ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

05.03.2026 Справа № 917/1421/25

Суддя Киричук О.А., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУП» про відстрочення виконання рішення суду (вх. №2314 від 20.02.2026р.)

у справі № 917/1421/25

за позовною заявою Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги міста Ромни» Роменської міської ради ел. пошта тел. 24 адреса Сумська обл., м. Ромни, 1- й пров. Коржівської, 7, 42001

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУП» (шлях Київ-Харків, корпус 134 км, Пирятинський район, Полтавська область, 37043, )

про стягнення 72990,40 грн

представники сторін: згідно протоколу

ВСТАНОВИВ:

Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги міста Ромни» Роменської міської ради звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУП» про стягнення 72990,40 грн. заборгованості за договором поставки від 04.10.2024 № 233 та додаткової угоди № 1 від 28.10.2024.

Рішенням від 30.09.2025р., яке залишене без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 09.12.2025, суд позов задовольнив повністю, стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» на користь Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги міста Ромни» Роменської міської ради (адреса Сумська обл., м. Ромни, 1-й пров. Коржівської, 7, 42001, ) 72 990,40 грн заборгованості, 2422,40 грн. відшкодування витрат зі сплати судового збору.

30.01.2026 на виконання рішення та постанови видано відповідний наказ.

На адресу господарського суду Полтавської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУП» про відстрочення виконання рішення суду (вх. №2314 від 20.02.2026р.) у справі № 917/1421/25.

Ухвалою від 20.2.2026р. суд постановив прийняти заяву, розгляд заяви призначити на 05.03.2026.

25.02.25 від стягувача надійшли заперечення на заяву про відстрочення виконання рішення суду (вх. № 2566).

Представник відповідача в судовому засіданні 05.03.2026 підтримав вимоги і доводи заяви про відстрочення виконання рішення. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, та його неявка не перешкоджає розгляду заяви відповідно до ст. 331 ГПК України.

У судовому засіданні 05.03.26 суд оголосив вступну та резолютивну частини ухвали.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУП» про відстрочення виконання рішення суду суд зазначає наступне.

В обґрунтування поданої заяви про відстрочення виконання рішення у справі відповідач посилається на те, що:

- по відношенню до ТОВ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» було прийнято Рішення Комісії регіонального рівня з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних ГУ ДПС у Полтавській області № 286 від 02.03.2023 року про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку (надалі - Рішення № 286 від 02.03.2023 року) та Рішення Комісії регіонального рівня з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних ГУ ДПС у Полтавській області № 1222 від 11.09.2023 року про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку (надалі - Рішення № 1222 від 11.09.2023 року) і такі рішення значно ускладнили здійснення господарської діяльності нашого товариства та завдало шкоди не тільки діловій репутації, а ще матеріальної шкоди тим, що обумовило неможливість виконання більшості контрактів/договорів. Тому що з посиланням на Рішення № 286 від 02.03.2023 року та № 1222 від 11.09.2023 року реєстрація в ЄРПН ВСІХ складених ТОВ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» податкових накладних зупиняється, з подальшим прийняттям ГУ ДПС у Полтавській області рішень про відмову у їх реєстрації.

-ТОВ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» звернулось до суду про визнання протиправними та скасування таких рішень, але наразі розгляд справи №320/48250/23 досі триває (значний сплачений судовий збір підлягає поверненню тільки завершення розгляду даної справи), що продовжує завдавати шкоди ТОВ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» та не дозволяє виконувати договірні зобов`язання по більшості контрактів в частині позбавлення клієнтів права на податковий кредит, що спричиняє накладання на товариство великих штрафних санкцій за неотримання клієнтами податкового кредиту, що все більше погіршує фінансове становище товариства.

- для «розблокування» податкових накладних ТОВ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП», змушене регулярно подавати позови до Полтавського окружного адміністративного суду для їх реєстрації в ЄРПН та сплачувати за це судові збори у великих розмірах.

- з метою стягнення сплаченого в межах справи № 440/6502/24 судового збору у розмірі 102 952,00 грн., ТОВ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» звернулось до Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області із відповідною заявою, проте станом на теперішній час ТОВ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» досі не було повернуто цей судовий збір.

- у зв`язку з тривалим нестягненням та бездіяльністю Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, ТОВ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» звернулось зі скаргою до Державної казначейської служби України, і за наслідком подання такої скарги ТОВ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» розраховує на прискорення повернення судового збору у розмірі 102 952,00 грн. у найближчі кілька місяців.

- більшість клієнтів ТОВ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» є бюджетними організаціями, які через постійне блокування реєстрації податкових накладних в ЄРПН не бажають продовжувати співпрацю з ТОВ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» та вимагають відшкодувати їм суму заблокованого податкового кредиту, що прямо впливає на майновий стан Товариства, яке на фоні такого блокування, фактично змушене ДВІЧІ сплачувати податок на додану вартість, що підтверджується переліченими судовими рішеннями у справі №917/246/24, у справі №917/2137/24.

- станом на момент даного звернення через військову агресію російської федерації проти України, указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, введено воєнний стан в Україні, який продовжено щонайменш до травня 2026 року. Тобто майже 4 роки Україна перебуває в режимі воєнного стану, що також негативно впливає на підприємницьку діяльність Заявника, який має виконувати свої поточні зобов`язання перед клієнтами по вже укладеним договорам, незважаючи на витрати описані вище, та ще й має обов`язок в повному обсязі виплачувати заробітну плату працівникам та сплачувати податки, внески та обов`язкові платежі до Державного бюджету України.

- скрутний матеріальний стан Позивач підтверджується Довідками з банку про залишки коштів на поточному рахунку (які додаються), яких не достатньо для виконання Наказу № 917/1421/25 від 30.01.2026 року на суму близько 83 000,00 грн. (включаючи виконавчі збори).

За вказаного, Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» просить відстрочити виконання Рішення Господарського суду Полтавської області № 917/1421/25 від 30.09.2025 року до 01.09.2026 року в зв`язку з існуванням обставини, що істотно ускладнюють його виконання, а саме скрутний матеріальний стан ТОВ «Гарант Ойл Групп».

Стягувач проти відстрочення виконання рішення заперечує з наступних підстав:

- заявник посилається на те, що на даний час, не було повернуто судовий збір в сумі 102 952,00 грн. Як доказ стягнення вказаної суми, заявником надано документи про відповідне звернення до Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області. Так, заявником було надано опис цінного листа від 01.04.2025 року. Але, згідно до інформації вказаної в даному описі, виконавчий лист № 440/6502/24 від 25.03.2025 року було видано на суму 51 476,00 грн. Пояснень щодо різниці в сумі від заявника не надходило. Платіжна інструкція про сплату боргу в сумі 102 952,00 грн відсутня. Крім того, направлення виконавчого документа на примусове виконання не може бути доказом щодо не повернення судового збору в повному обсязі. Оскільки, дана дія вказує лише на звернення до виконання без зазначення наслідків такого виконання/не виконання.

- у матеріалах, які було надано як підтвердження неможливості сплати боргу, відсутні відомості щодо наявних коштів на інших рахунках боржника.

- заявником надано довідки про залишки на рахунку АБ «Південний» протягом трьох днів. Але, як вбачається з наданої інформації, залишок на вказаному рахунку є змінним, що може вказувати на те, що по рахунку проводяться банківські операції.

- такі дії заявника можуть вказувати на бажання затягнути процес виконання рішення суду. В той час, як виконання рішення суду є обов`язковим і відстрочка не повинна використовуватися як інструмент ухилення від виконання.

Враховуючи вищевикладене, стягувач просить суд відмовити у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення Господарського суду Полтавської області у даній справі.

Суд зазначає, що відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Обов`язковість судового рішення є однією із засад (принципів) також господарського судочинства (п. 7 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Також, згідно зі ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічні положення закріплені в ст. 326 ГПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення №18-рп/2012 від 13.12.2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).

Відповідно до ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» також передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Згідно зі ст. 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні, зокрема, у справі «Жовнер проти України», заява № 56848/00, рішення від 29.06.2004 р., зазначив, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін.

Судом відмічається, що рішення № 917/1421/25 від 30.09.2025 набрало законної сили, відповідно це надає особі, на чию користь воно було винесено, легітимні сподівання» на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить «майно» цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 р.), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Водночас, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі «Горнсбі проти Греції», у справі «Ясюнієне проти Литви»).

Стаття 331 ГПК України не містить вичерпного переліку обставин, за наявності яких суд має право надати відстрочку або розстрочку виконання рішення і суди вирішують виходячи з обставин справи. Проте, принципами цивільного законодавства є розумність, добросовісність та справедливість (ст. 2 ГПК України), та обов`язковість судових рішень, яка визначена статтею 129 Конституції України.

Судом звертається увага, що заява сторони про відстрочення виконання рішення суду може бути задоволена лише у виняткових випадках, які суд визначає з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. У будь-якому випадку закон пов`язує відстрочку виконання рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Надання відстрочки без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення.

Суд при вирішенні питання про відстрочку виконання рішення повинен враховувати можливі негативні наслідки як для боржника при виконання рішення у встановлений строк, так і враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення суду та не допускати їх настання.

Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 21.02.2019 р. у справі № 2-54/08).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі оправданої затримки виконання рішення суду залежить зокрема від складності виконавчого провадження, суми та характеру що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Частиною 1 статті 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 р.).

Суд зауважує, що підстави, наведені відповідачем у заяві про відстрочення фактично зводяться до посилань на скрутне становище підприємства.

У той же час згідно з частиною 1 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 цього Кодексу встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Належне виконання господарських зобов`язань та оплата заборгованості за неналежне виконання є невід`ємною частиною здійснення відповідачем підприємницької діяльності.

Крім цього, суд вважає за необхідне зауважити, що збитковість діяльності підприємства є результатом провадження господарської діяльності відповідачем як самостійним суб`єктом господарювання, а тому вказані обставини не є самостійними та достатніми підставами для відстрочення виконання судового рішення.

При цьому, як правильно зазначає позивач, у матеріалах, які було надано відповідачем як підтвердження неможливості сплати боргу, відсутні відомості щодо наявних коштів на всіх наявних рахунках боржника. З наданої інформації по рахунку АБ «Південний» вбачається, що залишок на вказаному рахунку є змінним, що може вказувати на те, що по рахунку проводяться банківські операції.

Суд враховує, що відповідач жодним чином не приступив до виконання зобов`язань за Договором поставки від 04.10.2024 № 233 та додаткової угоди № 1 від 28.10.2024 (заборгованість за невиконання зобов"язань по якому стягнута рішенням по справі № 917/1421/25) перед позивачем. Крім того, заявник не надав жодних доказів можливості виконання рішення суду в майбутньому у разі надання відстрочки. Відсутні документальні підтвердження поліпшення його фінансового стану найближчим часом. Заява містить лише непідтверджені доводи та припущення.

Суд дійшов висновку, що наведені відповідачем обставини не свідчать про неможливість виконання рішення суду у даній справі, а лише відображають стан поточної підприємницької діяльності заявника, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість відстрочення виконання судового рішення. При цьому, обставини, на які посилається відповідач у заяві, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у даний час та можливість настання негативних наслідків у зв`язку з цим, свідчать про негативні явища в поточній діяльності відповідача, яка відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про підприємництво» є самостійною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю.

Окрім того обставини, на які посилається відповідач, з урахуванням положень статті 331 ГПК України не являються тими виключними обставинами, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, адже їх наявність (відсутність) прямо залежить від власної діяльності суб`єкта господарювання.

Водночас, відповідачем не надано доказів існування наявності виняткових обставин для відстрочення виконання рішення суду у цій справі.

Щодо посилань відповідача на введенння воєнного стану в Україні, суд зазначає, що запровадження на території України режиму воєнного стану стосується не лише заявника, а зазначені обставини також негативно впливають на діяльність інших суб`єктів господарювання, зокрема і на позивача у даній справі, який має право на стягнення заборгованості, що виникла внаслідок порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань. При цьому, введення воєнного стану може бути визнана судом виключною обставиною для відстрочення/розстрочення виконання рішення у справі, якщо це пов`язано не з загальними, а конкретними причинами, що практично, а не теоретично, заважають вчасно виконати судове рішення.

Враховуючи вищезазначене у сукупності, положення законодавства, зокрема, принцип обов`язковості судового рішення, суд доходить висновку, що заявником не доведено наявності обставин, які б слугували достатньою підставою для відстрочення виконання рішення суду у справі №917/1421/25, а тому заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУП» про відстрочення виконання рішення суду (вх. №2314 від 20.02.2026р.) до 01.09.2026 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУП» про відстрочення виконання рішення суду (вх. №2314 від 20.02.2026р.) у справі № 917/1421/25 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до ст.ст. 255, 256 ГПК України.

Повний текст ухвали складено та підписано 05.03.2026.

Суддя Киричук О.А.