ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03 березня 2026 року Справа № 903/1170/25

за позовом Приватного малого підприємства «КВАНТ», смт Голоби Ковельського району Волинської області

до відповідача: Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області

про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна

Суддя Шум М.С.

Секретар судового засідання Франчук Н.Я.

Представники сторін:

від позивача: Ткачук О.В.

від відповідача: н/з

встановив: в позовній заяві Приватного малого підприємства «КВАНТ» від 25.12.2025 до Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області позивач просить суд визнати за Приватним малим підприємством «КВАНТ» (, місцезнаходження: 45070, Волинська обл., Ковельський р-н., селище Голоби, вул. Ковельська, 1) право власності на будинок-павільйон за адресою: Волинська область, Ковельський район, Голобська територіальна громада, селище Голоби, вулиця Ковельська, 4, площею 151,6 кв.м.; судові витрати у справі Приватне мале підприємство «КВАНТ» просить суд залишити за позивачем.

Ухвалою суду від 30.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справ за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 27 січня 2026 року на 11:15 год.

14.01.2026 від Голобської селищної ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності уповноважено представника відповідача. Заявлені позовні вимоги визнають та не заперечують щодо їх задоволення.

26.01.2026 від Приватного малого підприємства «КВАНТ» надійшла заява про розгляд справи за відсутності уповноважено представника позивача.

Суд протокольною ухвалою від 27.01.2026 закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 03.03.2026 на 11:00 год.

Представник позивача в судовому засіданні 03.03.2026 заявлені позовні вимоги підтримав повністю та просив суд визнати за Приватним малим підприємством «КВАНТ» право власності на будинок-павільйон за адресою: Волинська область, Ковельський район, Голобська територіальна громада, селище Голоби, вулиця Ковельська, 4, площею 151,6 кв.м.

Згідно із п. 1 та 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві та у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Розглянувши подану відповідачем заяву про визнання позову, суд встановив, що вона не суперечать законодавству та не порушує чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів, а тому суд вважає за можливе ухвалити рішення по справі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та подані докази, оцінивши їх в сукупності, господарський суд, -

встановив:

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Згідно з ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Позивач зазначає, що згідно рахунку-фактури № 14 від 10.12.1992 Приватне мале підприємство «КВАНТ» здійснило попердню оплату на користь Колгоспу «Дружба» Ковельського району Волинської області в сумі 159344 крб. 00 коп., ПДВ 34856 крб. 00 коп., за придбання будинку-павільйону за адресою: смт. Голоби, вул.. Ковельська, що підтверджується платіжним дорученням № 30 від 14.12.1992 (а.с. 9).

15.12.1992 комісією колгоспу «Дружба», утвореної відповідно до рішення правління колгоспу, протокол № 19 від 07.12.1992 року, складено акт приймання-передачі основних засобів № 1, а саме: будинку-павільйону, який передається в експлуатацію від колгоспу «Дружба» Ковельського району та знаходиться в смт. Голоби по вул. Ковельська.

Відповідно до характеристик об`єкта, будинок складається із 4-х кімнат і коридора, ззовні обкладений плиткою.

Згідно з висновком комісії, будинок-павільйон вирішено продати із сумою зносу 30%.

Акт приймання-передачі № 1 від 15.12.1992 підписаний членами комісії та директором МПП «КВАНТ», Форсюком Віталієм Арсентійовичем.

Судом встановлено що договір, на який посилається позивач, було укладено 15.12.1992 року.

Відповідно до ст.128 ЦК УРСР, що діяв на момент укладення договору, право власності у набувача майна за договором виникало з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов`язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі.

Статтями 153 та 154 ЦК УРСР обумовлювалося, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Управлінням Держкомзему у Ковельському районі Волинської області 17.02.2012 видано витяг за № 504 з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель смт. Голоби, для розрахунку ставки земельного податку за користування земельною ділянкою, площею 300 кв.м., на якій знаходиться будинок-павільйон.

Згідно податкових декларацій з плати за землю за 2024 та 2025 роки позивачем підтверджується сплата земельного податку за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт нерухомого майна будинок-павільйон по вул. Ковельська, 4 смт. Голоби, Ковельського району Волинської області (а.с. 10-17).

Так, рішенням виконавчого комітету Голобської селищної ради Волинської області від 27.06.2019 року № 6/7 «Про присвоєння адресного номера», будинку-павільйону було присвоєно адресний номер 4, вулиця Ковельська, смт. Голоби, Ковельського району Волинської області.

Додатково судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Бюро інвентаризації Ковель» 11.11.2025 виготовлено Технічний паспорт на будинок-павільйон за адресою: Волинська область, Голобська територіальна громада, селище Голоби, вулиця Ковельська, 4, площею 151,6 кв.м., а також проведено повторну технічну інвентаризацію, про що сформовано Витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва за № ТІ01:4805-7978-5536-4989.

Згідно з наявної інформації Управління Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ковельської міської ради від 09.12.2025 Приватне мале підприємство «КВАНТ» отримало відмову в проведенні державної реєстрації права власності за № 8.4¬02/227, мотивовану тим, що подані документи, зокрема: платіжне доручення № 30 від 14.12.1992 р., рішення Голобської селищної ради про присвоєння адресного номеру №6/7 від 27.06.2019 р., акт приймання-передачі основних засобів №1 від 15.12.1992 р., відповідно до законодавства не є підставою для реєстрації права власності на будинок-павільйон за адресою селище Голоби, вул. Ковельська, 4.

Крім того зазначено, що у випадку відсутності правовстановлюючих документів на нерухоме майно, відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна.

З наявною в матеріалах справи відповіді Комунального підприємства «ВОЛИНЬПРОЕКТ» від 24.12.2025 року № 7006/01-04 встановлено, що станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно (будинок-павільйон), що знаходиться за адресою Волинська облласть, Ковельський р-н., сел.. Голоби, вул. Ковельська, 4 не зареєстровано, технічна інвентаризація не проводилася.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 41 Конституції України, статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Положеннями статті 41 Конституції України та статті 328 ЦК України унормовано, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі N 338/180/17, від 11.09.2018 у справі N 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі N 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі N 910/3907/18, від 06.04.2021 у справі N 910/10011/19).

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність (висновок сформульований у постанові Верховного Суду України від 21.11.2012 у справі N 6-134цс12).

Визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності.

Відповідно до частини 5 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду Цивільний кодекс України передбачає лише у статтях 335 (набуття права власності на безхазяйну річ) і 376 (самочинне будівництво). У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (зокрема, постанова Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №914/904/17).

Отже, позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).

При цьому відповідно до положень статті 328 Цивільного кодексу України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, тому суд при вирішенні спору про право власності повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 Цивільного кодексу України.

Рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно.

Враховуючи вище викладені обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме: визнати за Приватним малим підприємством «КВАНТ» (, місцезнаходження: 45070, Волинська обл., Ковельський р-н., селище Голоби, вул. Ковельська, 1) право власності на будинок-павільйон, що розташований за адресою: Волинська область, Ковельський район, Голобська територіальна громада, селище Голоби, вулиця Ковельська, 4, площею 151,6 кв.м. .

Керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 76, 86, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати за Приватним малим підприємством «КВАНТ» (, місцезнаходження: 45070, Волинська обл., Ковельський р-н., селище Голоби, вул. Ковельська, 1) право власності на будинок-павільйон, що розташований за адресою: Волинська область, Ковельський район, Голобська територіальна громада, селище Голоби, вулиця Ковельська, 4, площею 151,6 кв.м.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено

12.03.2026

Суддя Микола ШУМ