ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 916/912/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Огородніка К.М.- головуючого, Жукова С.В., Картере В.І.,

за участю секретаря судового засідання Сулім А. В.,

за участю представників:

ОСОБА_1 - Хомко С.В.,

АТ "Український будівельно-інвестиційний банк" - Погорєлова А.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2025

та ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.08.2025

у справі № 916/912/25

за заявою ОСОБА_1

про неплатоспроможність.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Заява мотивована наявністю заборгованості перед кредитором - Акціонерним товариством "Український будівельно-інвестиційний банк", яку боржниця неспроможна погасити у зв`язку з недостатністю грошових коштів та іншого майна.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.04.2025 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації, керуючим реструктуризацією ОСОБА_1 призначено арбітражного керуючого Данілова А.І.

08.04.2025. здійснено публікацію оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 № 75732.

Акціонерне товариство "Український будівельно-інвестиційний банк" (далі - АТ "Український будівельно-інвестиційний банк", Банк) звернулось з заявою про визнання кредитором боржника.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.07.2025 визнано вимоги АТ "Український будівельно-інвестиційний банк" до ОСОБА_1 у сумі 47 368 188,29 грн та 4 844,80 грн судового збору, а ухвалою попереднього засідання суду від 22.07.2025 - визначено розмір та перелік усіх визнаних вимог кредиторів.

11.08.2025 до суду першої інстанції від керуючого реструктуризацією - арбітражного керуючого Данілова А.І. надійшло клопотання про визнання боржника банкрутом та про перехід до процедури погашення боргів.

В обґрунтування поданого клопотання надано протокол зборів кредиторів від 08.08.2025, на якому було вирішено затвердити звіт керуючого реструктуризацією арбітражного керуючого Данілова А.І. про результати перевірки декларації про майновий стан боржника, відмовлено у схвалені плану реструктуризації боргів; уповноважено арбітражного керуючого звернутись до суду із клопотанням про визнання боржника банкрутом та перехід до процедури погашення боргів боржника; погоджено звіт про нарахування грошової винагороди за виконання повноважень арбітражного керуючого.

Короткий зміст ухвали та постанови судів першої та апеляційної інстанції

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.08.2025, залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2025, припинено процедуру реструктуризації боргів ОСОБА_1 , введену ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.04.2025; припинено повноваження керуючого реструктуризацією - арбітражного керуючого Данілова А.І.; припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.04.2025; закрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Суди керуючись приписами статей 123, 129 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КузПБ) дійшли висновку, що поведінка боржника не відповідає стандартам добросовісності з огляду на неповідомлення боржницею про обставини, що зумовили неплатоспроможність і стали підставою для звернення до суду в межах цієї справи, ненадання вичерпних та достовірних відомостей щодо доходів та витрат останньої та членів її сім`ї, а також відсутність намірів боржниці досягнути компромісу з кредиторами і, як наслідок, відсутність погодженого і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів зі спливом трьох місяців з дня введення процедури реструктуризації.

Суди зазначили, що пасивність боржниці та відсутність будь-яких пояснень причин не підписання запропонованого арбітражним керуючим плану реструктуризації, не повідомлення про намір виконання такого плану, свідчать про недотримання боржницею обов`язку сумлінної участі у процедурі неплатоспроможності та суперечать самій природі цієї процедури, метою якої є досягнення компромісу між боржником і кредиторами на основі співпраці, прозорості та активності сторін.

Зміст запропонованого боржницею проекту плану реструктуризації боргів свідчить про те, що він є формальним та не відповідає ознакам реального (виконуваного), що, виходячи з обставин цієї конкретної справи, виключає можливість переходу до наступної процедури у справі про неплатоспроможність.

Суди виснували, що добросовісність боржника - фізичної особи є визначальним критерієм для оцінки обставин і підстав, якими Кодекс України з процедур банкрутства зумовлює вирішення судом питання щодо подальшого руху справи, зокрема, закриття провадження про неплатоспроможність фізичної особи у випадках, передбачених статтями 123, 126, 128 КУзПБ, тому обставини цієї справи, що свідчать про недобросовісну поведінку боржника, у сукупності з іншими обставинами справи, враховуються як підстави для ухвалення рішення про закриття провадження у справі, замість переходу до процедури погашення боргів боржника.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

ОСОБА_1 до Верховного Суду подано касаційну скаргу, в якій скаржниця просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.08.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування своєї правової позиції у поданій касаційній скарзі з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) відзначає, що суди першої та апеляційної інстанції у даній справі:

- неправильно застосували частину одинадцяту статті 126 КУзПБ, без врахування висновків Верховного Суду викладених у постановах від 25.08.2021 у справі №925/473/20 щодо необхідності оцінки судом причини неподання погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів, від 26.05.2022 у справі №903/806/20 щодо виключного права зборів кредиторів ініціювати за власним вибором перехід до наступної судової процедури неплатоспроможності фізичної особи або закриття провадження у справі;

- порушили пункт 2 частини сьомої статті 123 КУзПБ, а саме, застосували вказану норму, яка не підлягала застосуванню у даних правовідносинах, без врахування висновку щодо застосування цієї норми права, викладеного у постанові Верховного Суду у від 23.05.2023 у справі № 910/5369/21;

- порушили пункт 1 частини сьомої статті 123 КУзПБ, а саме, застосували вказану норму, яка не підлягала застосуванню у даних правовідносинах, без врахування правового висновку Верховного Суду у постанові від 22.09.2021 у справі №910/6639/20 та у постанові від 26.05.2022 у справі № 903/806/20.

Крім того, в контексті розгляду даної справи, скаржниця з огляду на висновки судів попередніх інстанцій, які, на її думку, відмінні від висновків Верховного Суду у постанові від 26.05.2022 у справі № 903/806/20, просить Верховний Суд надати додаткове роз`яснення недобросовісності боржника у процедурі неплатоспроможності.

Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу

АТ "Український будівельно-інвестиційний банк" подало відзив на касаційну скаргу, в якому кредитор вважає доводи скаржниці безпідставними та такими, що не спростовують законних висновків судів попередніх інстанцій.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Предметом касаційного перегляду у цій справі є питання дотримання судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права під час вирішення питання про припинення процедури реструктуризації боргів фізичної особи та закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

З урахуванням встановлених в статті 300 ГПК України меж розгляду справи судом касаційної інстанції, Верховний Суд переглядає судові рішення в межах вимог та доводів касаційної скарги.

Здійснивши перевірку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових рішень, оцінивши доводи касаційної скарги та позиції інших учасників справи, Верховний Суд дійшов наступних висновків.

За змістом статті 116 КУзПБ боржник наділений правом ініціювати справу про його неплатоспроможність.

Верховний Суд зауважує, що КУзПБ запроваджено "добровільне банкрутство" боржника фізичної особи, що не є обов`язком, а правом, яким боржник, у разі дотримання певних вимог, може скористатися задля реструктуризації його боргів, прощення (списання) вимог кредиторів та/або звільнення від боргів і відновлення його платоспроможності.

За змістом приписів Книги п`ятої КУзПБ законодавцем презюмується, що фізична особа - боржник, ініціюючи стосовно себе справу про неплатоспроможність, прагне досягнути компромісу з кредиторами щодо зміни способу та порядку виконання його зобов`язань, а у разі недосягнення згоди стосовно плану реструктуризації боргів, такий боржник припускає визнання його банкрутом і задоволення кредиторських вимог за рахунок коштів від продажу його майна.

Згідно з частиною п`ятою статті 119 КУзПБ в ухвалі про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника господарський суд серед іншого зазначає про введення процедури реструктуризації боргів боржника.

Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26.05.2022 у справі № 903/806/20, процедура реструктуризації боргів боржника є першим, обов`язковим та пріоритетним етапом справи про неплатоспроможність фізичної особи, у якій боржник може реалізувати право на зміну способу та порядку сплати боргів з урахуванням його об`єктивних можливостей і прагнення до розрахунку з кредиторами, маючи гарантії залишення частини доходу на задоволення побутових потреб та може отримати прощення (списання) кредиторських вимог чи їх частини.

