ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2026 р. Справа№ 910/6336/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання Місюк О.П.

за участю представників:

позивача - Єрьоміна С.В.;

відповідача-1 - Тищенка А.В., Олійник К.С.;

відповідача-2 - не з`явилися;

третьої особи - Дженчако Т.М., Дарагана О.Ю.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Компанії STADA Arzneimittel AG (Стада Арцнайміттель АГ) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.08.2025

у справі №910/6336/25 (суддя Щербаков С.О.)

за позовом Компанії Bayer Intellectual Property Gmbh (Байєр Інтеллекчуел Проперті ГмбХ)

до: 1. Компанії STADA Arzneimittel AG (Стада Арцнайміттель АГ);

2. Міністерства охорони здоров`я України

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору, на стороні відповідача-2 Державне підприємство «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України»

про захист порушеного права інтелектуальної власності на винахід.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року Компанія Bayer Intellectual Property Gmbh звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Компанії STADA Arzneimittel AG та Міністерства охорони здоров`я України, в якому просить суд:

- заборонити STADA Arzneimittel AG порушувати права інтелектуальної власності Bayer Intellectual Property GmbH на винахід «Заміщені оксазолідинони і їх застосування для запобігання згортанню крові» за патентом України НОМЕР_1, зокрема, вчиняти дії, направлені на підготовку до введення в цивільний обіг лікарського засобу з діючою речовиною «ривароксабан» («rivaroxaban»), поданого на державну реєстрацію за заявою від 21.02.2025;

- зобов`язати Міністерство охорони здоров`я України відмовити в державній реєстрації лікарського засобу під торговою назвою «РЕЛІКВІА» (діюча речовина «ривароксабан» («rivaroxaban»), форма випуску таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 2,5 мг або по 10 мг, або по 15 мг, або по 20 мг 2,5 мг: по 14 таблеток у блістері; по 2 блістери у картонній коробці; 10 мг: по 10 таблеток у блістері; по 1 блістеру у картонній коробці; 15 мг: по 14 таблеток у блістері; по 3 блістери у картонній коробці; 20 мг: по 14 таблеток у блістері; по 2 блістери у картонній коробці, поданого на реєстрацію 21.02.2025 компанією STADA Arzneimittel AG).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником патенту України НОМЕР_1 на винахід «Заміщені оксазолідинони і їх застосування для запобігання згортанню крові». Молекула «ривароксабан» захищена чинним патентом України НОМЕР_1 у першому незалежному пункті формули винаходу, а також заявлена у пункті 7 формули винаходу. Позивачу стало відомо, що 21.05.2025 Державним підприємством «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» було прийнято до розгляду заяву Компанії STADA Arzneimittel AG про державну реєстрацію лікарського засобу під торговою назвою «РЕЛІКВІА» з діючою речовиною «ривароксабан» («rivaroxaban»), проте, як зазначає позивач, останній не надав відповідачу-1 дозволу на використання винаходу за патентом України НОМЕР_1 у вищевказаному лікарському засобі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2025 відкрито провадження у справі №910/6336/25, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та залучено до участі справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору, на стороні відповідача-2 - Державне підприємство «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України».

11.07.2025 до суду першої інстанції надійшла заява Компанії Bayer Intellectual Property Gmbh про забезпечення позову, в якій позивач просив суд забезпечити позов шляхом:

- заборони Державному підприємству «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» видавати висновки та рекомендації щодо державної реєстрації лікарського засобу під торговою назвою «РЕЛІКВІА» (діюча речовина «ривароксабан» («rivaroxaban»)), поданого STADA Arzneimittel AG на реєстрацію 21.02.2025;

- заборони Державному підприємству «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» на підставі заяви STADA Arzneimittel AG чи інших уповноважених осіб вносити будь-які зміни до реєстраційних матеріалів лікарського засобу під торговою назвою «РЕЛІКВІА» (діюча речовина «ривароксабан» («rivaroxaban»)), поданого STADA Arzneimittel AG на реєстрацію 21.02.2025, в тому числі такі, що мають наслідком зміну назви лікарського засобу, зміну заявника або виробника, їх найменування тощо.

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2025 у справі №910/6336/25 заяву Компанії Bayer Intellectual Property Gmbh про забезпечення позову задоволено.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано, зокрема тим, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову є співмірним з предметом позову, відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню, у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів учасників процесу, та відповідає інституту забезпечення позову в господарському процесі. Водночас існують підстави для обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Компанія STADA Arzneimittel AG звернулася до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати ухвалу та відмовити Компанії Bayer Intellectual Property Gmbh у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено приписи процесуального права та неповно з`ясовано всі обставини справи.

Основні аргументи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- оскаржуваною ухвалою суд фактично частково задовольнив позовні вимоги, які мають наслідком неможливість вчинення скаржником підготовчих дій із введення в цивільний обіг спірного лікарського засобу, а також введення його в цивільний обіг;

- заборона Державному підприємству «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» видавати висновки та рекомендації щодо державної реєстрації лікарського засобу є тотожною задоволенню позовних вимог, попри те, що оскаржуваною ухвалою спір по суті не вирішується;

- саме лише посилання позивача у заяві на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без посилання на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути достатньою підставою для винесення ухвали про забезпечення позову;

- станом на 11.12.2025 патент України НОМЕР_1 вже не чинний. Відповідно до бібліографічних даних патенту, датою припинення чинності майнових прав інтелектуальної власності патенту на винахід, у зв`язку із закінченням строку його дії, є 11.12.2025. Наслідком припинення чинності майнових прав інтелектуальної власності патенту на винахід є можливість його вільного використання будь-якою особою без отримання дозволу володільця патенту та без здійснення оплат за таке використання.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 06.01.2026 апеляційну скаргу у справі №910/6336/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 витребувано з Господарського суду міста Києва копії матеріалів справи №910/6336/25, необхідних для розгляду апеляційної скарги, а також відкладено вирішення питання про відкриття/відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення апеляційної скарги без руху до надходження її матеріалів до апеляційного суду.

29.01.2026 до суду апеляційної інстанції надійшли копії матеріалів справи №910/6336/25.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/349/26 від 04.02.2026 у зв`язку з перебування судді Ходаківської І.П. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/6336/25.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2026 апеляційну скаргу у справі №910/6336/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Компанії STADA Arzneimittel AG на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.08.2025 у справі №910/6336/25, справу призначено до розгляду на 03.03.2026, встановлено іншим учасникам справи строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

19.02.2026 до суду від Компанії Bayer Intellectual Property Gmbh надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого позивач заперечує проти скарги відповідача, вказуючи наступне:

- заходи забезпечення позову та позовні вимоги стосуються різних суб`єктів та різних за правовим наслідком дій цих суб`єктів;

- вжиття заходів забезпечення позову не має негативних наслідків ні для відповідачів, ні для третьої особи, оскільки: встановлення заборони видавати висновки та рекомендації щодо реєстрації спірного лікарського засобу має тимчасовий характер; для третьої особи не виникає жодних негативних наслідків внаслідок такої тимчасової заборони;

- закінчення дії патенту в майбутньому не впливає на юридичні наслідки правопорушення, яке було вчинене у минулому, а жодні законодавчі норми не передбачають ретроспективної правомірності дій особи, яка під час дії патенту без згоди правовласника вчинила дії, що порушують його права;

- невжиття затверджених судом заходів забезпечення позову може призвести до таких негативних наслідків для позивача: завершення процедури реєстрації спірного лікарського засобу до моменту вирішення справи по суті, що уможливить його виконання в частині вимог до МОЗ та ускладнить виконання рішення в частині вимог до відповідача-1; унеможливить подальшу комерціалізацію спірного лікарського засобу, а звідси, розширить коло суб`єктів, які вправі будуть посилатися на те, що легітимно придбали товар (лікарський засіб) в якому використано винахід за патентом України НОМЕР_1, що, в свою чергу, унеможливить ефективний захист позивачем своїх порушених прав інтелектуальної власності в межах судового провадження у даній справі.

В межах встановлених судом процесуальних строків відповідачем-2 та третьою особою не було надано відзивів на апеляційну скаргу, що в свою чергу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України.

У судове засідання 03.03.2026 з`явились представники позивача, відповідача-1 та третьої особи, натомість представники відповідача-2 не з`явились, про час та місце судового розгляду відповідач-2 повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. Зокрема, залучено судом до справи довідку про доставку електронного документа до їх електронних кабінетів.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників відповідача-2, які належним чином повідомлені про судовий розгляд справи в апеляційному порядку.

Присутні представники сторін надали пояснення по суті спору. Скаржник вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити. Представник позивача заперечував проти вимог викладених у апеляційній скарзі, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу без змін, як таку, що постановлена у відповідності до норм чинного законодавства. Представники третьої особи підтримали вимоги апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали норм процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі №1-6/2011 судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Порядок вжиття судом заходів забезпечення позову врегульований нормами статей 36, 137, 140 ГПК України.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає ст. 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Верховний Суд неодноразово та послідовно зазначав про те, що забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити, тощо.

Позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання (ст. 137 ГПК України).

Здійснюючи аналіз норм права, які регулюють інститут забезпечення позову, Верховний Суд неодноразово висновував, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу (такі висновки містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.09.2024 у справі №915/249/24, від 21.02.2024 у справі №201/9686/23).

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22, у постанові Верховного Суду від 21.03.2024 у справі №910/15328/23).

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 16.08.2018 у справі №910/1040/18 виснував, що у випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню. В такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (від висновку якого Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 не відступила).

У постанові від 19.12.2024 у справі №910/6192/24 Верховний Суд дійшов висновку про те, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

При цьому під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі №910/15328/23, від 17.12.2018 у справі №914/970/18, від 1.11.2020 у справі №910/1200/20).

Отже, у кожному конкретному випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити доведення заявником обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову, а саме доведення достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких останній звернувся або має намір звернутися до суду.

У даній справі предметом позовних вимог є заборона відповідачу-1 порушувати права інтелектуальної власності Компанії на винахід за патентом України НОМЕР_1, зокрема, вчиняти дії направлені на підготовку до введення в цивільний обіг лікарського засобу з діючою речовиною «ривароксабан» («rivaroxaban»), поданого на державну реєстрацію за заявою від 21.02.2025; зобов`язання відповдіача-2 відмовити в державній реєстрації лікарського засобу під торговою назвою «РЕЛІКВІА» (діюча речовина «ривароксабан» («rivaroxaban»), у формі випуску - таблетки, поданого Компанією STADA Arzneimittel AG на державну реєстрацію 21.02.2025.

Звертаючись із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення заборони третій особі видавати висновок та рекомендації щодо державної реєстрації лікарського засобу під торговою назвою «РЕЛІКВІА», а також заборони третій особі на підставі заяви STADA Arzneimittel AG чи інших уповноважених осіб вносити будь-які зміни до реєстраційних матеріалів під торговою назвою «РЕЛІКВІА», в тому числі такі, що мають наслідком зміну назви лікарського засобу, зміну заявника або виробника, їх найменування тощо, позивач посилався, зокрема на те, що завершення експертизи реєстраційних матеріалів матиме наслідком реєстрацію та комерціалізацію лікарського засобу, та унеможливить ефективних захист зазначених прав у межах даного судового провадження.

У заяві про забезпечення позову позивач із посиланням на докази у справі доводить наявність обставин, передбачених ст. ст. 136 - 137 ГПК України, які дають підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Зокрема, як вказує позивач, діюча речовина «ривароксабан» («rivaroxaban») та пов`язана з нею фармацевтична композиція, захищена патентом України НОМЕР_1, який використовується позивачем та пов`язаними з ним особами при виробництві та продажу лікарського засобу «Ксарелто». У той же час, 21.02.2025 Державним підприємством «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» (далі - ДЕЦ) прийнято до розгляду заяву STADA Arzneimittel AG про державну реєстрацію лікарського засобу під торговою назвою «РЕЛІКВІА» з діючою речовиною «ривароксабан» («rivaroxaban»). Подання заяви про державну реєстрацію лікарського засобу з діючою речовиною «ривароксабан» («rivaroxaban») без згоди позивача як власника патенту України НОМЕР_1, здійснене з порушенням прав інтелектуальної власності позивача та з порушенням порядку реєстрації лікарських засобів.

Отже, на думку заявника, невжиття господарським судом заходів забезпечення позову у даній справі призведе до істотних ускладнень чи унеможливить виконання рішення суду та не забезпечить ефективний захист порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду і в подальшому буде слугувати підставою для виникнення нових судових спорів стосовно невизначеного кола осіб.

З огляду на наведене колегія суддів зазначає, що у цій справі має досліджуватися обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову, а також питання, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Колегія суддів звертає увагу, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Тобто метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кюблер проти Німеччини" (заява №32715/06).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (постанови Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №910/20007/20, від 10.12.2019 у справі №910/18739/16).

Під час розгляду заяви позивача суд першої інстанції врахував, що невжиття запропонованих заходів до забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду у даній справі, оскільки, наразі відповідач-1 наділений правом здійснювати будь-які дії з передачі прав власності на спірний лікарський засіб, внаслідок чого може бути змінено як власне заявника спірного лікарського засобу, так і назву та форму випуску останнього. У свою чергу внесення змін до Державного реєстру лікарських засобів України, що здійснюється на підставі наказу МОЗ України, може призвести до позбавлення позивача права на оперативний та ефективний захист належних йому прав інтелектуальної власності.

Північний апеляційний господарський суд також зазначає, що вжиті заходи забезпечення позову у цій справі співвідносяться із заявленими позивачем вимогами (адже видача висновків та рекомендацій ДЕЦ щодо державної реєстрації лікарського засобу фактично є частиною загальної процедури введення його в цивільний обіг та передумовою здійснення реєстрації такого лікарського засобу), а отже, існує конкретний зв`язок між цими заходами і предметом позову. Наявні обставини свідчать про те, що ці заходи забезпечення позову спрямовані на зупинення ймовірного порушення прав позивача на відповідний об`єкт інтелектуальної власності, за захистом яких (прав) він і звернувся до суду.

