УХВАЛА

10 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/8878/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Укрнафта"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 (головуюча суддя Сітайло Л. Г., судді Буравльов С. І., Шапран В. В.)

у справі № 910/8878/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-монтажне управління "Енергоюжспецстрой"

до Акціонерного товариства "Укрнафта"

про стягнення 899 591,19 грн,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю Будівельно-монтажного управління "Енергоюжспецстрой" звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про стягнення заборгованості у розмірі 899 591,19 грн, з яких: 867 523,99 грн - основний боргу, 7 558,15 грн - три проценти річних, 24 509,05 грн - інфляційні втрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ БМУ "Енергоюжспецстрой" посилався на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору підряду від 11.11.2024 № 13/4757-Р, не у повному обсязі оплатив виконані позивачем роботи, у зв`язку з чим у ПАТ "Укрнафта" виникла заборгованість у розмірі 867 523,99 грн.

Крім того, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 7 558,15 грн 3 % річних та 24 509,05 грн інфляційних втрат.

05.11.2025 рішенням Господарського суду міста Києва у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач надіслав позивачу заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 867 523,99 грн за спірним договором, то зобов`язання ПАТ "Укрнафта" щодо оплати робіт за договором підряду від 11.11.2024 № 13/4757-Р припинились на підставі статті 601 Цивільного кодексу України. В даному випадку у ТОВ БМУ "Енергоюжспецстрой" не припинився обов`язок повернути ПАТ "Укрнафта" отриманий за договором підряду від 31.05.2024 № 13/2038-Р аванс, оскільки виконання банком-гарантом свого обов`язку з виплати за банківською гарантією на користь бенефіціара не припинило зобов`язання позивача з повернення на користь відповідача авансу за договором підряду від 31.05.2024 № 13/2038-Р.

Також, місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позову, в частині стягнення з відповідача 7 558,15 грн 3 % річних та 24 509,05 грн інфляційних втрат, оскільки вказані позовні вимоги є похідними.

28.01.2026 постановою Північного апеляційного господарського суду рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 скасовано та прийнято нове рішення про задоволення позову.

Скасовуючи рішення місцевого господарського суду та задовольняючи позовні вимоги, колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що у позивача відсутній борг перед відповідачем за договором підряду від 31.05.2024 № 13/2038-Р, оскільки він був сплачений у повному обсязі, що підтверджується меморіальним ордером від 15.04.2025 № 9, у зв`язку з чим, відповідач не може здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог, адже у відповідача відсутня зустрічна вимога за договором підряду від 31.05.2024 № 13/2038-Р до позивача.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за виконані роботи за договором підряду від 11.11.2024 № 13/4757-Р у розмірі 867 523,99 грн.

А також, суд апеляційної інстанції, здійснивши перерахунок вищенаведених компенсаційних виплат колегія суддів погодилася з судом першої інстанції, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 7 558,15 грн 3 % річних і 24 509,05 грн інфляційних втрат.

25.02.2026 скаржник подав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 у справі № 910/8878/25.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2026 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Случ О. В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.

За результатами перевірки матеріалів поданої касаційної скарги Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 у справі № 910/8878/25 і в обґрунтування цієї відмови зазначає про таке.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 17 Господарського процесуального кодексу України, яким передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України, одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

Частина сьома статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Таким чином, правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають вимогам вищенаведеної статті 129 Конституції України та узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини.

Предметом позову у цій справі є стягнення коштів у розмірі 899 591,19 грн, що становить менше ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у справах з ціною позову, що не перевищує п?ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Скаржник в обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень посилається на приписи частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Проте, наводячи такі обґрунтування, скаржник не врахував, що у справі з ціною позовів в загальному до п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму такі посилання можуть бути підставою для відкриття касаційного провадження лише за умови, що наявними будуть і передбачені пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України умови, які даватимуть суду право вважати судові рішення у справі з ціною позову до п`ятиста розмірів прожиткового такими, що підлягають касаційному оскарженню.

Касаційна скарга не містить обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а", "б", "в" і "г" пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а Суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Посилання скаржника на ряд постанов Верховного Суду, які містяться у касаційній скарзі, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки висновки у справах, на які він посилається, мають загальний характер і зроблені судами за інших встановлених обставин, які формують зміст правовідносин та зумовили прийняття відповідних судових рішень.

Отже, доводи скаржника (в тому числі із посиланнями на ряд постанов Верховного Суду без належного обґрунтування цих посилань) зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції, необхідності переоцінки доказів у справі та безпосередньо пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, тоді як суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

Таким чином законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України і це повністю узгоджується із положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин, Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у цій справі, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин, керуючись статтями 12, 163, 234, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Укрнафта" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 у справі № 910/8878/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил