ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2026 Справа № 917/2196/25

м. Полтава

Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І., при секретарі судового засідання Сілаєвій О.Ф., розглянувши матеріали за позовною заявою

ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Конструкторське бюро машинобудування і авіації» (адреса 36039, м. Полтава, вул. Сінна, 4, кв. 23 )

2) Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради (адреса 36000, м. Полтава, вул. Соборності, 36, )

про визнання припиненими повноважень директора.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача 1), 2): не з`явився.

Суть спору. Розглядається позовна заява про припинення повноважень ОСОБА_1 як директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Конструкторське бюро машинобудування і авіації» з 01.04.2025.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що:

ОСОБА_1 був обраний на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Конструкторське бюро машинобудування і авіації» рішенням загальних зборів учасників, без укладення трудового договору (контракту). 31 січня 2025 року він звернувся із письмовою заявою про звільнення за власним бажанням до єдиного учасника Товариства - ПХАМ КОНГ ТІЄН. Позивачем було ініційовано скликання позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Конструкторське бюро машинобудування і авіації», однак, у призначений час загальні збори учасників не відбулися у зв`язку з неявкою єдиного учасника товариства.

З метою визнання трудових відносин припиненими в судовому порядку позивач звернувся до суду з цим позовом посилаючись на порушення його трудових прав, зокрема бути звільненим із займаної посади за власним бажанням і на вільне обрання місця роботи на власний розсуд.

У встановлений судом строк відповідач - 1 відзиву на позов не подав.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Процесуальні дії суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2025 справу передано до розгляду судді Пушку І.І.

Ухвалою від 03.12.2025 позовна заява була залишена без руху відповідно до ч. 1 ст. 174 ГПК України. Позивачеві надано строк для усунення недоліків позовної заяви - 3 дні з моменту вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

05.12.2025 суд отримав від позивача заяву про усунення недоліків.

Ухвалою від 10.12.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі; призначив підготовче засідання у справі на 13.01.2026; встановив сторонам процесуальні строки на подання заяв по суті справи, а саме: відповідачу для подання відзиву на позов - не пізніше 15 днів з дня вручення ухвали, та для подання заперечень до 3 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву.

15.12.2025 від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 16239) в якому Департамент з питань реєстрації Полтавської міської ради не заперечує можливість виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про ОСОБА_1 як про керівника та про особу, яка може вчиняти дії від імені юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Конструкторське бюро машинобудування і авіації» у разі зміни позивачем позовних вимог. Проте, заперечує проти позовних вимог в частині виключення відомостей про головного бухгалтера або іншу особу, уповноважену підписувати звітність юридичної особи, оскільки внесення таких відомостей до ЄДР законодавством не передбачено.

19.12.2025 від відповідача-2 надійшло клопотання про проведення засідання без участі представника.

Представник позивача подав клопотання (вх. № 314 від 13.01.2026) про проведення судового засідання 13.01.2026 без його участі та про відкладення підготовчого засідання для можливості подати заяву про уточнення позовних вимог.

Ухвалою від 13.01.2026 суд відклав підготовче засідання на 03.02.2026 на 10:45 год.

15.01.2026 суд отримав від позивача заяву про зміну предмету позову (вх. № 473).

За вказаною заявою позивач просить суд здійснювати подальший розгляд справи з предметом позову в наступній редакції: «Визнати припиненими повноваження ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) як директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Конструкторське бюро машинобудування і авіації» (ідентифікаційний код 35868596) з 01.04.2025».

В заяві позивач просить суд виключити з предмету позову вимоги до відповідача - Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради щодо зобов`язання вчинення реєстраційних дій.

Ухвалою від 03.02.2026 суд прийняв заяву позивача про зміну предмету позову (вх. № 473 від 15.01.2026); продовжив розгляд справи з предметом позову в наступній редакції: «Визнати припиненими повноваження ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) як директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Конструкторське бюро машинобудування і авіації» (ідентифікаційний код 35868596 ) з 01.04.2025»; закрив підготовче провадження у справі; справу призначив до судового розгляду по суті на 05.03.2026; викликав представників учасників справи у судове засідання, визнати їх явку обов`язковою.