При цьому, передбачена процесуальним законом заборона особі вчиняти певні дії не є втручанням у дискреційні повноваження ДЕЦ, а виступає як обґрунтоване обмеження його дій виключно з метою забезпечення виконання судового рішення (в разі задоволення позовних вимог), причому суд першої інстанції з`ясував, що невжиття відповідних заходів може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також може зумовити необхідність звернення позивача з іншими позовами для захисту його порушених прав.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №910/1915/18, від 19.02.2021 у справі №910/14116/20, від 09.07.2021 у справі №910/6825/20, від 16.07.2021 у справі №910/19065/20, від 12.08.2021 у справі №910/10855/20, в яких розглядалося питання вжиття заходів забезпечення позову (зокрема шляхом заборони ДЕЦ видавати висновок про рекомендацію для реєстрації лікарського засобу) у справах, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності на винаходи.

Таким чином, згідно зі сталою та послідовною позицією Верховного Суду, необхідність у застосуванні певних способів захисту у сфері інтелектуальної власності, як і вжиття заходів забезпечення позову, з огляду на специфіку правовідносин пов`язується, насамперед, з недопущенням розповсюдження товарів, виготовлення або введення у цивільний оборот яких здійснюється з ймовірним порушенням права інтелектуальної власності.

Статтею 41 Угоди про торговельні аспекти інтелектуальної власності (ТРІПС) передбачено зобов`язання членів гарантувати, що примусові процедури, як визначено в цій частині, що їхнє законодавство передбачає, що дозволяють ефективні заходи проти будь-якої дії, що порушує права інтелектуальної власності, що підлягають під цю Угоду, зокрема швидкі заходи, спрямовані на недопущення порушень, та заходи, що стримують від подальших порушень. Ці процедури повинні застосовуватися таким чином, щоб уникнути створення бар`єрів для законної торгівлі та забезпечити гарантії проти їх зловживання.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 01.12.2022 у справі №910/10855/20, де зазначено, що подання документів для державної реєстрації лікарського засобу та/або отримання державної реєстрації лікарського засобу, в якому використано винахід, права на який належать іншій особі (позивачу), є достатнім свідченням створення передумов для введення лікарського засобу в цивільний оборот, що є порушенням права інтелектуальної власності позивача, як володільця патенту.

Колегія суддів відмічає, що вжиття заходів забезпечення позову у даному спорі не має негативних наслідків ні для відповідачів, ні для третьої особи, оскільки встановлення заборони видавати висновки та рекомендації щодо реєстрації спірного лікарського засобу має тимчасовий характер.

За наведеного, встановлена судом тимчасова заборона ДЕЦ (до набрання рішенням законної сили у справі) вчиняти конкретні дії, а саме видавати висновки та рекомендації щодо реєстрації спірного лікарського засобу не може вважатися фактичним задоволенням позовної вимоги до відповідача-2 щодо заборони реєстрації спірного лікарського засобу, як помилково стверджує апелянт.

Доводи скаржника про те, що дія патенту на винахід закінчилася 11.12.2025 стосуються питання обґрунтованості чи необґрунтованості позовної заяви, тобто предмета спору по суті, а не заяви про забезпечення позову, тому такі судження скаржника є необґрунтованими.

Щодо інших доводів скаржника колегія суддів зазначає, що оцінюючи підстави для вжиття заходів для забезпечення позову у цій справі та подані на їх обґрунтування відповідні докази, апеляційний господарський суд врахував, що вжиття заходів до забезпечення позову у спосіб, визначений позивачем, є безпосередньо пов`язаними з предметом позову, відтак, застосування заходів забезпечення позову не порушує прав та охоронюваних законом інтересів будь-яких осіб, а лише запровадить законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для розгляду судом позову. В цій частині суд апеляційної інстанції також враховує висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду в постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22 щодо застосування статей 136- 139 ГПК України.

Підсумовуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши специфіку спірних правовідносин, вірно застосував положення статей 136, 137, 140 ГПК України та дійшов заснованого на законі висновку про задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття заходів забезпечення позову.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги Компанії STADA Arzneimittel AG (Стада Арцнайміттель АГ) щодо порушення судом першої інстанції вищенаведених норм процесуального права не знайшли свого підтвердження та спростовуються вищезазначеним.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 04.08.2025 у справі №910/6336/25, у зв`язку з чим апеляційна скарга Компанії STADA Arzneimittel AG (Стада Арцнайміттель АГ) не підлягає задоволенню.

З огляду на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Компанії STADA Arzneimittel AG (Стада Арцнайміттель АГ) залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.08.2025 у справі №910/6336/25 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 05.03.2026.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов