ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2026 р. Справа№ 910/1140/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Сибіги О.М.

Коробенка Г.П.

секретар судового засідання: Гріщенко А.О.

за участі представників: відповідно до протоколу судового засідання від 19.02.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Київської міської прокуратури

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2025

у справі №910/1140/25 (суддя - Пукшин Л.Г.)

за позовом Керівника Сарненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі:

1) Рокитнівської селищної ради Сарненського району Рівненської області,

2) Державної екологічної інспекції Поліського округу

до 1) Рівненської обласної ради,

2) Державного агентства лісових ресурсів України,

3) Товариства з обмеженою відповідальністю «Мисливсько-рибальський клуб «Кисоричі»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів:

1) Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Поліський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»

2) Рівненська обласна державна адміністрація

3) Департамент екології та природних ресурсів Рівненської обласної державної адміністрації

про визнання незаконним рішення в частині, недійсним договору та зобов`язання повернути мисливські угіддя

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду міста Києва звернувся керівник Сарненської окружної прокуратури (далі - прокурор) з позовом в інтересах держави в особі Рокитнівської селищної ради Сарненського району Рівненської області (далі позивач-1), Державної екологічної інспекції Поліського округу (далі позивач-2) до Рівненської обласної ради (далі - відповідач-1), Державного агентства лісових ресурсів України (далі - відповідач-2) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Мисливсько-рибальський клуб «Кисоричі» (далі - відповідач-3) про:

- визнання незаконним рішення Рівненської обласної ради № 561 від 09.09.2022 «Про надання у користування мисливських угідь Товариству з обмеженою відповідальністю «Мисливсько-рибальський клуб «Кисоричі», в частині надання у користування Товариству з обмеженою відповідальністю «Мисливсько-рибальський клуб «Кисоричі» об`єкту природо-заповідного фонду - заповідного урочища (лісового) «Еталонні соснові насадження», площею 5 га;

- визнання недійсним договору № 68 про умови ведення мисливського господарства, укладеного 18.10.2022 між Державним агентством лісових ресурсів України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мисливсько-рибальський клуб «Кисоричі», в частині мисливських угідь заповідного урочища (лісового) «Еталонні соснові насадження» площею 5 га, що знаходиться у вид. 8 кв. 40 Карпилівського лісництва ДП «Рокитнівське лісове господарство»;

- зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Мисливсько-рибальський клуб «Кисоричі» повернути Державному агентству лісових ресурсів України мисливські угіддя заповідного урочища (лісового) «Еталонні соснові насадження» площею 5 га, що знаходиться у вид. 8 кв. 40 Карпилівського лісництва ДП «Рокитнівське лісове господарство».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що прокуратурою встановлені порушення вимог Законів України «Про природно-заповідний фонд України» та «Про мисливське господарство та полювання» при наданні Товариству з обмеженою відповідальністю «Мисливсько-рибальський клуб «Кисоричі» у користування мисливських угідь.

На підставі рішення Рівненської обласної ради № 561 від 09.09.2022 відповідачу-3 надано строком на 15 років у користування мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 17183,9477 га, а саме:

- на території ДП «Рокитнівське лісове господарство», Борівського лісництва 7411,6977 га (кв. 11-102), Карпилівського лісництва 9347,75 га (кв. 1-122) Рокитнівської селищної громади;

- ДП «Остківське лісове господарство», Кисорицького лісництва 425,5 га (кв. 4, 5, 8, 9) Кисорицького старостинського округу.

На підставі вказаного рішення між відповідачем-2 та відповідачем-3 18.10.2022 укладено договір № 68 про умови ведення мисливського господарства.

Прокуратурою встановлено, що до складу мисливських угідь передано територію природо-заповідного фонду загальнодержавного значення заповідне урочище (лісове) «Еталонні соснові насадження» площею 5 га, що знаходиться у вид. 8 кв. 40 Карпилівського лісництва ДП «Рокитнівське лісове господарство», яка з урахуванням ст.ст. 3,7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», ст. 3,5 Закону України «Про екологічну мережу України» є територією та об`єктом природно-заповідного фонду України та екологічною мережею України, що згідно зі ст.ст. 29, 30 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» унеможливлює її використання у якості мисливських угідь.

За твердженням прокурора, рішення обласної ради підлягає визнанню судом незаконним, договір про умови ведення мисливського господарства недійсним, а мисливські угіддя поверненню в частині території об`єкту природо-заповідного фонду - заповідного урочища (лісового) «Еталонні соснові насадження».

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.06.2025 у справі № 910/1140/25 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що прокурором не доведено їх обґрунтованість та наявність підстав для визнання незаконним Рішення № 561 та визнання недійсним Договору та повернення мисливських угідь.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Заступник керівника Київської міської прокуратури звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2025 у справі № 910/1140/25 та ухвалити нове, яким позов керівника Сарненської окружної прокуратури задовольнити повністю та стягнути з відповідачів на користь Київської міської прокуратури судовий збір.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2025 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Кравчук Г.А., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/1140/25 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Заступника керівника Київської міської прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2025 у справі до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/1140/25.

24.07.2025 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.08.2025, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/1140/25 за апеляційною скаргою Заступника керівника Київської міської прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2025 та призначено розгляд апеляційної скарги на 10.09.2025 об 11 год. 45 хв.

29.08.2025 через систему «Електронний суд» від Рівненської обласної ради надійшла заява про участь у судових засіданнях у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

04.09.2025 через систему «Електронний суд» від філії «Поліський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» надійшла заява про участь у судових засіданнях у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Розпорядженням керівника апарату суду від 09.09.2025 у зв`язку з перебуванням судді Кравчука Г.А., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2025 у справі визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді Коробенко Г.П., Сибіга О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025, зокрема прийнято до провадження справу № 910/1140/25 колегією суддів у складі: головуючий суддя Тарасенко К.В., судді Коробенко Г.П., Сибіга О.М., заяву Рівненської обласної ради та заяву філії «Поліський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено та ухвалено здійснювати розгляд справи № 910/1140/25 у режимі відеоконференції 10.09.2025 об 11 год. 45 хв.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2025 відкладено розгляд справи №910/1140/25 у режимі відеоконференції на 08.10.2025 об 11 год. 30 хв.

Розпорядженням керівника апарату суду від 06.10.2025 у зв`язку з перебуванням судді Коробенка Г.П., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2025 у справі визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді Кравчук Г.А., Сибіга О.М.

08.10.2025 судове засідання не відбулось, у зв`язку з перебуванням головуючої судді Тарасенко К.В. у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 прийнято до провадження справу №910/1140/25 колегією суддів у складі: головуючий суддя Тарасенко К.В., судді Кравчук Г.А., Сибіга О.М. та призначено розгляд справи №910/1140/25 на 16.10.2025 об 11 год. 45 хв.

Розпорядженням керівника апарату суду від 16.10.2025 у зв`язку з перебуванням судді Кравчука Г.А., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2025 у справі визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді Сибіга О.М., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2025 прийнято до провадження справу №910/1140/25 колегією суддів у складі: головуючий суддя Тарасенко К.В., судді Сибіга О.М., Коробенко Г.П. та ухвалено здійснювати розгляд справи №910/1140/25 - 16.10.2025 об 11 год. 45 хв.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2025 відкладено розгляд справи №910/1140/25 у режимі відеоконференції на 13.11.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2025 відкладено розгляд справи №910/1140/25 у режимі відеоконференції на 10.12.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 відкладено розгляд справи №910/1140/25 у режимі відеоконференції на 05.02.2026.

05.02.2026 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючої судді Тарасенко К.В. у відпустці за сімейними обставинами.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2026 розгляд справи №910/1140/25 у режимі відеоконференції призначено на 19.02.2026.

До суду через систему «Електронний суд» надійшли:

20.08.2025 від Рівненської обласної ради - відзив на апеляційну скаргу;

21.08.2025 від Державного агентства лісових ресурсів України та Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Поліський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»- відзив на апеляційну скаргу;

08.09.2025 від Керівника Сарненської окружної прокуратури відповідь на відзив Державного агентства лісових ресурсів України на апеляційну скаргу.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

2.2.1. В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає наступне:

- здійснення мисливства/мисливського господарства у будь- якій формі несумісне з цілями та завданням створення заповідного урочища, метою якого є збереження у природному стані цілісних ландшафтів, що мають важливе наукове, природоохоронне і естетичне значення (ст. 29 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»); збереження в природному стані типових або унікальних для даної ландшафтної зони природних комплексів з усією сукупністю їх компонентів, підтримання природних спонтанних процесів і явищ, вивчення природних процесів і явищ, що відбуваються в них, розробки наукових засад охорони навколишнього природного середовища, ефективного використання природних ресурсів та екологічної безпеки (ст. 15 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»);

- у даному випадку договір про умови ведення мисливського господарства № 68, укладений між Державним агентством лісових ресурсів України та ТОВ «Мисливсько-рибальський клуб «Кисоричі», не містить не тільки жодних зобов`язань щодо забезпечення режиму охорони та збереження лісового заповідного урочища «Еталонні соснові насадження», а й взагалі відомостей про наявність на території наданих товариству мисливських угідь, об`єкту природно заповідного фонду України;

- вказане судом першої інстанції не взято до уваги, як і те, що мисливське господарство, яке реалізується виключно у сфері суспільного виробництва шляхом створення відповідних продуктів, порушує природний стан таких цілісних ландшафтів та природних комплексів, що свідчить також про порушення режиму природно-заповідного фонду (ч. 1,2 ст. 14 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»);

- відтак, відмовляючи у задоволенні позову, судом невірно застосовано норми матеріального права (ст.ст. 7, 8, 9, 14-16, 29, 30 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», ст.ст. 3-5 Закону України «Про екологічну мережу України», пп. 3.1, 3.2 Положення лісове заповідне урочище місцевого значення «Еталонні соснові насадження»), порушено норми процесуального права (ст.ст. 76,79,86,236 ГПК України), неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, прокурор вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального і порушенням норм процесуального права.

