ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення заяви про скасування судового наказу

"09" березня 2026 р. Cправа № 902/1557/25

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука В.В., розглянувши без виклику представників сторін матеріали справи

за заявою: Акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" (вул. Андріївська, буд. 4, м. Київ, 04070)

до боржника: Фізичної особи-підприємця Поліщука Володимира Івановича ( АДРЕСА_1 )

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення 40 589,99 грн заборгованості за кредитним договором № 8 від 09.07.2024

В С Т А Н О В И В :

13.11.2025 на розгляд Господарського суду Вінницької області в системі "Електронний суд" надійшла заява Акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Поліщука Володимира Івановича заборгованості за кредитним договором № 8 від 09.07.2024 в розмірі 40 589,99 грн, з яких: 35 490,00 грн - заборгованість за кредитом; 5 099,99 грн - заборгованість за комісією.

Заяву обґрунтовано невиконанням зі сторони боржника умов кредитного договору № 8 від 09.07.2024 в частині повернення отриманих грошових коштів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2025 дану заяву передано для розгляду судді Матвійчуку В.В.

За результатами розгляду вказаної заяви, суд, 17.11.2025 видав відповідний наказ, копію якого разом із заявою стягувача та доданими до неї документами було надіслано на адресу Фізичної особи-підприємця Поліщука Володимира Івановича, яка відповідає інформації щодо боржника з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Надіслане на адресу боржника поштове відправлення, що містило копію судового наказу від 17.11.2025, заяву стягувача про видачу судового наказу та додані до неї документи, повернулося до суду без вручення з відміткою оператора поштового зв`язку "адресат відсутній".

Зважаючи на те, що боржник не скористався правом подачі заяви про скасування судового наказу від 17.11.2025, відповідно до ч. 1 ст. 159 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ набрав законної сили 29.12.2025 та був направлений на адресу стягувача.

05.03.2026 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшла заява № б/н від 05.03.2026 (вх. № 01-30/2285/26 від 05.03.2026) представника ФОП Поліщука В.І. - адвоката Максиміва В.М. про поновлення строку для подання заяви про скасування судового наказу від 17.11.2025 у справі № 902/1557/25 та скасування зазначеного судового наказу.

Дослідивши заяву № б/н від 05.03.2026 (вх. № 01-30/2285/26 від 05.03.2026) в частині поновлення строку для подання заяви про скасування судового наказу від 17.11.2025 у справі № 902/1557/25, суд враховує таке.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку для подання заяви про скасування судового наказу, боржник зазначає, що копію судового наказу та доданих до нього матеріалів ФОП Поліщук В.І. не отримував і про винесення судового наказу дізнався через застосунок "Дія", після чого невідкладно звернувся за правничою допомогою.

Як зазначає заявник, 03.02.2026 його представник - адвокат Максимів В.М. отримав доступ до матеріалів справи та ознайомився із судовим наказом.

При цьому, за твердженням заявника, направлене на адресу боржника поштове відправлення із судовим наказом та доданими до нього документами повернулося до суду без вручення 08.12.2025, а з матеріалів справи, наявних в електронному кабінеті, неможливо встановити причину такого повернення.

Також заявник зазначає, що ухвалою суду від 16.02.2026 заяву представника ФОП Поліщука В.І. - адвоката Максиміва В.М. про скасування судового наказу від 17.11.2025 у справі № 902/1557/25 разом із доданими до неї документами було повернуто у зв`язку з тим, що до заяви не було додано клопотання про поновлення пропущеного строку.

З огляду на викладене Фізична особа-підприємець Поліщук Володимир Іванович просить суд поновити строк на подання заяви про скасування судового наказу та скасувати судовий наказ від 17.11.2025 у справі № 902/1557/25.

Згідно із частинами 1, 4 статті 156 Господарського процесуального кодексу України, після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про вебадресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові на його офіційну електронну адресу, або рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного, якщо офіційної електронної адреси боржник не має.

Днем отримання боржником копії судового наказу є день його вручення боржнику, визначений відповідно до статті 242 цього Кодексу.

Згідно із пунктами 3 - 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як убачається з матеріалів цієї справи, 17.11.2025 судом видано наказ про стягнення з Фізичної особи-підприємця Поліщука Володимира Івановича на користь Акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" 35 490,00 грн - заборгованість за кредитом; 5 099,99 грн - заборгованість за комісією та 302,80 грн - відшкодування витрат на сплату судового збору.

На виконання вимог статті 156 Господарського процесуального кодексу України боржнику було направлено копію судового наказу разом із копією заяви стягувача про видачу судового наказу та доданими до неї документами за адресою Фізичної особи-підприємця Поліщука Володимира Івановича, зазначеною у заяві та такою, що відповідає відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1 .

При цьому суд зазначає, що 08.12.2025 судовий наказ повернувся до суду з відміткою поштового відділення "адресат відсутній".

У разі якщо копію судового наказу разом з копією заяви стягувача про видачу судового наказу та доданими до неї документами було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

За таких обставин факт неотримання боржником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав судовий наказ разом з копією заяви стягувача за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.

Беручи до уваги конкретні обставини справи, вимоги процесуального законодавства та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.07.2020 у справі № 908/3468/13).

Враховуючи наведене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для належного повідомлення боржника про наявність наказного провадження у справі № 902/1557/25.

Разом з тим суд бере до уваги, що представником ФОП Поліщука В.І. - адвокатом Максимівим В.М. у заяві зазначено адресу ФОП Поліщука В.І.: АДРЕСА_2 . Водночас будь-яких належних доказів на підтвердження того, що вказана адреса є місцем проживання чи перебування ФОП Поліщука В.І., суду не надано.

Крім того, станом на дату видачі судового наказу від 17.11.2025 у справі № 902/1557/25 відомості про зміну місцезнаходження боржника в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні, відповідні зміни до реєстру не вносилися, а боржник суд про зміну своєї адреси не повідомляв.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд зазначає, що реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справи перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків. Процесуальний строк виступає одним з ключових елементів господарсько-процесуальної форми, що направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження господарського процесу у визначених процесуальним законодавством часових рамках.

Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз Господарського процесуального кодексу України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи, також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків, оскільки з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Згідно ст. 118 Господарського процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених ГПК України. Отже, вирішуючи це питання, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і залежно від встановленого вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку (наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 910/22695/13).

Поновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яке він використовує виходячи із поважності причин пропуску строку.

Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду поновити пропущений строк з певними обставинами, що спричинили пропуск строку. Отже, в кожному випадку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 86 Господарського процесуального кодексу України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Пропуск процесуального строку - це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причин, що не можуть бути визнані такими, і такий, що породжує відповідні правові наслідки.

Сам по собі факт подання стороною клопотання про поновлення процесуального строку не зумовлює обов`язку суду автоматично поновити такий строк, оскільки відповідно до положень статті 119 Господарського процесуального кодексу України клопотання про поновлення строку на подання заяви про скасування судового наказу повинно містити належне обґрунтування поважності причин його пропуску.

Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому ГПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Клопотання про поновлення строку для подачі заяви про скасування судового наказу повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються господарському суду на загальних підставах).

Поновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яким суд користується, виходячи із поважності причин пропуску строку скаржником, і лише сам факт подання скаржником клопотання про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов`язком суду відновити цей строк.

Надсилаючи 05.03.2026 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" заяву № б/н від 05.03.2026 (вх. № 01-30/2285/26 від 05.03.2026) про скасування судового наказу, представник боржника зазначає, що копію судового наказу від 17.11.2025 у справі № 902/1557/25 разом із доданими до нього матеріалами ФОП Поліщук В.І. не отримував, а про його винесення дізнався через застосунок "Дія".

Водночас суд зауважує, що доказів на підтвердження того, що боржник ознайомився із судовим наказом від 17.11.2025 саме через застосунок "Дія" та як наслідок невідкладно звернувся за правничою допомогою, суду не надано.

Суд також зазначає, що обґрунтування заявлених вимог не може ґрунтуватися виключно на припущеннях.

За таких обставин, за відсутності належних та допустимих доказів, суд дійшов висновку, що боржник мав можливість ознайомитися із судовим наказом і раніше.

Щодо посилань заявника на те, що ухвалою суду від 16.02.2026 заяву представника ФОП Поліщука В.І. - адвоката Максиміва В.М. про скасування судового наказу від 17.11.2025 у справі № 902/1557/25 разом із доданими до неї документами було повернуто у зв`язку з неподанням клопотання про поновлення пропущеного строку, суд зазначає таке.

Так, первинна заява № б/н від 12.02.2026 (вх. № 01-34/1468/26 від 12.02.2026) була подана представником боржника - адвокатом Максимівим В.М., який як особа, що здійснює професійну правничу діяльність, повинен був знати вимоги процесуального закону щодо необхідності одночасного подання клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку у разі подання заяви про скасування судового наказу після закінчення встановленого строку. Однак відповідної процесуальної дії вчинено не було.

З огляду на те, що суд відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України позбавлений права поновлювати пропущений процесуальний строк з власної ініціативи, вказана заява була повернута заявнику.

За наведених обставин сам по собі факт повернення первинної заяви не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку.

Водночас суд зазначає, що у поданій заяві боржник не навів належних обґрунтувань причин, які об`єктивно перешкоджали йому звернутися із заявою про скасування судового наказу у встановлений строк. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження таких обставин, а наведені заявником доводи не свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку, оскільки несвоєчасне подання заяви, з огляду на доводи наведені заявником, є не об`єктивними обставинами, а обставинами суб`єктивного характеру.

Суд зауважує, що закон встановлює рівні можливості для сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що представником боржника не доведено поважність причин, які перешкоджали подати заяву про скасування судового наказу у встановлений судом строк, тому, суд не знаходить обґрунтованих підстав для поновлення строку для подання заяви про скасування судового наказу.

Відповідно до частини 2 статті 158 Господарського процесуального кодексу України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 157 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

З огляду на все вищевикладене в сукупності, на підставі частини другої статті 157 Господарського процесуального кодексу України, заява № б/н від 05.03.2026 (вх. № 01-30/2285/26 від 05.03.2026) представника ФОП Поліщука В.І. - адвоката Максиміва В.М. про скасування судового наказу від 17.11.2025 у справі № 902/1557/25 підлягає поверненню. Водночас, з огляду на те, що заява надійшла до суду через підсистему ЄСІТС "Електронний суд", тобто наявна в електронному вигляді, а тому не підлягає фактичному поверненню заявнику.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 18, 42, 157, 158, 232, 233, 234, 235, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

1. У задоволенні клопотання, викладеного у пункті першому прохальної частини заяви № б/н від 05.03.2026 (вх. № 01-30/2285/26 від 05.03.2026) представника Фізичної особи-підприємця Поліщука Володимира Івановича - адвоката Максиміва В.М. про поновлення строку для подання заяви про скасування судового наказу від 17.11.2025 у справі № 902/1557/25 - відмовити.

2. Заяву № б/н від 05.03.2026 (вх. № 01-30/2285/26 від 05.03.2026) представника Фізичної особи-підприємця Поліщука Володимира Івановича - адвоката Максиміва В.М. про скасування судового наказу від 17.11.2025 у справі № 902/1557/25 повернути заявнику без розгляду (позаяк заява наявна в електронному вигляді, тому не підлягає фактичному поверненню).

3. Згідно із приписами ст. 235 ГПК України ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

4. За приписами п. 6 ч. 1 ст. 255 ГПК України ухвалу про повернення заяви заявникові може бути оскаржено окремо від рішення суду першої інстанції до Північно-західного апеляційного господарського суду.

5. Згідно із положеннями ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник ухвали надіслати АТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" та представнику ФОП Поліщука В.І. - адвокату Максиміву В.М. до електронних кабінетів в ЄСІТС, ФОП Поліщуку В.І. - рекомендованим листом.

Дата складання повного тексту ухвали 09.03.2026.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - ФОП Поліщуку В.І. ( АДРЕСА_1 )