РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.03.2026Справа № 910/317/26

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕПСЕРВІС»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ ГРЕЙН»

про стягнення 394 954,69 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СТЕПСЕРВІС» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ ГРЕЙН» (далі - відповідач) про стягнення 394 954,69 грн., у тому числі: 311 787, 00 грн. сума основного боргу, 66 944, 58 грн. - пеня, 9 744, 61 грн. - інфляційні втрати, 6 478, 50 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором перевезення №05/03 від 05.03.2025 відповідач в обумовлений строк не здійснив у повному обсязі та визначені договором строки оплату наданих послуг, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №910/317/26. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

04.02.2026 через систему «Електронний суд» відповідач подав письмовий відзив, в якому просив суд застосувати частину 3 статті 551 Цивільного кодексу України шляхом зменшення розміру неустойки на 90% та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Окрім того зазначив, що розмір заявлених представником Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕПСЕРВІС» витрат у сумі 20000,00 грн не відповідає критеріям реальності та розумності їхнього розміру, витрати Позивача не мали характеру необхідних і не були співмірними, їх розмір є необґрунтованим.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «СТЕПСЕРВІС» (далі - Позивач, перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВВТ ГРЕЙН» (далі - відповідач, Клієнт) 05.03.2025 укладено договір перевезення №05/03.

За цим Договором Клієнт надає для перевезення вантажі, а Перевізник зобов`язується здійснити їх перевезення автомобільним транспортом на території України.

Перевізник зобов`язується доставити надані Клієнтом вантажі до пункту призначення (місця розвантаження) в установлений Договором строк та видати їх уповноваженій на одержання вантажу особі - вантажоодержувачу, а Клієнт зобов`язується вчасно сплатити за послуги Перевізника встановлену плату, відповідно до умов Договору та на підставі наданих Перевізником рахунків за перевезення.

Місце навантаження/розвантаження товару, кількість товару, вартість кожного окремого перевезення, вказуються в ТТН, рахунках та в Актах здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) (п.п.1.1.-1.3).

Згідно п.2.1 договору №05/03 перевезення здійснюються на підставі Замовлення на перевезення, яке надається Перевізнику Клієнтом засобами електронного зв`язку, факсимільного зв`язку, кур`єрської пошти або в усній формі.

Відповідно до п.п.2.2-2.5 вартість перевезення та інших послуг встановлюється за згодою Сторін і вказується в Актах здачі - приймання виконаних робіт (наданих послуг).

У рахунках на оплату, Актах здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) зазначається: вартість кожного окремого перевезення, загальна сума оплати наданих послуг, маршрут перевезення, кількість товару, що перевозиться.

Товарно-транспортні накладні (надалі -ТТН) видаються за формою, встановленою законодавством у 2 (двох) примірниках, один з яких залишається у Перевізника, другий - надається Клієнту. В ТТН вказується місце завантаження/місце розвантаження товару, що перевозиться, кількість товару у відповідній одиниці виміру.

У Замовленні Клієнт зобов`язаний повідомити Перевізнику всі необхідні відомості про характер і вид вантажу, його вагу, об`єм, оголошену цінність, пакування, місце призначення, хто є вантажовідправником, хто є вантажоодержувачем.

Перевезення вантажу до місця призначення виконується в термін не більше ніж 12 годин з моменту оформлення Замовлення (за виключенням неділі та святкових днів) за визначеними Перевізником маршрутами.

Згідно Заявок на перевезення вантажу:

№1 від 05.03.2025 р. позивач зобов`язався надати транспортно-експедиторські послуги по перевезенню кукурудзи 3-го класу вагою 418,620 тонн за маршрутом м. Городок, Хмельницька обл.- смт.Ярмолинці, Хмельницька обл.;

№2 від 11.03.2025 р. позивач зобов`язався надати транспортно-експедиторські послуги по перевезенню пшениці 3-го класу вагою 104,700 тонн за маршрутом с. Грузевиця, Хмельницька обл.- смт.Ярмолинці, Хмельницька обл.;

№3 від 14.03.2025 р. позивач зобов`язався надати транспортно-експедиторські послуги по перевезенню кукурудзи 3-го класу вагою 443,160 тонн за маршрутом с. Юрківці Хмельницька обл.- смт.Ярмолинці, Хмельницька обл.;

№4 від 20.03.2025 р. позивач зобов`язався надати транспортно-експедиторські послуги по перевезенню кукурудзи 3-го класу вагою 158,260 тонн за маршрутом с. Юрківці Хмельницька обл.- смт.Ярмолинці, Хмельницька обл.;

№5 від 21.03.2025 р. позивач зобов`язався надати транспортно-експедиторські послуги по перевезенню кукурудзи 3-го класу вагою 285,860 тонн за маршрутом с. Юрківці Хмельницька обл.- смт.Ярмолинці, Хмельницька обл.;

№6 від 24.03.2025 р. позивач зобов`язався надати транспортно-експедиторські послуги по перевезенню кукурудзи 3-го класу вагою 105,500 тонн за маршрутом с. Юрківці, Хмельницька обл.-смт. Ярмоленці Хмельницька обл.;

№7 від 25.03.2025 р. позивач зобов`язався надати транспортно-експедиторські послуги по перевезенню кукурудзи 3-го класу вагою 149,960 тонн за маршрутом с. Юрківці, Хмельницька обл.-смт. Ярмоленці Хмельницька обл.;

№8 від 27.03.2025 р. позивач зобов`язався надати транспортно-експедиторські послуги по перевезенню кукурудзи 3-го класу вагою 265,200 тонн за маршрутом с. Юрківці, Хмельницька обл.-смт. Ярмоленці Хмельницька обл.;

№9 від 08.04.2025 р. позивач зобов`язався надати транспортно-експедиторські послуги по перевезенню пшениці 4-го класу врожаю 2024 року вагою 512,600 тонн за маршрутом м. Старокостянтинів, Хмельницька обл.-смт. Ярмоленці Хмельницька обл.

№10 від 10.04.2025 р. позивач зобов`язався надати транспортно-експедиторські послуги по перевезенню кукурудзи 3-го класу вагою 201,060 тонн за маршрутом с. Юрківці, Хмельницька обл.- смт.Ярмолинці, Хмельницька обл.

Наявними у матеріалах справи заявками, податковими накладними, Актами надання послуг №91 від 07.03.2025 р на суму 46 048,20 грн., № 100 від 12.03.2025 на суму 21 987,00 грн., № 127 від 19.03.2025 р. на суму 93063,60 грн., № 129 від 21.03.2025 р. на суму 60 030, 60 грн., №173 від 10.04.2025 на суму 130 713,00 грн., №174 від 15.04.2025 на суму 42 222,60 грн., №128 від 20.03.2025 на суму 33 234,60 грн., №136 від 28.03.2025 на суму 55 692,00 грн., №132 від 25.03.2025 на суму 30 861,60 грн., №131 від 24.03.2025 на суму 22 155,00 грн., що підтверджується належне виконання умов договору перевезення №05/03 позивачем та прийняття послуг перевезення відповідачем.

За умовою п.5.1 договору розрахунки за надання послуг між Перевізником і Клієнтом проводяться в безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок Перевізника на підставі виставлених рахунків.

Відповідно до п.5.3 договору розрахунки за надання послуг між Перевізником і Клієнтом цього Договору проводяться на підставі виставлених рахунків протягом 3-х (трьох) робочих днів з моменту підписання Сторонами Акту здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг), якщо інше не погоджено сторонами додатково в письмовій додатковій угоді до Договору.

Спір виник в зв`язку з тим, що відповідачем в порушення умов договору перевезення №05/03 у повному обсязі не було сплачено вартість наданих послуг перевезення, в зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 311 787, 00 грн.

Вказане слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

За приписами ст. 931 Цивільного кодексу України, розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить також відсутність з боку Відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договорів щодо надання послуг.

Відповідач у письмовому відзиві зазначив, що не отримував вимогу позивача про сплату заборгованості засобами поштового та електронного зв`язку.

Посилання відповідача, викладене у письмовому відзиві щодо неотримання претензії засобами поштового та електронного зв`язку не є підставою для несплати отриманих послуг, оскільки послуги відповідачем прийняті без заперечень та зауважень, про що свідчать підписані сторонами акти, з урахуванням п.5.3договору строк оплати наданих послуг настав.

Оскільки строк виконання зобов`язання з оплати транспортних послуг настав, доказів сплати вартості послуг у повному обсязі за договорами на суму 311 787, 00 грн. матеріали справи не містять та суду не надано, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у розмірі 311 787, 00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення оплати послуг перевезення, на підставі пункту 7.2.1 позивачем нараховано пеню у розмірі 66 944, 58 грн.

Згідно п.7.2.1. у випадку порушення Клієнтом строків проведення розрахунків, він зобов`язаний сплатити на користь Перевізника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день такого прострочення.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частин 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами частин 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що він є арифметично правильним та таким, що відповідає умовам договорів та приписам чинного законодавства, відповідно, позовна вимога про стягнення з відповідача 66 944, 58 грн. пені підлягає задоволенню.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити відсотки річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання на суму проценти річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку проценти річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.02.2021 у справі №520/17342/18, від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19) та від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18), від 13.11.2019 у справі №922/3095/18 (провадження №12-105гс19), від 13.03.2020 у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також відсотки річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).

Суд зазначає, що проценти річних, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу.

Оскільки нараховані позивачем 9 744, 61 грн. - інфляційні втрати та 6 478, 50 грн. - 3 % річних є арифметично правильними та відповідають приписам чинного законодавства, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕПСЕРВІС», у зв`язку із чим, такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідач у відзиві просив суд зменшити розмір заявленої до стягнення неустойки на 90%.

Мотивуючи своє клопотання тим, що Між ТОВ «ВВТ ГРЕЙН» та АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» укладено Кредитний договір №10/23К від 28.07.2023 р. з терміном дії до 18.06.2027 року, з лімітом поновлювальної мультивалютної кредитної лінії 2 350 000,00 доларів США з правом отримувати транші в доларах США та гривні. Станом на 25 листопада 2025 року основна заборгованість ТОВ «ВВТ ГРЕЙН» за кредитним договором становить 2 349 999,18 доларів США. Зазначивши, що у разі задоволення позову про стягнення штрафних санкцій в примусовому порядку, це призведе до негативних наслідків у вигляді несвоєчасного погашення податкової заборгованості та як наслідок, виникнення претензій до ТОВ «ВВТ ГРЕЙН» із сторони податкових органів.

Посилання відповідача наведені у письмовому відзиві, як підставу для зменшення неустойки, відхилені судом з наступних підстав.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Застосоване у частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Натомість, вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи (постанови Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №916/2259/18, від 24.02.2020 у справі № 917/686/19, від 26.02.2020 у справі №922/1608/19, від 15.04.2020 у справі №922/1607/19).

Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.

Суд також враховує, що юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, а тому, укладаючи договір та отримуючи послуги без зауважень та заперечень, відповідач повинен був об`єктивно оцінити можливість виконання свого зобов`язання із оплати послуг перевезення.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Відповідач, уклавши з позивачем договір на відповідних умовах, зобов`язаний нести всі ризики, пов`язані з порушенням власних зобов`язань.

Таким чином, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, суд не вбачає правових підстав для зменшення пені, тому відмовляє відповідачу у задоволенні поданого клопотання.

Позивачем також заявлено про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ ГРЕЙН» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 січня 2026 року Товариством з обмеженою відповідальністю «СТЕПСЕРВІС» та Адвокатським об`єднанням «ВІФІКС» укладено договір №01/26 про надання правничої допомоги.

За умовами якого Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання, відповідно до чинного законодавства України, приймає на себе зобов`язання в якості правничої допомоги здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси Клієнта в обсязі та на умовах, встановлених цим договором.

Предмет правничої допомоги (конкретні правовідносини) в межах яких буде надаватися правнича допомога визначається Сторонами за домовленістю та може бути відображено в Додатковій угоді.

Згідно додаткової угоди №1 від 12.01.2026 до договору №01/26 про надання правничої допомоги сторони дійшли згоди, що розмір гонорару Адвокатського об`єднання «ВІФІКС» за надання правничої допомоги позивачу становить 20 000,00 грн.

Надання правничої допомоги на умовах цього договору та його безпосереднє виконання здійснюється будь-яким із Адвокатів, який є учасником Адвокатського об`єднання «Віфікс», що підтверджується відповідними відомостями про учасників об`єднання, зазначеними в Єдиному Державному реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач, 14.01.2026 оплатив вартість юридичних послуг відповідно до договору згідно рах.№1 від 12.01.2026, що підтверджується платіжною інструкцією №35 від 14.01.2026 на суму 20 000,00 грн.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі №911/471/19).

Сума адвокатських витрат в розмірі 15 000,00 грн, на переконання суду є співмірною із визначеними частиною 4 статті 126 ГПК України критеріями.

Зважаючи на наведене, витрати на професійну правничу допомогу відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на Відповідача частково у розмірі 15 000,00 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням законодавства.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ ГРЕЙН» (01054, м. Київ, вул. Гончара Олеся, буд. 35, кв. 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕПСЕРВІС» (43005, Волинська обл., Луцький р-н, м. Луцьк, просп. Грушевського президента, буд.30, оф. 523, ) 311 787 (триста одинадцять тисяч сімсот вісімдесят сім) грн. 00 коп. - основного боргу, 66 944 (шістдесят шість тисяч дев`ятсот сорок чотири) грн. 58 коп. - пені, 9 744 (дев`ять тисяч сімсот сорок чотири) грн. 61 коп. - інфляційні втрати, 6 478 (шість тисяч чотириста сімдесят вісім) грн. 50 коп. - 3 % річних, 4 740 (чотири тисячі сімсот сорок) грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. - витрати на правничу допомогу.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 17.03.2026.

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА