2023 до 06.03.2023, виходячи з вартості всього товару (сума за видатковою накладною), що становить 495 200 грн.

Нарахування штрафних санкцій на вартість всього товару позивач обґрунтовує в апеляційній скарзі посиланням на положення Інструкції № п-6 від 15.06.1965 та Інструкції № п-7 25.04.1966.

Однак, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 5.14.1. договору приймання покупцем розпочинається з перевірки якості та кількості поставленого товару вимогам цього договору та положенням Інструкції про порядок прийомки продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості № п-6, яка затверджена постановою Державного арбітража при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 та Інструкції про порядок прийомки продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості № п-7, яка затверджена постановою Державного арбітража при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966, що застосовуються до правовідносин сторін за цим договором в тій частині, що не суперечить умовам, встановленим цим договором.

В той же час, пунктом 7.4 договору передбачено, що за порушення строків поставки товарів або недопоставку товарів постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% вартості товарів, поставку яких прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки товарів понад 30 (тридцять) календарних днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості товарів, поставку яких прострочено та/або недопоставлено. Сплата пені та/або штрафу не звільняє постачальника від виконання зобов`язань за цим договором.

Отже, умовами договору, зокрема в п. 7.4 сторони обумовили нарахування штрафних санкцій на вартість товару, який не поставлено або який поставлено з простроченням строків поставки, однак не на всю вартість товару за договором.

З огляду на викладене, посилання скаржника, що в даному випадку необхідно керуватися Інструкціями № п-6 та № п-7, колегія суддів відхиляє з врахуванням того, що в договорі визначено, що застосування даних Інструкцій не може суперечити встановленим умовам договору. Водночас, як вище встановлено колегією суддів, пунктом 7.4. договору сторони встановили право нарахування штрафних санкцій виключно на вартість товару, який не поставлено або який поставлено з простроченням строків поставки.

З цих же підстав колегія суддів відхиляє доводи скаржника, що товар за спірним договором є комплектним та окреме його використання є неможливим.

Тому суд першої інстанції вірно встановив, що нарахування штрафних санкцій, виходячи з вартості товару втулка лабіринтного ущільнення С-712582, який вперше був поставлений в межах строків визначених договором і щодо якості якого позивач не висловив жодних претензій, є неправомірним.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову про стягнення штрафу в сумі 15 260 грн 00 коп., пені в сумі 7 412 грн 00 коп. за період з 01.02.2023 до 06.03.2023, виходячи з вартості втулки лабіринтного ущільнення С-712582, що становить 218 000 грн, яка була поставлена відповідачем 31.01.2023, зауважень щодо якості та кількості якої позивачем висловлено не було.

Щодо доводів скаржника про неправильне застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у п. 67 постанови Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 922/266/20).

У постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 367/7401/14-ц міститься висновок, що у вказаній статті не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність однієї з них.

При вирішенні питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, суду також належить брати до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним усіх можливих заходів до виконання зобов`язання (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 910/11733/18, від 04 червня 2019 року у справі № 904/3551/18).

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19 січня 2024 року у справі № 911/2269/22 звертав увагу, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

Категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (див. висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 916/878/20).

Законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд із цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

У питаннях визначення підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положеннями статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (див. постанови від 11 липня 2023 року у справі № 914/3231/16, від 10 серпня 2023 року у справі № 910/8725/22, від 26 вересня 2023 року у справі № 910/22026/21, від 02 листопада 2023 року у справі № 910/13000/22, від 07 листопада 2023 року у справі № 924/215/23, від 09 листопада 2023 року у справі № 902/919/22).

Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права (див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2024 року у справі № 911/2269/22).

Вирішуючи питання зменшення штрафних санкцій, колегією суддів враховано аргументи скаржника, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" має стратегічне значення для економіки і безпеки держави та вирішення соціальних питань.

При цьому, судом враховано, що в умовах військової агресії діяльність як позивача, так і відповідача, як суб`єктів підприємницької діяльності, є утрудненою та на сторін однаково впливають негативні фактори, пов`язані з воєнними діями на території України, баланс інтересів сторін, а також недоведеність позивачем наявності у останнього збитків у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору.

Також суд апеляційної інстанції взяв до уваги строки виникнення та тривалість невиконання відповідачем своїх обов`язків щодо своєчасної поставки товару, а також причини невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, оперативне належне реагування на виправлення виявлених позивачем недоліків товару.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при зменшенні розміру пені та штрафу позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані, оскільки пеня та штраф є лише санкціями, які застосовуються у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання, і не є у даній справі основним боргом.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 ЦК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст. 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (пункт 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 905/1409/21).

Колегія суддів критично ставиться до тверджень скаржника про відсутність у останнього обов`язку щодо доведення наявності збитків та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та збитками, оскільки наявність або відсутність завданих збитків впливає на вирішення питання щодо зменшення штрафних санкцій.

Щодо неврахування судом першої інстанції правових висновків Верховного Суду про застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України, викладених у постановах від 15.06.2022 у справі №922/2141/21, від 19.01.2024 у справі № 911/2266/22, від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18, від 02.11.2022 у справі №910/14591/21, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, від 25.09.2023 у справі № 902/1154/22, від 12.03.2019 у справі № 916/3211/16, від 26.01.2021 у справі № 922/4294/19, від 24.02.2021 у справі № 924/633/20, від 16.03.2021 у справі № 922/266/20, колегія суддів зазначає наступне.

У питаннях підстав для зменшення розміру неустойки не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій та в конкретній справі.

Висновки Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 551 ЦК України, є загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) в залежності від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій у даній справі реалізував свої дискреційні повноваження, передбачені ч. 3 ст. 551 ЦК України, та, оцінивши за внутрішнім переконанням встановлені обставини і подані докази в сукупності, обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення сум штрафних санкцій.

Щодо доводів відповідача, що даний спір виник внаслідок неправомірних дій самого позивача, як наслідок й необхідності покласти судовий збір на позивача, колегія суддів зазначає, що відповідач не спростував обставин виготовлення деталей з матеріалу, який не відповідав заводським кресленням, вказаним у додатках до договору й відповідно порушення умов договору.

Стосовно доводів відповідача, що позивачем пропущено строк позовної давності, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, з врахуванням п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції на дату звернення позивача з позовом до суду (15.07.2025), обґрунтовано дійшов висновку, що позивач звернувся з позовом про стягнення пені та штрафу в межах позовної давності.

Відтак, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на рішення Господарського суду Сумської області від 17.09.2025 у справі №920/1023/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 17.09.2025 у справі №920/1023/25 залишити без змін.

3. Матеріали справи №920/1023/25 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

С.А. Гончаров