2.2.2. Прокурор у відповіді на відзив Державного агентства лісових ресурсів України на апеляційну скаргу заперечує проти аргументів відповідача-2 про те, що дана справа відноситься до юрисдикції адміністративних судів та наголошує, що прокурор правомірно звернувся до господарського суду із вказаною позовною заявою.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

2.3.1. Рівненська обласна рада (відповідач-1) в поданому відзиві на апеляційну скаргу просила суд залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач-1 зазначив, що прокурор не навів належних доводів та не надав доказів в обґрунтування як позовної заяви, так і апеляційної скарги, натомість як рішення Рівненської обласної ради від 09.09.2022 №561 «Про надання у користування мисливських угідь товариству з обмеженою відповідальністю «Мисливсько-рибальський клуб «Кисоричі» не суперечить Закону України «Про природно-заповідний фонд України», а відсутність у цьому випадку порушеного права є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

2.3.2. Державне агентство лісових ресурсів України (відповідач-2) в поданому відзиві на апеляційну скаргу зазначає про безпідставність доводів прокурора, вказуючи, що ведення мисливського господарства на території лісового заповідного урочища місцевого значення «Еталонні соснові насадження», де згідно матеріалів мисливського упорядкування передбачено відтворювальну ділянку, не суперечить його цілям і завданням. Також відповідач-2 наголосив, що саме позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною. Натомість, в позовній заяві та апеляційній скарзі не наведено підстав та доказів недійсності договору. Крім того, відповідач-2 зазначає, що визнання незаконним рішення Рівненської обласної ради № 561 від 09.09.2022 відноситься до категорії публічно-правового спору та юрисдикції адміністративних судів.

2.3.3. Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Поліський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (третя особа-1) в поданому відзиві на апеляційну скаргу зокрема зазначає, що чинне Положення про лісове заповідне урочище місцевого значення «Еталонні соснові насадження» вказує на: - можливість розміщення мисливських угідь; - заборону добування мисливських тварин на вказаних мисливських угіддях, що спростовує твердження позивача про неможливість ведення мисливського господарства з урахуванням вимог до заповідного урочища місцевого значення «Еталонні соснові насадження».

Відтак, третя особа-1 вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

2.3.4. Інші учасники справи процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Відтак, з урахуванням частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, справа розглядається за наявними матеріалами.

2.4. явка в судове засідання

У судове засідання 19.02.2026 з`явилися прокурор, представники відповідачів 1 та 2.

Прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представники відповідача-1 та відповідача-2 заперечили проти доводів апеляційної скарги та просили суд відмовити в її задоволенні.

Інші учасники справи (позивачі, відповідач-3 та треті особи) в судове засідання не з`явились, про розгляд справи в суді апеляційної інстанції були повідомлені належним чином та завчасно.

Враховуючи належне повідомлення учасників процесу про дату, час та місце розгляду справи, а також те, що наявних матеріалів достатньо для належного перегляду оскаржуваного рішення суду в апеляційному порядку, оскільки явка учасників апеляційного провадження в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, колегія суддів дійшла висновку про можливість перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та за відсутності представників, що не з`явились в судове засідання.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА.

3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин та доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції, а також посилання на норми права

Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі позивачів.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді урегульовано статтею 23 Закону України «Про прокуратуру». Вона визначає, що представництво полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина 1); прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (частина 3); наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді; прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва; прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень (абзаци перший - третій частини 4).

Частина 3 статті 53 ГПК України передбачає, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а за абзацом другим частини 5 цієї ж статті у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Відповідно до положень частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: у чому полягає порушення інтересів держави; необхідність їх захист; визначені законом підстави для звернення до суду прокурора; зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Отже, правозастосування наведених норм полягає у тому, що прокурор повинен дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.

У даному спорі Керівник Сарненської окружної прокуратури визначив Рокитнівську селищну раду Сарненського району Рівненської області та Державну екологічну інспекцію Поліського округу у якості органів, які мають здійснювати захист інтересів держави, а тому необхідною є оцінка повноважності відповідного представництва.

Необхідність пред`явлення даного позову, на переконання прокурора, зумовлена потребою в забезпеченні на загальнодержавному рівні екологічної безпеки та охорони землі як національного багатства.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» землі та інші природні ресурси, надані національним природним паркам, є власністю Українського народу.

Створення об`єктів природно-заповідного фонду є питанням загальносуспільного та загальнодержавного значення, а також одним зі способів вирішення основних глобальних та цивілізаційних викликів, які стоять сьогодні перед усім людством. Приватний інтерес (право на полювання, право на зайняття підприємницькою діяльністю, право на отримання у користування або власність чи розпорядження земельну ділянку), за загальним правилом, повинен поступатися суспільному інтересу та відповідному обов`язку кожного захищати і відтворювати об`єкти природи та живого світу.

Захист навколишнього природного середовища є не лише обов`язком кожного, як це передбачено статтею 66 Конституції України, а й обов`язком публічної влади, яка має вживати передбачених законом заходів для охорони, захисту, збереження і відтворення природних видів рослинного і тваринного світу, об`єктів і земель природно-заповідного фонду. Тобто на державу покладається позитивний обов`язок щодо забезпечення належного функціонування природних екосистем.

Стаття 10 Закону України «Про охорону навколишнього середовища» серед гарантій екологічних прав громадян міститься як участь громадських організацій та громадян у діяльності щодо охорони навколишнього природного середовища, так і невідворотність відповідальності за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Порушені права громадян у галузі охорони навколишнього природного середовища можуть бути поновлені, а їх захист відбувається в судовому порядку відповідно до законодавства України (стаття 11 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»).

У силу статті 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території та здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 37 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як прийняття рішень про організацію територій і об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні; внесення пропозицій до відповідних державних органів щодо оголошення природних та інших об`єктів, що мають екологічну, історичну, культурну або наукову цінність, пам`ятками природи, історії або культури, які охороняються законом, прийняття рішень про оголошення в місцях масового розмноження та вирощування потомства дикими тваринами «сезону тиші» з обмеженням господарської діяльності та добуванням об`єктів тваринного світу.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» основними принципами охорони навколишнього природного середовища, зокрема є: пріоритетність вимог екологічної безпеки, обов`язковість додержання екологічних нормативів та лімітів використання природних ресурсів при здійсненні господарської, управлінської та іншої діяльності; гарантування екологічно безпечного середовища для життя і здоров`я людей.

Прокурор вказує, що ТОВ »Мисливсько-рибальський клуб «Кисоричі» здійснює ведення мисливського господарства на мисливських угіддях, які розташовані на території Рокитнівської селищної ради Сарненського району Рівненської області.

Таким чином, позивач-1 є представницьким органом Рокитнівської територіальної громади, який зобов`язаний здійснювати захист інтересів та екологічних прав відповідної територіальної громади.

Окружною прокуратурою повідомлено орган місцевого самоврядування про виявлені порушення листами № 53/2-1380вих-24 від 01.10.2024 та № 53/2-1771 вих-24 від 19.12.2024, а також необхідність вжиття заходів для усунення порушень.

Рокитнівська селищна рада листами № 2122/03-18/24 від 03.10.2024 та № 2815/03-18/24 від 26.12.2024 поінформувала, що Рівненська обласна рада не повідомляла селищну раду про прийняття рішення від 09.09.2022 №561 та укладення договору від 18.10.2022 №68, відповідно до яких ТОВ «Мисливсько- рибальському клубу «Кисоричі» надано у користування строком на 15 років мисливській угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 17183,9477 га, розташовані на держлісфонді. Рокитнівською селищною радою заходи не вживалися та не плануються вживати заходів щодо звернення з позовом про оскарження рішення Рівненської обласної ради № 561 від 09.09.2022 та договору № 68 про умови ведення мисливського господарства від 18.10.2022 в частині мисливських угідь заповідного урочища (лісового) «Еталонні соснові насадження» площею 5 га, що знаходиться у вид. 8 кв. 40 Карпилівського лісництва ДП «Ліси України» філії Рокитнівське лісове господарство», оскільки це не повноваження Рокитнівської селищної ради.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

За змістом пункту «а» частини першої статті 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства, в тому числі, про охорону і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, зокрема щодо додержання режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду; додержання режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, а також територій, що підлягають особливій охороні.

Згідно з Положенням про Державну екологічну інспекцію Поліського округу, затвердженим наказом Державної екологічної інспекції України від 20.02.2023 № 32 (далі - Положення), позивач-2 є територіальним органом Державної екологічної інспекції України та їй підпорядковується.

Пунктом 2 розділу II Положення передбачено, що остання здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства, зокрема: під час ведення мисливського господарства та здійснення полювання, про охорону і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, зокрема щодо дотримання режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду; наявності лімітів і дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду та дотримання їх обсягів, відтворення природних ресурсів на території природно-заповідного фонду.

Згідно з п. 6 розділу II Положення Інспекція звертається до суду із позовом щодо визнання протиправними дій чи бездіяльності фізичних і юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб, про визнання недійсними індивідуальних актів або їх окремих частин, правочинів, що порушують вимоги законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

До функцій Інспекції також належить вжиття в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступ позивачем та відповідачем у судах (пункт 10 Положення).

Отже, Державна екологічна інспекція Поліського округу є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Судом встановлено, що на виконання вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» Сарненською окружною прокуратурою листом № 53/2-1379вих-24 від 01.10.2024 повідомлено Державну екологічну інспекцію Поліського округу про виявлені порушення вимог природоохоронного законодавства та з`ясовано питання щодо реалізації наданих законом повноважень у сфері використання об`єкту природно-заповідного фонду, проведених та запланованих перевірок, намірів на відповідне судове реагування.

Державною екологічною інспекцією Поліського округу листом № 5157/11-05 від 04.10.2024 повідомлено, що заходи, у тому числі шляхом звернення до суду із позовом щодо оскарження рішення обласної ради та договору не вживалися.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що при зверненні до суду з вказаним позовом прокурором дотримано вимоги статті 23 Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку з невжиттям компетентними органами жодних заходів, спрямованих на захист інтересів держави у спірних відносинах протягом розумного строку після того, як органам стало відомо про порушення інтересів держави.

У цьому випадку підлягають застосуванню положення статті 55 ГПК України та висновки, що містяться у пунктах 55-56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Так, у пункті 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 зазначено, що при вирішенні питання про необхідність звернення до суду з позовом компетентний орган може діяти в умовах конфлікту інтересів - коли порушення інтересів держави, про яке стверджує прокурор, може бути пов`язане з раніше вчиненими протиправними діями цього органу чи бездіяльністю. Для врахування цих обставин статті 55 ГПК України передбачає такі правила:

- якщо особа, яка має процесуальну дієздатність і в інтересах якої подана заява, не підтримує заявлених позовних вимог, суд залишає заяву без розгляду, крім позову прокурора в інтересах держави;

- відмова компетентного органу від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті.

У пункті 56 постанови від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що у перелічених у цій статті випадках йдеться про активні дії компетентного органу, який як учасник процесу та сторона спору (позивач) не підтримує позовних вимог або подає заяву про залишення позову без розгляду чи про відмову від позову. У таких випадках суд не повинен залишати позов прокурора без розгляду, адже такі процесуальні дії свідчать про те, що компетентний орган по суті відмовляється від захисту інтересів держави в судовому процесі.

Зазначене вище у сукупності свідчить про належне підтвердження прокурором підстав для представництва інтересів держави у цій справі в особі Рокитнівської селищної ради Сарненського району Рівненської області та Державної екологічної інспекції Поліського округу в порядку, передбаченому статтями 53, 54 ГПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру», а тому доводи учасників судового процесу в частині відсутності підстав для представництва прокурора у цій справі відхиляються.

Звернувшись з даним позовом, Сарненською окружною прокуратурою зазначено, що за результатами вивчення питання наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у сфері охорони навколишнього природнього середовища окружною прокуратурою встановлені порушення вимог Законів України «Про природно-заповідний фонд України» та «Про мисливське господарство та полювання» при наданні Товариству з обмеженою відповідальністю «Мисливсько-рибальський клуб «Кисоричі» (надалі - ТОВ «Мисливсько-рибальський клуб «Кисоричі», відповідач-3) у користування мисливських угідь.

Зокрема, рішенням Рівненської обласної ради (надалі Обласна рада, відповідач-1) № 561 від 09.09.2022 надано строком на 15 років ТОВ «Мисливсько-рибальський клуб «Кисоричі» у користування мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 17183,9477 га, а саме: - на території ДП «Рокитнівське лісове господарство», Борівського лісництва - 7411,6977 га (кв. 11-102), Карпилівського лісництва - 9347,75 га (кв. 1-122) Рокитнівської селищної громади; - ДП «Остківське лісове господарство», Кисорицького лісництва -424,5 га (кв. 4, 5, 8, 9) Кисорицького старостинського округу (надалі Рішення).

На підставі вказаного Рішення між Державним агентством лісових ресурсів України (надалі Центральний орган, відповідач-2) та ТОВ «Мисливсько-рибальський клуб «Кисоричі» (Користувач) 18.10.2022 укладено договір № 68 про умови ведення мисливського господарства (надалі - Договір).

Відповідно до умов договору до складу мисливських угідь передано об`єкт природо-заповідного фонду загальнодержавного значення - заповідне урочище (лісове) «Еталонні соснові насадження» площею 5 га, що знаходиться у вид. 8 кв. 40 Карпилівського лісництва ДП «Рокитнівське лісове господарство».

У зв`язку з чим, за переконанням органу прокуратури, рішення Обласної ради підлягає визнанню судом незаконним, договір про умови ведення мисливського господарства - недійсним, а мисливські угіддя - поверненню в частині території об`єкту природо- заповідного фонду - заповідного урочища (лісового) «Еталонні соснові насадження».

Так, за доводами прокуратури, рішенням облвиконкому № 343 від 22.11.1983 (зі змінами № 98 від 18.06.1991, рішень облради № 1331 від 25.09.2009 та № 784 від 16.11.2012 «Про впорядкування об`єктів природно-заповідного фонду області») створено об`єкт природо-заповідного фонду - заповідне урочище місцевого значення «Еталонні соснові насадження» (лісове).

Заповідне урочище входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання.

Територія заповідного урочища разом з усіма об`єктами, що на ньому знаходяться, є у землекористуванні ДП «Рокитнівський лісгосп» в межах Карпилівського лісництва: квартал 40 виділ 8.

Мета створення лісового заповідного урочища «Еталонні соснові насадження» - збереження ділянки дубового лісу.

Основним завданням заповідного урочища є: охорона та збереження природного об`єкту; проведення екологічного виховання серед населення; підтримка загального екологічного балансу в регіоні; поширення еколого-освітніх знань тощо.

Відповідно до п. 3.1 Положення про лісове заповідне урочище місцевого значення «Еталонні соснові насадження», затвердженого 24.12.2012 начальником Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Рівненській області, на території заповідного урочища забороняється будь-яка діяльність, що порушує природні процеси, які відбуваються у природних комплексах, включених до їх складу, відповідно до вимог, встановлених до природних заповідників, а саме, зокрема: мисливство, туризм; вилов і знищення звірів і птахів, порушення умов їх оселення, гніздування; незаконне добування (збирання) або знищення тварин, з числа видів, занесених до Європейського Червоного списку; інші види робіт, що можуть призвести до порушення природних зав`язків та ходу природних процесів, втрати наукової, господарської, естетичної цінності природного комплексу, що охороняється.

Натомість, як вказує прокуратура, ст. 1 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» визначено, що мисливське господарство як галузь - сфера суспільного виробництва, основними завданнями якого є охорона, регулювання чисельності диких тварин, використання та відтворення мисливських тварин, надання послуг мисливцям щодо здійснення полювання, розвиток мисливського собаківництва.

Відтак, за переконанням прокуратури, здійснення мисливського господарства у будь-якій її формі несумісне з цілями та завданнями створення заповідного урочища (лісового), метою якого є збереження ділянки дубового лісу.

Оскільки, як вказує прокуратура, на території заповідних урочищ забороняється будь-яка діяльність, що порушує природні процеси, які відбуваються у природних комплексах, включених до їх складу, здійснення мисливського господарства є неможливим, так як, останнє є порушенням таких природних процесів.

З огляду на що, за твердженнями прокуратури, здійснення мисливського господарства та розташування мисливських угідь в межах територій заповідного урочища (лісового) «Еталонні соснові насадження» є неможливим у світлі системного аналізу Законів України «Про природно-заповідний фонд України», «Про мисливське господарство та полювання».

Так як до складу мисливських угідь, переданих у користування ТОВ «Мисливсько-рибальський клуб «Кисоричі», увійшла територія заповідного урочища «Еталонні соснові насадження» (лісового), площею 5 га, яка з урахуванням ст.ст. 3, 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», ст. 3, 5 Закону України «Про екологічну мережу України» є територією та об`єктом природно-заповідного фонду України та екологічною мережею України, що згідно зі ст.ст. 29, 30 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» унеможливлює її використання у якості мисливських угідь.

Оцінивши доводи учасників справи та наявні у справі докази як окремо, так і в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як було зазначено вище, за твердженням прокурора, Рішення № 561 та Договір № 68 не відповідають нормам законодавства, оскільки на території заповідного урочища не можна здійснювати ведення мисливського господарства.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, Рішенням № 561 передбачено надати у користування мисливські угіддя Товариству з обмеженою відповідальністю «Мисливсько-рибальський клуб «Кисоричі» площею 17183,9477 га терміном на 15 років.

Вказаним рішенням, зобов`язано користувача, зокрема:

- укласти договір про умови ведення мисливського господарства з Державним агентством лісових ресурсів України;

- нанести на планово-картографічні матеріали всі об`єкти природно-заповідного фонду, заповідні території, полювання на яких відповідно до Положення про них заборонено, віднести до відтворюючих ділянок.

Пунктом 3 даного Рішення визначено: «Користувачу мисливських угідь врахувати, що на територіях об`єктів природно-заповідного фонду, розташованих в межах мисливських угідь, забороняється проведення полювання та інша діяльність, що суперечить цілям і завданням, передбаченим положенням про заказники та законодавством».

Правові, економічні та організаційні засади діяльності юридичних і фізичних осіб у галузі мисливського господарства та полювання визначає Закон України «Про мисливське господарство та полювання», який забезпечує рівні права усім користувачам мисливських угідь у взаємовідносинах з органами державної влади щодо ведення мисливського господарства, організації охорони, регулювання чисельності, використання та відтворення тваринного світу.

Повноваження обласних рад у галузі мисливського господарства та полювання та, зокрема, вирішення в установленому порядку питань надання в користування мисливських угідь передбачені статтею 9 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» (в редакції станом на 10.03.2017). Такі повноваження є виключною компетенцією зазначеного органу місцевого самоврядування.

У відповідності до статтею 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» мисливські угіддя для ведення мисливського господарства надаються у користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за поданням територіального органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань лісового і мисливського господарства та полювання, погодженим з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, територіальними органами спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища, а також власниками або користувачами земельних ділянок. Мисливські угіддя надаються у користування на строк не менш як на 15 років.

Переважне право на користування мисливськими угіддями мають: власники та постійні користувачі земельних ділянок; користувачі мисливських угідь, які продовжують строк користування цими угіддями.

Площа мисливських угідь, що надаються користувачеві, повинна становити не менше 3 тисяч гектарів, але не більше ніж 35 відсотків від загальної площі мисливських угідь Автономної Республіки Крим, області та м. Севастополя.

З матеріалів справи вбачається, що Рівненською обласною радою надано в користування 17183,9477 га мисливських угідь для ведення мисливського господарства, що відповідає законодавчо визначеному мінімальному розміру мисливських угідь (понад 3 тис. га).

Термін користування угіддями встановлено на 15 років, що також свідчить про дотримання встановлених Законом вимог.

Крім іншого, матеріалами справи підтверджено, що винесенню в сесійну залу проекту рішення передувало дотримання відповідачем-1 процедури, визначеної статтею 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», а саме, Державним агентством лісових ресурсів України до Рівненської обласної ради було направлене Подання від 24.01.2022 № 03-11/452-22 про надання мисливських угідь ТОВ «Мисливсько-рибальський клуб «Кисоричі».

Зазначене Подання внесене із врахуванням клопотання Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства від 14.01.2022 № 13-53, погоджень Рівненської обласної державної адміністрації від 24.12.2021 № 13646/0/01-29/21 та погоджень землевласників та землекористувачів.

Також судом враховується, що Рівненською обласною державною адміністрацією погоджено матеріали щодо надання ТОВ «Мисливсько-рибальський клуб «Кисоричі» мисливських угідь, водночас зазначено, що в межах територій, запропонованих для ведення мисливського господарства розташований об`єкт природно-заповідного фонду, а саме заповідне урочище (лісове) «Еталонні соснові насадження» (Карпилівське лісництво, кв. 40 вид. 6, площею 5,0 га., ДП «Рокитнівське лісове господарство»), а тому надання мисливських угідь ТОВ «Мисливсько-рибальський клуб «Кисоричі» у вказаних площах та у зазначених межах, було погоджене землекористувачем земель лісового фонду, на той час, ДП «Рокитнівський лісгосп» (лист № 281 від 20.07.2021).

Разом з тим, жодним органом, що згідно з Законом України «Про мисливське господарство та полювання» розглядав та погоджував матеріали, не зазначено про заборону надання таких площ для ведення мисливського господарства.

У оскаржуваному Рішенні № 561 передбачено надання мисливських угідь в користування відповідачу-3, що включає в себе комплекс заходів, пов`язаних з веденням мисливського господарства та полювання, а не виключно полювання.

Крім того, суд наголошує, що у Рішенні № 561 встановлено обмеження для ведення мисливського господарства, які спрямовані на забезпечення дотримання режиму природно-заповідного фонду. Ці обмеження включають заборону певних видів діяльності, що можуть негативно вплинути на природне середовище.

Згідно з частиною третьою статті 21 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» умови ведення мисливського господарства визначаються у договорі, який укладається між центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, і користувачами мисливських угідь.

Колегія суддів зауважує, що Закон України «Про мисливське господарство та полювання» не містить заборони передачі мисливських угідь в межах об`єктів природно-заповідного фонду в користування, а окремі норми Закону, навпаки, засвідчують про можливість передачі зазначених територій в користування для мисливських потреб, зокрема:

- заборона полювання на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, де це заборонено відповідно до положень про них, на відтворювальних ділянках (крім відстрілу і відлову хижих та шкідливих тварин) (стаття 20);

- здійснення селекційного та вибіркового діагностичного відстрілу мисливських тварин для ветеринарно-санітарної експертизи в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду - за дозволом обласних, Київської, Севастопольської міських державних адміністрацій, за письмовою заявою користувача мисливських угідь (стаття 32);

- здійснення відстрілу та відлову вовків, бродячих собак і котів, сірих ворон в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду - за дозволом обласних, Київської, Севастопольської міських державних адміністрацій, за письмовою заявою користувача мисливських угідь (стаття 33);

- надання повноважень посадовим особам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства права вільно відвідувати території та об`єкти природно-заповідного фонду з метою здійснення нагляду за дотриманням вимог законодавства про охорону тваринного світу, ведення мисливського господарства та здійснення полювання (стаття 39).

Також слід зазначити, що Закон України «Про мисливське господарство та полювання» та Закон України «Про природно-заповідний фонд України» розрізняють поняття мисливське господарство, мисливство та полювання, а саме:

- мисливство - вид спеціального використання тваринного світу шляхом добування мисливських тварин, що перебувають у стані природної волі або утримуються в напіввільних умовах у межах мисливських угідь (стаття 1 Закону України «Про мисливське господарство та полювання»);

- мисливське господарство як галузь - сфера суспільного виробництва, основними завданнями якого є охорона, регулювання чисельності диких тварин, використання та відтворення мисливських тварин, надання послуг мисливцям щодо здійснення полювання, розвиток мисливського собаківництва (стаття 1 Закону України «Про мисливське господарство та полювання»);

- полювання - дії людини, спрямовані на вистежування, переслідування з метою добування і саме добування (відстріл, відлов) мисливських тварин, що перебувають у стані природної волі або утримуються в напіввільних умовах (стаття 1 Закону України «Про мисливське господарство та полювання»);

- території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища. Встановлені частиною першою цієї статті основні види використання, а також заготівля деревини, лікарських та інших цінних рослин, їх плодів, сіна, випасання худоби, мисливство, рибальство та інші види використання можуть здійснюватися лише за умови, що така діяльність не суперечить цільовому призначенню територій та об`єктів природно-заповідного фонду, встановленим вимогам щодо охорони, відтворення та використання їх природних комплексів та окремих об`єктів (стаття 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»);

- Закон України «Про природно-заповідний фонд України» забороняє здійснювати полювання на територіях заказників (стаття 26 Закону) та пам`яток природи (стаття 28 Закону).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» на території заповідних урочищ забороняються всі види рубок, у тому числі санітарні, рубки формування і оздоровлення лісів, видалення захаращеності та будь-яка діяльність, що порушує природні процеси, які відбуваються у природних комплексах, включених до їх складу, відповідно до вимог, встановлених для природних заповідників.

Оголошення заповідних урочищ провадиться без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів. Власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених заповідними урочищами, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.

Таким чином, законодавцем чітко перелічено перелік заборон на території заповідних урочищ, серед яких мисливство відсутнє. Встановлені вимоги передбачають лише необхідність дотримання режиму охорони та збереження об`єктів, нездійснення діяльності, що порушує природні процеси, які відбуваються у природних комплексах.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що прокуратурою не подано жодного належного, достовірного, достатнього та вірогідного доказу, який би підтверджував порушення ТОВ «Мисливсько-рибальський клуб «Кисоричі» приписів Закону України «Про природно-заповідний фонд України», зокрема, здійснював полювання на території заповідного урочища, тощо.

Системний аналіз положень статті 9 та 91 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», постанови Кабінету Міністрів України від 10.08.1992 № 459, якою затверджено Положення про порядок видачі дозволів на спеціальне використання природніх ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду та Положення про порядок установлення лімітів використання природних ресурсів загальнодержавного значення, також дає підстави для висновку, що законодавство України передбачає можливість ведення мисливського господарства на об`єктах природно-заповідного фонду, якщо така діяльність не суперечить цільовому призначенню територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Верховний Суд у постанові від 14.11.2023 у справі № 140/6122/22 вказав, що надання мисливських угідь у користування можливе за умови дотримання вимог законодавства та встановленого режиму охорони території. Суд підкреслив, що чинне законодавство не містить прямої заборони на таке використання, якщо воно не суперечить природоохоронним цілям території.

При цьому, прокурором не доведено, що ТОВ «Мисливсько-рибальський клуб «Кисоричі» використовує передані йому угіддя з порушенням цілей природоохоронних територій.

Разом з тим, як вбачається зі змісту оспорюваного Договору, користувач має право у встановленому порядку за згодою (погодженням) підприємства будувати на мисливських угіддях необхідні, в тому числі біотехнічні споруди, вирощувати кормові культури, створювати захисні насадження, проводити штучне обводнення, здійснювати інші заходи, пов`язані з веденням мисливського господарства, які не суперечать законодавству та інтересам підприємства.

За змістом умов Договору користувач зобов`язується, зокрема: використовувати мисливські угіддя відповідно до умов їх надання у користування та за призначенням; додержуватися встановлених правил, норм, лімітів і строків добування мисливських тварин, вести мисливське господарство на закріплених за ним мисливських угіддях з дотриманням вимог Закону України «Про тваринний світ», Закону України «Про мисливське господарство та полювання», інших нормативно-правових актів у галузі охорони та використання тваринного світу, ведення мисливського господарства; на територіях природно-заповідного фонду проводити повний комплекс біотехнічних заходів та охорону мисливської фауни.

У п. 3.1. Договору визначено, що центральний орган (відповідача-2) або Держекоінспекція, має право у разі порушення умов Договору попереджати про необхідність усунення порушень у визначений термін чи заборонити використання державного мисливського фонду в угіддях цього користувача строком до двох років.

Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували порушення відповідачам-3 умов Договору та здійснення діяльності, яка завдає шкоди території заповідного урочища.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки прокурором не доведено їх обґрунтованість та наявність підстав для визнання незаконним Рішення № 561 та визнання недійсним Договору та повернення мисливських угідь.

3.2. мотиви прийняття або відхилення аргументів учасників справи

Судовою колегією оцінено доводи апелянта та встановлено їх необґрунтованість, оскільки прокурором не доведено порушення вимог Законів України «Про природно-заповідний фонд України» та «Про мисливське господарство та полювання» при наданні Товариству з обмеженою відповідальністю «Мисливсько-рибальський клуб «Кисоричі» у користування мисливських угідь, на які посилається прокурор в обґрунтування позовних вимог.

Колегією суддів встановлено, що при вирішенні спору судом першої інстанції була надана належна оцінка доводам сторін та всебічно досліджено докази, як окремо, так і в їх сукупності, а тому доводи скаржника про неповне з`ясування судом обставин справи суд апеляційної інстанції визнає необґрунтованими.

Твердження Державного агентства лісових ресурсів України про те, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції адміністративних судів колегія суддів відхиляє, оскільки даний спір є приватноправовим, спрямований на захист порушеного за твердженням позивача саме цивільного (майнового) права та підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Усі інші доводи учасників справи судом враховано, однак судова колегія визнає їх необґрунтованими та вважає, що судом першої інстанції було ретельно досліджено матеріали справи, детально та належним чином мотивовано висновки суду, правильно застосовано норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, а твердження апелянта не спростовують наведених вище висновків суду та не можуть бути достатньою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України» («BENDERSKIY v. Ukraine»), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини, воно закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому він зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

5. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2025 у справі № 910/1140/25 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Заступника керівника Київської міської прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2025 у справі № 910/1140/25 задоволенню не підлягає.

6. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Київської міської прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2025 у справі №910/1140/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2025 у справі № 910/1140/25 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/1140/25 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 11.03.2026.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді О.М. Сибіга

Г.П. Коробенко