Саме на цьому акцентував Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі № 910/6639/20, вказавши, що з огляду на мету та цілі КУзПБ інститут неплатоспроможності фізичних осіб призначений для зняття з боржника - фізичної особи тягаря боргів, які мають значний розмір та не можуть бути погашені за рахунок поточних доходів і належного цій особі майна. Правове регулювання відносин, що виникають між боржником та іншими учасниками справи про неплатоспроможність, має на меті поетапно створити для боржника - фізичної особи найбільш сприятливі умови для погашення боргів шляхом їх реструктуризації, а при нерезультативності таких заходів - забезпечити ефективний механізм продажу активів боржника.

За такого підходу у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи скористатися правом на реабілітацію, зокрема у спосіб, що певною мірою утискає інтереси кредиторів, заслуговує лише чесний і сумлінний боржник, інше б суперечило принципу добросовісності, який ґрунтується на приписах статей 3 та 13 Цивільного кодексу України, відповідно до яких дії учасників правовідносин мають бути добросовісними (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, а також завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частини друга, третя статті 13 ЦК України).

Тому до боржника - фізичної особи КУзПБ установлює спеціальні вимоги щодо його добросовісності, як запоруку досягнення компромісу між сторонами стосовно погашення боргів, що має ґрунтуватися на поступках кредиторів та сумлінній співпраці боржника з керуючим реструктуризацією і кредиторами, а також на його відкритій взаємодії з судом, яка полягає у добросовісному користуванні процесуальними правами та сумлінному виконанні процесуальних обов`язків.

Зокрема, задля отримання бажаного результату - відновлення платоспроможності у судовій процедурі реструктуризації боргів КУзПБ покладає на боржника обов`язки:

- повідомити про обставини, що стали підставою для звернення до суду (пункт 3 частини другої статті 116 КУзПБ), отже обґрунтувати природу і причини неплатоспроможності, надати інформацію щодо витрачання коштів, отриманих від кредитора (кредитодавця, позикодавця), та/або щодо руху основних активів з часу виникнення зобов`язань перед кредиторами тощо;

- надати повну і достовірну інформацію про власний майновий стан та членів його сім`ї, щодо розміру та джерел доходів (пункти 4 -11 частини третьої статті 116 КУзПБ), тому у разі необхідності і додаткові пояснення чи документи на підтвердження належного виконання цих вимог;

- подати проект плану реструктуризації боргів та співпрацювати з керуючим реструктуризацією і зборами кредиторів при погодженні його змісту (частина четверта статті 116, частина сьома статті 126 КУзПБ);

- повністю погасити окремі види заборгованості до затвердження судом плану реструктуризації боргів боржника (стаття 125 КУЗПБ);

- погашати вимоги кредиторів згідно з умовами плану реструктуризації боргів у разі його затвердження (частина перша статі 128 КУзПБ).

Також, КУзПБ містить низку процесуальних запобіжників задля уникнення недобросовісного використання боржником судових процедур неплатоспроможності, серед яких, зокрема, передбачає :

- відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо боржника притягнуто до адміністративної або кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю чи визнано банкрутом протягом попередніх п`яти років (п.п.3, 4 частини четвертої статті 119 КУзПБ), а також заборону відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи-боржника протягом року з дня закриття такого провадження стосовно того ж боржника з підстав, передбачених частиною сьомою статті 123 КУзПБ;

- закриття провадження у справі про неплатоспроможність у випадку ненадання боржником повної і достовірної інформації про власне майно, доходи і витрати та членів його сім`ї; приховування боржником власних активів через їх передачу членам сім`ї; якщо боржника притягнуто до адміністративної чи кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю (п.п.1-3 частини сьомої статті 123 КУзПБ);

- відмову у затвердженні плану реструктуризації боргів боржника у справі про неплатоспроможність, якщо порушено порядок розроблення та погодження цього плану; умови реструктуризації боргів суперечать законодавству; боржник не погасив борги, що підлягають обов`язковій сплаті згідно з частиною третьою статті 125 КУзПБ або боржник вчиняє дії, спрямовані на перешкоджання проведенню стосовно нього процедур, передбачених цим Кодексом (п.п.1, 2, 5, 6 ч.8 ст. 126 КУзПБ);

- дискрецію господарського суду у вирішенні питання щодо можливості подальшого руху справи про неплатоспроможність, якщо протягом трьох місяців з дня введення процедури реструктуризації боргів боржника мета цієї процедури не досягнута (частина одинадцята статті126 КУзПБ).

Системне тлумачення цих приписів свідчить, що за їх змістом законодавець закріпив у спеціальних нормах КУзПБ принцип добросовісної поведінки боржника - фізичної особи, за яким право на звільнення від боргів та відновлення платоспроможності у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи набуває лише добросовісний боржник, який не за своїм неправомірним умислом потрапив у стан неплатоспроможності, сумлінно виконує обов`язки боржника та не приховує обставин, що можуть вплинути на розгляд справи чи задоволення кредиторських вимог, при цьому демонструє дієве прагнення до компромісу з кредиторами щодо умов реструктуризації боргів та в межах об`єктивних можливостей вживає заходів до задоволення їх вимог.

Саме такий боржник реалізує право ініціювати провадження у справі про власну неплатоспроможність не на шкоду кредиторам, а для досягнення легітимної мети цього провадження - соціальної реабілітації добросовісного боржника за спеціальною судовою процедурою шляхом реструктуризації заборгованості та/або звільнення від боргів задля відновлення його платоспроможності.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 26.05.2022 у справі №903/806/20 звернув увагу на те, що конструкція частини сьомої статті 123 КУзПБ побудована як безумовний захід відповідальності боржника за дії на шкоду кредиторам, тому не передбачає альтернативного вирішення та необхідності з`ясування мотивів боржника - фізичної особи, за встановлення відповідних фактів господарським судом. До того ж розширене коло ініціаторів застосування вказаної норми та відсутність процесуальних обмежень щодо її реалізації на всіх стадіях справи про неплатоспроможність фізичної особи забезпечують невідворотність такого наслідку очевидно недобросовісних дій боржника.

Враховуючи призначення зазначеної норми та можливість застосування її судом з власної ініціативи, Верховний Суд наголосив на тому, що господарський суд не може залишити поза увагою обставини, які вказують на наявність підстав для закриття провадження у справі за частиною сьомою статті 123 КУзПБ, тому з власної ініціативи, зокрема, вирішуючи питання про перехід до судової процедури погашення боргів, зобов`язаний перевірити такі обставини справи та надати їм юридичну оцінку, про що зазначити у відповідному судовому рішенні.

Перевіривши поведінку ОСОБА_1 в межах даної справи на предмет її добросовісності, що є визначальним критерієм для оцінки обставин і підстав, з якими чинне законодавство пов`язує можливість альтернативного вирішення господарським судом питання щодо подальшого руху справи (зокрема, і в частині можливості закриття провадження про неплатоспроможність фізичної особи), судами попередніх інстанцій встановлено, що боржницею ні при звернені до суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, ні в подальшому під час розгляду даної справи не зазначено конкретних обставини, які спричинили неплатоспроможність останньої, зокрема, не обґрунтовано природу і причини неплатоспроможності, а також не надано інформацію щодо витрачання (спрямування) коштів, отриманих від кредитора ТОВ "Вілсон ЛТД", директором, єдиним учасником та керівником якого станом на момент укладення договору овердрафту №OV/U/03-2-0011 від 25.07.2023 була боржниця.

ОСОБА_1 обмежилась посиланням на наявність лише рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2024 у справі № 910/2199/24, яким було задоволено позовні вимоги АТ "Український будівельно-інвестиційний банк" та стягнуто солідарно з ТОВ "Вілсон ЛТД" та ОСОБА_1 на користь АТ "Український будівельно-інвестиційний банк" заборгованість у сумі 9 999 607,31 грн, проценти за користування овердрафтом у сумі 1 220 428,73 грн та судовий збір у сумі 168300,54 грн.

Зазначеним рішенням дійсно підтверджується отримання грошових коштів ТОВ "Вілсон ЛТД" розмірі 9 999 607,31 грн, директором і власником якого станом на момент укладення договору була ОСОБА_1 , однак, як встановили суди, докази, підтверджуючі витрати цих коштів, рух цих коштів, вкладення в господарську діяльність ТОВ "Вілсон ЛТД" з подальшим негативним наслідком, тощо в матеріалах справи відсутні.

Також суди встановили, що ОСОБА_1 в проекті плану реструктуризації взагалі не вказано куди були витрачені кошти у сумі 29930 472,00 грн, які були отримані на підставі кредитного договору №LV/U/03-2-21 від 07.11.2022, який було укладено між АТ "Український будівельно-інвестиційний банк" та ТОВ "Вілсон ЛТД", де також ОСОБА_1 станом на момент його підписання, а також протягом 2023 року виступала директором та власником даного підприємства, в забезпечення якого уклала договір поруки № LV/U/03-2-21/P1 від 07.11.2022.

Вище зазначені обставини суди визнали доказом, який підтверджує заборгованість боржника по договорам, водночас, доказів на підтвердження наслідків, які спричинили неплатоспроможність боржниці як фізичної особи з урахуванням отримання значних кредитних коштів у розмірі 39 930 079,31 грн ТОВ "Вілсон ЛТД", де ОСОБА_1 була директором та власником, суду не надано.

Крім того, судами встановлено, що боржницею було подано, зокрема, виправлені декларації про майновий стан за 2024 та 2025 роки, в яких, серед іншого, зазначено про те, що у боржниці та членів її родини наявні лише витрати на побутові потреби, інформація щодо інших фінансових зобов`язань та витрат відсутня.

Поруч з цим, як було зазначено вище, до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 додано рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2024 у справі №910/2199/24, яким стягнуто солідарно з ТОВ "Вілсон ЛТД" та ОСОБА_1 ікторівна на користь АТ "Український будівельно-інвестиційний банк" заборгованість у сумі 9 999 607,31 грн, проценти за користування овердрафтом у сумі 1 220 428,73 грн та судовий збір у сумі 168 300,54 грн, та постанову про відкриття виконавчого провадження від 27.08.2024 ВП НОМЕР_1, яку було відкрито на підставі наказу №910/2199/24 від 05.07.2024, що є за своєю суттю фінансовим зобов`язанням.

Таким чином, не зазначення боржником у деклараціях за 2024 та 2025 роки відомостей щодо наявності інших фінансових зобов`язань, витрат чи пасивів, хоча такі зобов`язання об`єктивно існували та були підтверджені документально, зокрема фінансового зобов`язання перед АТ "Український будівельно-інвестиційний банк" у загальній сумі 11 388 336,58 грн, є додатковою обставиною, що стверджує про недобросовісну поведінку боржника.

Адже виключення боржницею з декларацій майже одинадцятимільйонного зобов`язання, яке підтверджене судовим рішенням, що набрало законної сили та перебуває у стадії примусового виконання, спотворює реальну картину її майнового становища, і не може бути розцінене інакше, ніж свідоме приховування суттєвих фінансових обставин, що підлягають обов`язковому декларуванню.

Відтак, встановивши обставини ненадання боржником повних і достовірних відомостей щодо свого матеріального становища, зокрема, висвітлення дійсних доходів та фінансових зобов`язань, витрат чи пасивів боржника та членів сім`ї, суди правомірно дійшли висновку про недобросовісну поведінку боржника, що є самостійною та достатньою підставою для закриття провадження у справі згідно приписів частини сьомої статті 123 КУзПБ.

Щодо застосування частини одинадцятої статті 126 КУзПБ Верховний Суд у постанові від 22.09.2021 у справі №910/6639/20 сформував висновок, за яким у випадку неподання до господарського суду протягом трьох місяців погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника, суд, через призму судового контролю, повинен за своїм внутрішнім переконанням оцінити за наявними у матеріалах справи доказами причини неподання погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів, які можуть полягати за одних обставин у діях/бездіяльності кредиторів, за інших обставин - у діях/бездіяльності боржника, при цьому враховуючи добросовісність поведінки учасників провадження у справі про неплатоспроможність.

У розвиток цієї правової позиції Верховний Суд у постанові від 26.05.2022 у справі №903/806/20 наголосив, що добросовісність боржника - фізичної особи є визначальним критерієм для оцінки обставин і підстав, якими КУзПБ зумовлює вирішення судом питання щодо подальшого руху справи, зокрема закриття провадження про неплатоспроможність фізичної особи у випадках, передбачених статтями 123, 126, 128 КУзПБ. Тому обставини, що свідчать про недобросовісну поведінку боржника у сукупності з іншими обставинами справи підлягають врахуванню господарським судом як підстави для ухвалення рішення про закриття провадження у справі, замість переходу до процедури погашення боргів боржника.

Такими обставинами можуть бути, серед іншого, ненадання боржником обґрунтованих пояснень стосовно обставин неплатоспроможності (руху активів, витрачання отриманих від кредиторів коштів тощо); зазначення у декларації працездатного боржника відомостей про доходи, що значно менші за відповідний середній показник у регіоні та за відповідною спеціальністю; посилання у декларації про майновий стан на ненадання інформації членом сім`ї боржника за умови, що така інформація є необхідною для з`ясування суттєвих для справи обставин, або у інший спосіб ухилення боржника від конструктивної співпраці з кредиторами, керуючим реструктуризацією чи від відкритої взаємодії з судом, економічна необґрунтованість та/або очевидна невиконуваність плану реструктуризації, яка може призвести до явного порушення прав кредиторів щодо отримання боргу в розумні строки.

Також Верховний Суд у зазначеній постанові зауважив, що приписи частини одинадцятої статті 126 та частини першої статті 130 КУзПБ у їх системному зв`язку є послідовністю процесуальних засобів, де дискреція господарського суду у вирішенні питання про перехід до наступної судової процедури чи закриття провадження у справі є основним процесуальним інструментом, що застосовується крізь призму судового контролю та відповідно до мети провадження про неплатоспроможність фізичної особи, а частина перша статті 130 КУзПБ формалізує початок судової процедури погашення боргів боржника та є спеціальною процесуальною гарантією для добросовісного боржника у разі зволікання зборів кредиторів із прийняттям рішення щодо плану реструктуризації його боргів.

За загальним правилом закриття провадження у справі є формою завершення судового розгляду без прийняття рішення по суті справи через виявлення після відкриття провадження таких обставин, з якими закон пов`язує неможливість її судового розгляду.

При цьому очевидним є те, що неподання до господарського суду протягом трьох місяців з введення процедури реструктуризації боргів погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника може бути зумовлене як недобросовісною поведінкою боржника, так і неналежною реалізацією кредиторами власних правомочностей.

Колегія суддів зауважує, що законодавець зобов`язує боржника (фізичну особу) подати заяву про відкриття провадження про свою фінансову неспроможність лише за наявності реального плану реструктуризації боргів (частина четверта статті 116 КУзПБ), направленого на задоволення вимог кредиторів повністю або частково, оскільки суд не тільки відкриває провадження у справі про неплатоспроможність боржника, а й вводить процедуру реструктуризації боргів.

Встановивши, що визначені у плані умови з урахуванням інших обставин не свідчать про реальні та беззаперечні наміри боржника щодо досягнення цілей та завдань процедури реструктуризації, в якому були б враховані інтереси як боржника, так і кредиторів та який би був спрямований на реальне погашення заборгованості перед кредиторами, а не її списання/прощення, суди обґрунтовано констатували недобросовісне використання боржником судових процедур неплатоспроможності.

Разом з тим, як встановили суди, запропонований керуючим реструктуризацією план в редакції від 31.07.2025 не підписаний боржницею. Між тим, підписання вже уточненого плану реструктуризації після розгляду господарським судом грошових вимог та формування реєстру кредиторів є необхідною умовою для його подання на затвердження зборам кредиторів, оскільки саме підпис демонструє згоду боржниці із запропонованими кредиторам умовами проекту плану.

Водночас, жодної причини не підписання запропонованого арбітражним керуючим плану реструктуризації ОСОБА_1 не наведено, про намір виконання такого плану також не повідомлено. Така пасивність та відсутність будь-яких пояснень правомірно розцінена судами як недотримання боржницею обов`язку сумлінної участі у процедурі неплатоспроможності, суперечать самій природі цієї процедури, метою якої є досягнення компромісу між боржником і кредиторами на основі співпраці, прозорості та активності сторін.

У постанові від 13.05.2025 у справі № 904/3275/23 Верховний Суд зауважив на тому, що процедура неплатоспроможності фізичної особи не є процедурою списання боргів, в цій процедурі необхідно дотримуватись балансу інтересів та враховувати правомірні очікування кредиторів.

З огляду на викладене та враховуючи сукупність встановлених судами обставин, а саме, відсутності пояснень щодо причин неплатоспроможності, приховування зобов`язань, подання формальних планів реструктуризації та ухилення від їх підписання, що свідчать про недобросовісну поведінку боржниці, правильними є висновки судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав про перехід до процедури погашення боргів боржника, а відтак законним та обґрунтованим є закриття провадження у цій справі про неплатоспроможність згідно приписів частини сьомої статті 123 КУзПБ.

Висновки судів першої та апеляційної інстанції не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 26.05.2022 у справі №903/806/20, від 22.09.2021 у справі №910/6639/20, на які посилається скаржниця в касаційній скарзі, та були правильно враховані судами.

Посилання скаржниці на постанову Верховного Суду від 23.05.2023 у справі №910/5369/21 не підтверджують неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень частини сьомої статті 123 КУзПБ, оскільки відмінність ухвалених рішень у справі № 910/5369/21 та у цій справі зумовлена різним фактичними обставинами справи. Натомість доводи касаційної скарги спрямовані на переоцінку наявних у справі доказів та встановлення обставин справи, що виходить за межі компетенції суду касаційної інстанції в силу вимог статті 300 ГПК України.

Крім того, в контексті розгляду даної справи, ОСОБА_1 з огляду на висновки судів попередніх інстанцій, які, на її думку, відмінні від висновків Верховного Суду у постанові від 26.05.2022 у справі № 903/806/20, просить Верховний Суд надати додаткове роз`яснення недобросовісності боржника у процедурі неплатоспроможності.

Касаційний суд враховує, що у цій справі недобросовісність боржниці була встановлена судами попередніх інстанцій за результатом надання оцінки усім встановленим у справі обставинам у сукупності та поведінки боржниці, про що було зазначено вище по тексту цієї постанови.

Верховний Суд зазначає, що встановлення обставин добросовісності боржника в розумінні КУзПБ належить до дискреційних повноважень суду, і кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин кожної окремої справи, що позбавляє можливості формулювання універсального правового висновку.

Окрім того, Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 26.05.2022 у справі № 903/806/20 наголосив, що обставини, що свідчать про недобросовісну поведінку боржника можуть бути, серед іншого, ненадання боржником обґрунтованих пояснень стосовно обставин неплатоспроможності (руху активів, витрачання отриманих від кредиторів коштів тощо); зазначення у декларації працездатного боржника відомостей про доходи, що значно менші за відповідний середній показник у регіоні та за відповідною спеціальністю; посилання у декларації про майновий стан на ненадання інформації членом сім`ї боржника за умови, що така інформація є необхідною для з`ясування суттєвих для справи обставин, або у інший спосіб ухилення боржника від конструктивної співпраці з кредиторами, керуючим реструктуризацією чи від відкритої взаємодії з судом, економічна необґрунтованість та/або очевидна невиконуваність плану реструктуризації, яка може призвести до явного порушення прав кредиторів.

Колегія суддів враховує, що індивідуальний характер обставин кожної окремої справи, на підставі яких судом встановлюється недобросовісність боржника, зумовлює висновок про відсутність універсального підходу для вирішення цього питання. З огляду на викладене суд не вбачає підстав для надання додаткового роз`яснення недобросовісності боржника у процедурі неплатоспроможності.

Відтак, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції частини сьомої статті 123 та частини 11 статті 126 КУзПБ не підтвердилися, тому суд не вбачає підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктом 1 частини першої статті 308, статтею 309 ГПК України, касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані ухвала та постанова судів першої та апеляційної інстанції - залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

У зв`язку з тим, що суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін ухвалені у цій справі судові рішення, витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.08.2025 у справі №916/912/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Огороднік

Судді С.В. Жуков

В.І. Картере