ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2026 р. Справа № 918/1194/25

Господарський суд Рівненської області у складі: суддя Романюк Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Редько К.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Христина"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич"

про стягнення коштів

За участю представників сторін:

від позивача: Нюня О.І. (ордер серія ВО № 1121852 від 22.12.2025 року);

від відповідача: Тарновецький П.Я. (самопредставництво).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Христина" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич" (далі - Відповідач) в якій просить стягнути 2 422 637,90 грн заборгованості за поставлений товар, 41 151,66 грн пені та 13 274,73 грн 10 % річних.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.05.2013 року між ТОВ "Терлич" та ТОВ "Христина" укладено Договір поставки № 194, відповідно до умов якого, продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар: продукцію виробництва ТОВ "Христина" (гофролотки, гофроящики) та інші гофровироби. Найменування, кількість, ціна та загальна сума товару остаточно визначаються та вказуються у видаткових накладних продавця на кожну партію товару окремо в момент передачі товару.

Позивач зазначає, що на підставі зазначеного Договору він поставив відповідачу товар, вартість якого останнім в повному обсязі не сплачена. Відповідно до акту звірки розрахунків від 30.11.2025 р. між ТОВ "Христина" та ТОВ "Терлич", позивачем виявлено заборгованість з боку відповідача за поставлений товар в сумі 2 422 637,90 грн, які він просить суд стягнути у примусовому порядку.

Крім того, у зв`язку з несвоєчасною оплатою ТОВ "Терлич" за поставлений товар, позивачем нараховано пеню відповідно до п. 5.3. Договору (за період з 30.11.2025 р. по 19.12.2025 р.) у сумі 41 151,66 грн та 13 274,73 грн 10 % річних, згідно із зазначеними у позовній заяві розрахунками.

12.01.2026 року до господарського суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого просить суд у задоволенні позовних вимог ТОВ "Христина" відмовити повністю, посилаючись на необгрунтованість заявленого позовау та те, що ТОВ "Терлич" неодноразово вимагало від ТОВ "Христина" надати документи, які підтверджують якість товару (посвідчень якості виробника та висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи), що підтверджується листами від 09.12.2025 р., від 22.12.2025 р., від 26.12.2025 р.

Відповідач вказує, що ТОВ "Терлич" зверталося до АТ "Інститут паперу" на предмет відповідності державним нормам і стандартам. ТОВ "Терлич" надало ТОВ "Христина" для ознайомлення протоколи АТ "Інститут паперу" і викликало представника ТОВ "Христина" для складання акту про виявлені приховані недоліки поставленого товару. Однак, представник ТОВ "Христина" для складання цього акту про виявлені приховані недоліки поставленого товару не з`явився, висновки, які містяться в протоколах АТ "Інститут паперу" не спростував, тому ТОВ "Терлич" було складено акт про виявлення прихованих недоліків якості товару від 29.12.2025 р., яким було встановлено, що гофроящики для макаронів ТМ "Pastelia" (Пастелія), ТМ "ЧУМАК" та ТМ "Cantare" не відповідають нормам щодо опору продавлювання та опору торцевому стисненню вздовж гофрів, а фактична марка використаного картону гофрованого Т21.

За твердженням відповідача, позивачем до позовної заяви не було додано жодного належного доказу виконання ТОВ "Христина" своїх зобов`язань за Договором, а саме поставки належної якості товару, його кількість та вартість, а тому ТОВ "Терлич" заперечує проти належної поставки ТОВ "Христина" товару та заявленої заборгованості.

16.01.2026 року до господарського суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі - 2422637,90 грн, пені у сумі 41151,66 грн та 10% річних у сумі 13274,73 грн.

Позивач вказує, що претензії ТОВ "Терлич" стосуються останньої поставки від 12.11.2025 р., але ж відповідачу потрібно сплатити негайно всі попередні суми заборгованостей по попередніх отриманих та вже реалізованих ними поставок товарів, а з приводу останньої поставки ТОВ "Христина" готові знизити вартість чи отримати в якості повернення у тому стані, в якому були поставлені ТОВ "Терлич" товари.

Позивач зазначає, що відповідачем не надано жодних пояснень та доказів, які саме взірці було відправлено на дослідження оскільки, як правило відправляють взірці з печатками обох сторін спору і вже після цього проводиться їх експертиза/дослідження. ТОВ "Терлич" так і не надали відповідей стосовно того, чому ж ними не заявлені раніше, та у відповідності до погоджених умов Договору претензій до якості поставок, а тільки тоді, коли отримали претензію з приводу сплати заборгованості. Натомість, відповідач не посилався на належні та допустимі докази для заперечень позовних вимог. На думку позивача, відповідачем не спростовано наявність боргових зобов`язань між сторонами, а навпаки підтверджено наявність заборгованості та факт її умисної несплати.

Прийняті у справі судові рішення та інші процесуальні дії.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 26.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначити на "13" січня 2026 р.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 13.01.2026 року відкладено підготовче засідання на "27" січня 2026 р.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 27.01.2026 року постановлено закрити підготовче провадження у справі № 918/1194/25 та призначити справу до судового розгляду по суті на "25" лютого 2026 р.

Представник позивача в судовому засіданні 25.02.2026 року підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні 25.02.2026 року заперечив проти позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

24.05.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Христина" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Терлич" (Покупець) було укладено Договір поставки № 194 (далі - Договір), за умовами п. 1.1. та п. 1.2. якого, продавець зобов`язується відповідно до умов цього договору передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар: продукцію виробництва ТОВ "Христина" (гофровироби, гофроящики) та інші витратні матеріали, необхідні для виготовлення такої продукції, далі по тексту договору товар. Найменування, кількість, ціна та загальна сума товару вказуються у видаткових накладних продавця на кожну партію товару окремо.

Відповідно до п. 2.1. - п. 2.3. Договору, якість товару повинна відповідати ГОСТ 9142-90 "Ящики из гофрированного картона. Общие технические условия". Якість товару підтверджується посвідченням якості виробника та висновком державної санітарно-епідеміологічної експертизи. Документи, підтверджуючі якість товару, можуть бути пред`явлені покупцю на його вимогу.

Згідно п. 3.5. та п. 3.6. Договору, поставка товару продавцем здійснюється протягом 14 календарних днів з моменту підтвердження прийняття такої заявки до виконання продавцем в обсягах, з урахуванням виробничих потужностей продавця. Моментом виконання зобов`язань по даному договору, тобто моментом поставки товару продавцем та приймання товару покупцем, вважається дата відвантаження товару, що зазначена у видатковій накладній, шляхом передачі товару представнику покупця.

Приймання товару покупцем здійснюється на підставі видаткової накладної продавця та доручення представника покупця на отримання товару або без доручення з обов`язковим підписом та печаткою покупця на видатковій накладній з перерахунком кількості товару (п. 3.8. Договору).

Пунктом 4.1. Договору сторони погодили, що оплата товару здійснюється покупцем за кожну поставлену партію протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту поставки продавцем такої партії товару покупцю.

Згідно п. 5.3. Договору, у разі прострочення покупцем строків оплати товару покупець зобов`язується сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла під час такого прострочення від простроченої суми за кожен день прострочення платежу, а також 10% річних від простроченої суми.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31 грудня 2013 року, але в будь-якому випадку залишається чинним до моменту, коли сторонами будуть повністю виконані всі зобов`язання, що повинні бути виконані відповідно до умов даного Договору. В разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору, він вважається пролонгованим на наступний календарний рік на тих же умовах, визначених цим договором, без обмежень щодо кількості таких пролонгацій. Така заява повинна бути пред`явлена ініціюючою стороною іншій стороні не пізніше як за 31 календарних днів до 31 грудня року звернення з такою заявою (п. 8.1. Договору).

Жодних товаро-розпорядчих документів (видаткових накладних, тощо), які б підтверджували факт поставки відповідачу товару у порядку п. 3.8 Договору та його кількість, позивачем не подано.

Разом з тим, позивач стверджує, що згідно акту звірки розрахунків від 30.11.2025 року було виявлено заборгованість з боку відповідача в сумі 2 422 637,90 грн.

Вказаний Акти звірки розрахунків від 30.11.2025 року підписаний лише зі сторони ТОВ "Христина" (позивач).

Стосовно наданого позивачем акту звірки розрахунків від 30.11.2025 року, суд зазначає, що він не може бути доказом на підтвердження виконання зобов`язань - поставки, приймання товару та виникнення заборгованості. Оскільки, акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. При цьому, вказаний акт звірки підписаний лише зі сторони позивача - ТОВ "Христина", та не містить підпису та відтиску печатки відповідача, відповідно, даний акт не погоджений відповідачем.

Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 року у справі № 910/1389/18.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на відсутність належним чином оформлених первинних документів, даний акт звірки не може вважатись належним доказом виконання зобов`язань ТОВ "Христина" та виникнення зобов`язань ТОВ "Терлич" (оплати відповідачем за товар).

Суд звертає увагу, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості за укладеним між сторонами договором, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

При цьому, позивачем належних доказів поставки та приймання товару, передбачених п. 3.6. та п. 3.8. Договору, зокрема, видаткової накладної, суду не подано.

ТОВ "Христина" звернулося до ТОВ "Терлич" з претензією (№ 63 від 03.12.2025 року) в якій повідомлено про необхідність сплатити суму заборгованості в розмірі 2 422 637,90 грн, пені в розмірі 8 230,33 грн та 10% річних в розмірі 2654,95 грн (період 30.11.2025 р. -03.12.2025 р.) на банківський рахунок ТОВ "Христина".

У відповідь на претензію, ТОВ "Терлич" повідомило листом від 09.12.2025 року, що товариство виявляло поставку товару неналежної якості, таким чином, керуючись пунктом 2.3. Договору ТОВ "Терлич" вимагало надати документи, підтверджуючі якість всього товару (посвідчень якості виробника та висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи), який був поставлений ТОВ "Терлич" у 2025 році. Враховуючи вищевикладене ТОВ "Терлич" призупинило виконання свого зобов`язання з оплати товару до моменту надання ТОВ "Христина" документів, які підтверджують якість всього товару (посвідчень якості виробника та висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи), який був поставлений ТОВ "Терлич" у 2025 році, а також підтвердження якості поставленого товару.

ТОВ "Христина" звернулося до ТОВ "Терлич" з листом (№ 65 від 15.12.2025 року) в якій повторно рекомендує сплатити суму боргу та виконати договірні зобов`язання у досудовому порядку.

ТОВ "Терлич" звернулося до ТОВ "Христина" з листом від 22.12.2025 року в якому зазначило, що АТ "Інститут паперу" було встановлено невідповідність гофроящиків для макаронів ТМ "ЧУМАК2 нормам щодо опору продавлювання та опору торцевому стисненню вздовж гофрів, а також встановлено фактичну марку використаного картону гофрованого, яка не відповідає заявленій при поставці марці (протокол № 690/2 від 17.12.2025 р.). Враховуючи вище викладене, ТОВ "Терлич" викликало до себе уповноваженого представника ТОВ "Христина" для складання акту про виявлені приховані недоліки поставленого товару. При цьому, ТОВ "Терлич" вимагало надати документи, підтверджуючі якість всього товару (посвідчень якості виробника та висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи), який був поставлений ТОВ "Терлич" у 2025 році.

ТОВ "Терлич" звернулося до ТОВ "Христина" з листом від 26.12.2025 року в якому зазначило, що АТ "Інститут паперу" було встановлено невідповідність гофроящиків для макаронів TM "Pastelia2 (Пастелія) та ТМ "Cantare" нормам щодо опору продавлювання та опору торцевому стисненню вздовж гофрів, а також встановлено фактичну марку використаного картону гофрованого, яка не відповідає заявленій при поставці марці (протоколи № 690/1 від 17.12.2025 р. та № 690/3 від 17.12.2025 р.). Враховуючи вище викладене, ТОВ "Терлич" викликало до себе уповноваженого представника ТОВ "Христина" для складання акту про виявлені приховані недоліки поставленого товару. При цьому, ТОВ "Терлич" вимагало надати документи, підтверджуючі якість всього товару (посвідчень якості виробника та висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи), який був поставлений ТОВ "Терлич" у 2025 році.

ТОВ "Терлич" звернулося до ТОВ "Христина" з листом від 07.01.2026 року в якому зазначило про виявлені недоліки якості товару, про що зазначено в Акті про виявлення прихованих недоліків якості товару від 29.12.2025 р. Відповідно ТОВ "Терлич" вказало, що повертає всі поставлені гофроящики для макаронів ТМ "ЧУМАК" з вимагою їх вивезти зі складу ТОВ "Терлич", та вимагало зменшити ціну гофроящиків для макаронів ТМ "Pastelia" (Пастелія) та ТМ T21. "Cantare" відповідно до вартості гофроящиків виготовлених з картону гофрованого марки.

Враховуючи, що відповідач припустився прострочення оплати за поставлений товар, позивач відповідно до п. 5.3. Договору просить суд стягнути з ТОВ "Терлич" за період з 30.11.2025 р. по 19.12.2025 р. 41 151,66 грн пені та 13 274,73 грн 10 % річних.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 655 ЦК Україи передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 546, 549 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.

Згідно з ч. 1 - ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

За приписами ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Допустимість доказів за статтею 77 ГПК України полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 ГПК України). Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання(стаття 78 ГПК України).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 грудня 2021 року у справі № 905/902/20.

Статтею 79 ГПК України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 11 вересня 2020 року у справі № 910/16505/19.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст.ст. 75-79, 86 ГПК України, судом встановлено існування між сторонами договірних відносин, обумовлених Договором поставки № 194 від 24.05.2013 року. Однак, жодних товаро-розпорядчих документів (видаткових накладних, тощо), які б були належним доказом та підтверджували факт поставки відповідачу товару у порядку, визначеному п. 3.8 Договору суду не подано, що робить неможливим встановити факт поставки товару відповідачу, його кількість та вартість.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення 2 422 637,90 грн заборгованості за поставлений згідно Договору товар, судом визнаються необгрунтованими, а відтак у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Христина" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич" про стягнення 2 422 637,90 грн заборгованості суд відмовляє.

Крім того, за відстуності доказів отримання товару та порушення ТОВ "Терлич" умов договору щодо оплати його вартості, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача господарських санкцій, обумовлених п. 5.3. Договору поставки № 194 від 24.05.2013 року, а тому, позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич" 41151,66 грн пені та 13274,73 грн 10 % річних, також не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на зазначене, враховуючи, що в задоволенні позову судом відмовлено, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у справі.

Керуючись ст. ст. 129, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256 - 257 Господарського процесуального кодексу України. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 04 березня 2026 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Р.В. Романюк