10.02.2026 від відповідача-2 надійшло клопотання про проведення засідання, призначеного на 05.03.2026, без участі представника.

02.03.2026 суд отримав від позивача заяву (вх. № 2724) про проведення засідання, призначеного на 05.03.2026, за відсутності представника позивача.

В судове засідання 05.03.2026 відповідач-1 не з`явився, причин неявки суд не повідомив.

Щодо повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Суд належним чином виконав обов`язок щодо повідомлення сторін про розгляд справи шляхом надіслання ухвал про прийняття позовної заяви до розгляду та подальші ухвали про процесуальні дії суду в електронній формі до Електронного кабінету представника позивача, відповідача - 2. Засобами поштового зв`язку на юридичну адресу відповідача-1, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Ухвали суду, зокрема, від 10.12.2025 про прийняття позовної заяви до розгляду, відкладення підготовчого засідання від 13.01.2026, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду від 03.02.2026, які направлялась відповідачу-1 поштою на зареєстровану адресу, були повернута органом зв`язку як неотримана адресатом.

Відповідно до ч.7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Верховний Суд звертав увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19 та від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-6).

Отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення юридичної особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Крім того, у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 № 906/587/17 зроблено висновок, що сам факт не отримання адресатом кореспонденції яка надсилалась на належну адресу та повернулась у зв`язку з нетриманням її адресатом не зумовлено об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу.

Всі ухвали суду у справі № 917/2196/25, в яких відображався хід розгляду справи були оприлюднена в Державному реєстрі судових рішень.

На офіційному сайті Господарського суду Полтавської області суд неодноразово (23.12.2025, 29.01.2026, 13.02.2026) розміщував відповідні оголошення про розгляд цієї справи.

Отже, сторони про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Обставин, які б перешкоджали розглянути спір у даному судовому засіданні, судом не виявлено, суд надавав можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, тому приймає рішення по суті позовних вимог в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Конструкторське бюро машинобудування і авіації» № 6 від 02.04.2018 (зареєстровано в реєстрі за №570 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірха І.С., а.с. 15) на посаду директора товариства був призначений позивач ОСОБА_1 .

На підставі наказу №1 від 03.04.2018 (а.с. 9) позивач приступив до виконання обов`язків директора.

Діяльність товариства здійснюється на підставі Статуту, затвердженого Протоколом Загальних Зборів Учасників ТОВ «Конструкторське бюро машинобудування і авіації» №4 від 26.05.2017 (а.с. 15-22).

Єдиним часником ТОВ «Конструкторське бюро машинобудування і авіації» є фізична особа- нерезидент України - ПХАМ КОНГ ТІЄН, громадянин В`єтнаму, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , житловий комплекс «Everrich, паспорт № НОМЕР_2 , виданий Департаментом Імміграції у В`єтнамі 03.03.2017 року, дійсний до 03.03.2027 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

31.01.2025 позивачем було ініційовано скликання загальних зборів учасників ТОВ «Конструкторське бюро машинобудування і авіації» шляхом направлення єдиному учаснику ТОВ «Конструкторське бюро машинобудування і авіації» - ПХАМ КОНГ ТІЄН повідомлення про скликання позачергових загальних зборів учасників товариства від 31.01.2025. Збори було скликано на 01.04.2025 на 10-00 год. за адресою: місто Полтава, вул. сінна, будинок 4, офіс 23, з порядком денним:

1. Про обрання голови загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Конструкторське бюро машинобудування і авіації»;

2. Про звільнення з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Конструкторське бюро машинобудування і авіації» Журавля Ігоря;

3. Про обрання нового директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Конструкторське бюро машинобудування і авіації»;

4. Про призначення уповноваженого для проведення державної реєстрації вказаних вище змін в уповноважених органах.

Також, разом з повідомленням, позивачем направлена відповідачу-1 заява від 31.01.2025 про звільнення за власним бажанням з посади директора товариства з 01.04.2025 (а.с. 8).

Як вбачається з поданих позивачем доказів, повідомлення про проведення зборів учасників товариства та заява були направлені на адресу зареєстрованого місця проживання єдиного учасника ТОВ «Конструкторське бюро машинобудування і авіації» - ПХАМ КОНГ ТІЄН 31.01.2025 та (а.с. 24).

Однак, у призначений час загальні збори учасників ТОВ «Конструкторське бюро машинобудування і авіації» не відбулися у зв`язку з неявкою єдиного учасника товариства ПХАМ КОНГ ТІЄН.

Позивач просить визнати припиненими трудові відносини між ним та відповідачем -1 з 01.04.2025, у зв`язку зі звільненням з посади директора за власним бажанням.

У первісній редакції позовної заяви позивач просив суд зобов`язати відповідача 2 - Департамент з питань реєстрації Полтавської міської ради вчинити реєстраційні дії, а саме виключити (видалити) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформацію (запис) про ОСОБА_1 , як директора, головного бухгалтера або іншої особи, уповноваженої підписувати звітність Товариства з обмеженою відповідальністю «Конструкторське бюро машинобудування і авіації».

Заявою про зміну предмету позову від 15.01.2026, яка прийнята судом до розгляду згідно з ухвалою від 03.02.2026, позивач виключив з предмету позову вимогу до Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради щодо зобов`язання вчинити реєстраційні дії.

Як визначено п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акту державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

За таких обставин, оскільки після прийняття судом заяви про зміну предмету спору вимоги до Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради не висуваються, суд закриває провадження у справі в частині вимог щодо зобов`язання вчинити реєстраційні дії до другого співвідповідача у справі за відсутністю предмета спору.

Отже, суд розглядає дану справу за вимогою про визнання припиненими повноваження ОСОБА_1 як директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Конструкторське бюро машинобудування і авіації» з 01.04.2025».

Щодо юрисдикції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України, до юрисдикції господарських судів віднесені, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Звернення до суду особи, яка є одноосібним виконавчим органом товариства, для припинення її повноважень, зокрема у випадку, якщо загальні збори учасників не розглядають заяву про звільнення з посади директора, пов`язане з корпоративними відносинами у цьому товаристві. Відповідна правова позиція послідовно викладалася Верховним Судом, з посиланням на доцільність збереження єдиної юрисдикційної належності спорів про припинення повноважень одноосібного виконавчого органу товариства чи члена колегіального такого органу для формування стабільної та послідовної судової практики щодо віднесення таких спорів до господарської юрисдикції.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 448/362/22 (провадження № 14-113цс22) зауважувала, що корпоративні права на участь в управлінні товариством його учасники реалізовують, зокрема, шляхом прийняття компетентним органом товариства рішення щодо припинення повноважень одноосібного виконавчого органу (директора). Таке рішення може мати наслідки для трудових відносин, але визначальними у таких ситуаціях є відносини корпоративні.

Велика Палата Верховного Суду погодилася із судами у тому, що вимогу позивача стосовно виключення з ЄДР запису про директора товариства слід розглянути у господарській юрисдикції разом із вимогою про визнання трудових відносин і відносин представництва припиненими, але не тому, що перша є похідною від другої, та виснувала, що належність й ефективність обох зазначених вимог має оцінити під час розгляду справи господарський суд.

Відповідно до правової позиції, викладеної до позиції Великою Палатою Верховного Суду у справі №127/27466/20, у випадку, коли Товариство не укладало з позивачем трудового договору, між позивачем та Товариством не виникав спір стосовно припинення такого правочину. Відтак Велика Палата Верховного Суду вважала неправильними висновки судів попередніх інстанцій та доводи учасників цієї справи про необхідність застосування у спірних правовідносинах норм КЗпП України, зокрема статті 38 цього Кодексу, яка визначає порядок розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника.

Водночас, за висновком Великої Палати Верховного Суду у справі №127/27466/20, в обох випадках - коли особу обрано до складу виконавчого органу (між товариством та особою встановлені відносини управління товариством) та укладено трудовий договір (встановлені трудові відносини) і коли існують тільки відносини з управління товариством без укладення трудового договору - саме відносини з управління товариством, у яких директору надані відповідні повноваження, за здійснення яких він несе встановлену законом відповідальність, становлять основу відносин між товариством та цією особою.

За таких обставин, спірні правовідносини виникли з корпоративних відносин, а тому спір підлягає розгляду господарським судом.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, суд зазначає наступне.

Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.

Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням цієї норми, Конституційний Суд України у своїх Рішеннях від 07.07.2004 у справі № 1-14/2004, від 16.10.2007 у справі № 1-16/2007 та від 29.01.2008 у справі № 1-5/2008 зауважив, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядається як природна потреба людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є надвідчужуваним і по суті означає забезпечення саме різних можливостей кожному для його реалізації.

Стаття 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю.

Трудові відносини всіх працівників регулюються Кодексом законів про працю України.

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (ст. 1 Кодексу законів про працю України).

Згідно ч.2 ст.2 Кодексу законів про працю України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, потрібні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором.

Як передбачено в ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, якщо працівник приймається на роботу за наказом, незалежно від наявності підписаного сторонами трудового договору у вигляді окремого документа, трудовий договір, як угода між сторонами існує в будь-якому разі.

Водночас ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України не передбачає обов`язковості укладання трудового договору як окремого документа з усіма працівниками.

Отже, наказ про прийняття на роботу по суті є трудовим договором.

Як встановлено судом, протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Конструкторське бюро машинобудування і авіації» № 6 від 02.04.2018 на посаду директора товариства був призначений позивач ОСОБА_1 .

На підставі наказу №1 від 03.04.2018 позивач приступив до виконання обов`язків директора.

У зв`язку з наведеним до даних правовідносин повинно бути застосовано ст. 38 Кодексу законів про працю України, яка визначає порядок розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника.

У відповідності до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.

Діяльність товариства здійснюється на підставі Статуту, затвердженого Протоколом Загальних Зборів Учасників ТОВ «Конструкторське бюро машинобудування і авіації» №4 від 26.05.2017.

Пунктом 12.13 Статуту, на підставі якого ТОВ «Конструкторське бюро машинобудування і авіації» здійснює діяльність, виконавчим органом Товариства є директор, який здійснює керівництво його поточною діяльністю згідно компетенції та діє у відповідності з чинним законодавством.

Одночасно, частиною 1 статті 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» передбачено, що загальні збори учасників є вищим органом товариства.

Аналогічне положення закріплено у пункті 12.2 Статуту ТОВ «Конструкторське бюро машинобудування і авіації».

У відповідності до частини 1 статті 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом. Порядок скликання загальних зборів визначається в установчих документах товариства.

Згідно із ч.1-3 статті 99 Цивільного кодексу України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу.

Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Відповідно до трудового законодавства України керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. Разом із тим, особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства.

Аналогічна правова позиція викладена з постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року в справі № 758/1861/18.

Як було зазначено вище, питання щодо звільнення директора вирішується тільки за рішенням загальних зборів, тому позивач ОСОБА_1 як директор ТОВ «Конструкторське бюро машинобудування і авіації» не має самостійних повноважень щодо вирішення питань про своє звільнення з посади директора.

Відповідно до частин 2, 3 статті 32 «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства.

Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства.

Аналогічне положення закріплено у пункті 12.5 Статуту, де зазначено, що дата і місце проведення Зборів Учасників та порядок денний повідомляється письмово учасникам не пізніше ніж за 30 днів до дати початку Зборів Учасників.

У постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 911/719/21 викладено висновок, що передбачений частиною першою статті 38 Кодексу законів про працю України порядок розірвання трудового договору з ініціативи директора передбачає попередження ним про це власника або уповноваженого органу письмово за два тижні та ініціювання скликання загальних зборів учасників. У випадку вчинення директором відповідних дій, на учасників товариства покладено обов`язок розглянути заяву директора про звільнення та прийняти відповідне рішення про таке звільнення. При цьому на особу, яка ініціює питання проведення загальних зборів, покладено обов`язок належного повідомлення інших учасників товариства про скликання зборів у порядку, встановленому чинним законодавством та статутом підприємства.

Відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства України, 31.01.2025 виконавчий орган ТОВ «Конструкторське бюро машинобудування і авіації» в особі директора ОСОБА_2 ініціював проведення загальних зборів учасників відповідно до Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 № 2275-VIII та Статуту, шляхом направлення єдиному учаснику товариства повідомлення про скликання загальних зборів учасників ТОВ «Конструкторське бюро машинобудування і авіації» 01.04.2025 о 10:00 год за адресою: Україна, м Полтава, вул. Сінна, 4, офіс 23.

Одним із питань Порядку денного загальних зборів учасників ТОВ «Конструкторське бюро машинобудування і авіації» було питання про звільнення директора ТОВ «Конструкторське бюро машинобудування і авіації», а також про обрання нового директора.

Разом із повідомленням про проведення п Загальних зборів учасників ОСОБА_1 направив заяву про звільнення позивача з посади директора ТОВ «Конструкторське бюро машинобудування і авіації» з 01.04.2025 за власним бажанням.

Підтвердженням відповідного повідомлення про скликання загальних зборів ТОВ «Конструкторське бюро машинобудування і авіації» є фіскальні чеки «Укрпошти».

Таким чином, позивачем дотримано приписи законодавства щодо порядку скликання загальних зборів учасників ТОВ «Конструкторське бюро машинобудування і авіації», що передбачено статтею 32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та Статутом, а також порядку звільнення з посади за власним бажанням, що передбачено ст. 38 КЗпП України.

Однак, у призначений час загальні збори учасників ТОВ «Конструкторське бюро машинобудування і авіації» не відбулися у зв`язку з неявкою єдиного учасника товариства.

Отже, неявка учасників Товариства на загальні збори для розгляду питання щодо звільнення позивача є прямим порушенням гарантованого йому Конституцією України права на працю та на припинення трудових відносин. У даному випадку положення закону щодо письмового попередження учасників (засновників) про бажання звільнитися за власним бажанням з боку засновників фактично нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника (директора) чинне законодавство не передбачає, у той час як статтею 43 Конституції України використання примусової праці забороняється.

У п.п. 50,51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.06.2023 у справі № 448/362/22 вказано, що на відміну від випадку, коли роботодавець в особі загальних зборів товариства ініціює припинення повноважень одноосібного виконавчого органу згідно з пунктом 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України (припинення повноважень посадових осіб), директор у випадку вияву ним ініціативи згідно зі статтею 38 Кодексу законів про працю України щодо звільнення з посади може сам ініціювати скликання загальних зборів учасників товариства для вирішення питання про своє звільнення.

У випадку відсутності рішення скликаних загальних зборів учасників товариства про звільнення директора товариства, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення цих зборів, директор має право звернутися до суду з вимогою про припинення його повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що обраний позивачем ОСОБА_1 спосіб захисту його порушеного права як визнання трудових відносин з відповідачем-1 ТОВ «Конструкторське бюро машинобудування і авіації» припиненими з 01.04.2025, є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки позивачем вичерпано процедурні можливості реалізувати своє право на припинення трудових відносин із ТОВ «Конструкторське бюро машинобудування і авіації».

Згідно з ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Ч. 1 ст. 79 ГПК України передбачає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам, надано можливість сторонам обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги позивача про визнання припиненими трудових відносин ОСОБА_1 та ТОВ «Конструкторське бюро машинобудування і авіації», з 01.04.2025, у зв`язку зі звільненням за власним бажанням в повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд позову в розмірі 2422,40 грн, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача-1.

Відповідно до ч.4 ст.231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, після подання відповідного клопотання позивачем, з Державного бюджету України буде повернуто останньому судовий збір у розмірі 2422,40 грн за позовну вимогу до другого співвідповідача про зобов`язання вчинити дії, провадження за якою суд закрив за відсутністю предмету спору.

Керуючись ст. 129, п.2 ч.1 ст. 231, 232-233, 237-238 ГПК України

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати припиненими повноваження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) як директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Конструкторське бюро машинобудування і авіації» (адреса 36039, м. Полтава, вул. Сінна, 4, кв. 23, ) з 01 квітня 2025 року.

3. Закрити провадження у справі в частині вимог до Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради щодо зобов`язання вчинення реєстраційних дій за відсутністю предмету спору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Конструкторське бюро машинобудування і авіації» (адреса 36039, м. Полтава, вул. Сінна, 4, кв. 23, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору.

5. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Суддя І.І. Пушко