ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"06" березня 2026 р. м. Київ Справа № 911/3311/25

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф., розглянувши заяву Білоцерківської окружної прокуратури

про забезпечення позову

у справі №911/3311/25

за позовом Заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Шолом-Алейхема, 38-А, код ) в інтересах держави в особі:

Київської обласної державної адміністрації (01196, місто Київ, площа Лесі Українки, будинок 1, код 00022533)

до Рокитнянської селищної ради (09601, Київська обл., Білоцерківський р-н, селище Рокитне, вул. Незалежності, будинок 2, код 04358997)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

1. Інститут археології Національної академії наук України (04210, місто Київ, пр. Івасюка Володимира, будинок 12, код 05417163);

2. Міністерство культури України (01601, місто Київ, вул. Франка Івана (Шевченківський р-н), будинок 19, код 43220275)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

3. Селянське (Фермерське) господарство "Т.В.К." (09601, Київська обл., Рокитнянський р-н, селище міського типу Рокитне, вулиця Першотравнева, будинок 6, код 30846410)

про скасування державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа № 911/3311/25 за позовом заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Рокитнянської селищної ради, за участю третіх осіб: Інституту археології Національної академії наук України, СФГ «Т.В.К.», Міністерства культури України, про скасування державної реєстрації права комунальної власності Рокитнянської селищної ради на земельну ділянку з кадастровим номером :05:009:0007 площею 14,8923 га.

Судом завершено судовий розгляд у справі та здійснено перехід до стадії ухвалення судового рішення.

Повідомлено учасників справи, що вступна та резолютивна частини рішення у справі будуть проголошені 09.03.2026.

Через систему «Електронний суд» 04.03.2026 від Білоцерківської окружної прокуратури надійшла заява про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви прокурор посилається на те, що спірна земельна ділянка належить до земель історико-культурного призначення та, на його думку, може перебувати виключно у державній власності. На переконання заявника, у разі невжиття заходів забезпечення позову існує ризик відчуження або іншого розпорядження відповідачем спірною земельною ділянкою, що у подальшому може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову та дослідивши наведені у ній доводи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно частини другої статті 136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Отже, обов`язковою передумовою застосування заходів забезпечення позову є наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може призвести до утруднення або неможливості виконання рішення суду чи ефективного захисту прав позивача.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд має оцінити доводи заявника та надані ним докази на предмет наявності обставин, які свідчать про існування реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду, а також перевірити співмірність заявленого заходу забезпечення позову із позовними вимогами та баланс інтересів сторін.

Разом з тим, подана заява про забезпечення позову не містить належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на відчуження спірної земельної ділянки, її поділ, об`єднання чи інше розпорядження нею.

Наведені заявником доводи фактично зводяться до припущення про те, що відповідач як особа що значиться в державному реєстрі як власник майна теоретично може у майбутньому розпорядитися земельною ділянкою.

Водночас сам по собі факт наявності у відповідача зареєстрованого права власності на спірну земельну ділянку та можливості здійснювати повноваження власника не свідчить про існування реальної загрози відчуження такого майна або інших дій, які могли б істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Суд зазначає, що забезпечення позову є виключним процесуальним засобом, застосування якого повинно бути обґрунтованим конкретними обставинами та підтверджуватися належними доказами, а не ґрунтуватися лише на припущеннях заявника.

Крім того, заявником не наведено переконливих доводів, які б свідчили, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову перешкоджатиме ефективному захисту чи поновленню прав та інтересів держави у разі задоволення позову.

Суд також враховує наведені заявником посилання на правові висновки Верховного Суду щодо застосування заходів забезпечення позову. Разом з тим, відповідні висновки сформульовані з урахуванням конкретних фактичних обставин справ, у межах яких вони були зроблені та не є універсальними, а відтак та не звільняють заявника від обов`язку доведення наявності обставин, що свідчать про імовірність істотного ускладнення чи неможливості виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову саме у даній справі. Натомість наведені у заяві доводи та подані матеріали не містять належних даних, які б свідчили про існування реальної загрози відчуження спірного майна або вчинення відповідачем інших дій, що можуть ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду, а відтак самі по собі посилання на правові позиції Верховного Суду не є достатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову, позаяк суд передусім керується нормою процесуального закону.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що наведені у заяві обставини не підтверджують наявності передбачених частиною другою статті 136 ГПК України підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, Керуючись статтями 136, 137, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Білоцерківської окружної прокуратури про забезпечення позову у справі №911/3311/25 відмовити.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку статті 235 ГПК України.

Ухвала суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.

Ухвалу підписано 06.03.2026

Суддя А.Ф. Черногуз