ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 р. м. Житомир Справа № 906/1220/25

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Воробйова І.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Головієнко П.В. - паспорт серії НОМЕР_1 ;

від відповідача: не прибув.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом ОСОБА_1

до Брусилівської селищної ради Житомирської області

про визнання відмови в передачі в оренду земельної ділянки протиправною, скасування рішення Брусилівської селищної ради, зобов`язання вчинити певні дії

Позивач звернувся до Господарського суду Житомирської з позовом до Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, у якому просить:

- визнати відмову у передачі в оренду земельної ділянки терміном на 49 років ОСОБА_1 за кадастровим номером :04:000:0280 площею 128,6143 га протиправною;

- скасувати рішення Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 20.08.2025 № 2962;

- зобов`язати Брусилівську селищну раду Житомирського району Житомирської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 за вхідним номером Г-1065 від 04.08.2025 в оренду земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0280 площею 128,6143 га шляхом укладання договору оренди терміном 49 років.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на безпідставність відмови відповідача у наданні в оренду спірної земельної ділянки, яка, на думку позивача, має передаватися йому без проведення земельних торгів (аукціону).

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 06.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.

04.12.2025 від позивача на адресу суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії листа Брусилівської селищної ради за вих. №137 від 11.11.2025, в якому міститься перелік рішень Брусилівської селищної ради та кадастрових номерів земельних ділянок, переданих Комунальному господарству "Господар".

В послідуючому господарський суд ухвалою від 04.12.2025 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні: повноважного представника в судові засідання не направляв, про причини неявки суд не повідомляв, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного листа.

Оскільки явка представника відповідача в судове засідання не визнана обов`язковою, суд вважає, що неявка представника відповідача не перешкоджатиме розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням голови Брусилівської районної державної адміністрації №109 від 14.04.2010 "Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок" надано дозвіл гр. ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 128,00 га для передачі в оренду строком на 49 років для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу та резерву, що розташовані за межами населених пунктів Водотиївської сільської ради.

Згідно листа Житомирської районної державної адміністрації за вих. № ЗПІ-23 від 30.05.2024 Розпорядження №109 від 14.04.2010 станом на 20.05.2024 є чинним.

Водночас, позивачем подано суду заяву про передання йому в оренду терміном на 49 років за кадастровим номером :04:000:0280, площею 128,6143 га, шляхом укладення договору оренди та акту передачі земельної ділянки в користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В тексті заяви від 02.08.2025 ОСОБА_1 посилається на те, що звернувся до Головного управління Держземагенства в Житомирській області про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки орієнтовною площею 523,00 га для ведення фермерського господарства з земель резерву та запасу Водотийської сільської ради Брусилівського району Житомирської області.

Також ОСОБА_1 констатує, що станом на 27.09.2014 дозволу на розробку проекту землеустрою, або мотивованої відмови на його адресу з Головного управління Держземагенства в Житомирській області не надходило. Проте, керуючись статтею 123 Земельного кодексу України зі змінами та доповненнями від 02.07.2013 № 366-7 до Головного управління Держземагенства в Житомирській області Головієнком П.В. подана копія договору на виготовлення проекту землеустрою, проект землеустрою.

Також ОСОБА_1 зазначає посилання на ст. 79-1 ЗК України, яка передбачає, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Крім наведеного вище позивач в заяві від 02.08.2025 посилається на приписи п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Земельного кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів" від 18.02.2016, яким передбачено, що фізичні та юридичні особи, які до дня набрання чинності цим Законом одержали в установленому порядку дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у власність або користування земельних ділянок державної та комунальної власності, мають право на отримання таких земельних ділянок без проведення земельних торгів у випадках, визначених положеннями частини другої статті 134 Земельного кодексу України, що виключаються цим Законом.

За результатом розгляду заяви громадянина ОСОБА_1 , вхідний номер Г-1065 від 04.08.2025, про передачу у користування на умовах договору оренди землі земельну ділянку площею 128,6143 га кадастровий номер :04:000:0280, яка розташована за межами села Водотиї Житомирського району Житомирської області, відмовити громадянину ОСОБА_1 передачу у користування на умовах договору оренди землі земельну ділянку площею 128,6143 га кадастровий номер :04:000:0280, в зв`язку з тим, що зазначена земельна ділянка перебуває в постійному користуванні комунального підприємства "Господар" для ведення підсобного сільського господарства.

Позивач, маючи на меті захист своїх прав та інтересів звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Статтею 14 Конституції України проголошено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до п. 24 Перехідних Положень Земельного кодексу України з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад. Даний пункт набув чинності 28.04.2021.

Рішенням Брусилівської селищної ради № 474 від 23.02.2018 з урахуванням положень ст. 12, 117 ЗК України, розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 №60-р "Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад", ст.ст. 26, 59, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вирішила звернутися до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з клопотанням про передачу у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 8613,5643 га, які розташовані за межами населених пунктів, що входять до складу Брусилівської об`єднаної територіальної громади (міститься у відкритому доступі за посиланням: https://brusylivska-gromada.gov.ua/docs/58669/ - в закріпленому файлі).

Як зазначив відповідач, та не спростовано 21.12.2018 ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, яке на той час мало статус розпорядника земельних ділянок державної форми власності, було передано в комунальну власність Брусилівської селищної ради, проінвентаризовані ним земельні ділянки. Загальна кількість переданих земельних ділянок з державної в комунальну власність Брусилівської селищної ради складає 237 одиниць, в тому числі земельна ділянка площею 128,6143 га, кадастровий номер :04:000:0280.

Позивач факт передачі земельної ділянки площею 128,6143 га, кадастровий номер :04:000:0280 в комунальну власність Брусилівської селищної ради не оспорював.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад (п. "а" ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Таким чином, Брусилівська селищна рада є уповноваженим органом на розпорядження землями комунальної власності Брусилівської територіальної громади, у тому числі земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0280.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Разом з цим, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Земельного кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів" від 18.02.2016 передбачено, що фізичні та юридичні особи, які до дня набрання чинності цим Законом одержали в установленому порядку дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у власність або користування земельних ділянок державної та комунальної власності, мають право на отримання таких земельних ділянок без проведення земельних торгів у випадках, визначених положеннями частини другої статті 134 Земельного кодексу України, що виключаються цим Законом.

За результатом аналізу поданих суду доказів та обґрунтувань позовних вимог, суд відзначає на ступне:

- в позовній заяві позивачем відзначено, що розпорядженням голови Брусилівської районної державної адміністрації №109 від 14.04.2010 "Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок" надано дозвіл гр. ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 128,00 га для передачі в оренду строком на 49 років для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу та резерву, що розташовані за межами населених пунктів Водотиївської сільської ради. І саме на підставі згаданого вище розпорядження позивач звернувся до Брусилівської селищної ради з заявою про передачу земельної ділянки площею 128,6143 га, кадастровий номер :04:000:0280;

- в заяві від 02.08.2025, доданій до матеріалів справи - а.с. 45-46, ОСОБА_1 відзначає, що звернувся до Головного управління Держземагенства в Житомирській області про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки орієнтовною площею 523,00 га для ведення фермерського господарства з земель резерву та запасу Водотийської сільської ради Брусилівського району Житомирської області. Також ОСОБА_1 констатує, що станом на 27.09.2014 дозволу на розробку проекту землеустрою, або мотивованої відмови на його адресу з Головного управління Держземагенства в Житомирській області не надходило. Проте, керуючись статтею 123 Земельного кодексу України зі змінами та доповненнями від 02.07.2013 № 366-7 до Головного управління Держземагенства в Житомирській області Головієнком П.В. подана копія договору на виготовлення проекту землеустрою, проект землеустрою.

Отже, господарський суд, вважає за необхідне звернути увагу на те, що обґрунтування позовних вимог та підстави звернення ОСОБА_1 з заявою від 02.08.2025 до Брусилівської селищної ради суттєво відрізняються.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За наведених обставин, суд надає оцінку позовним вимогам саме в ракурсі поданого суду та зазначеного в позові розпорядження голови Брусилівської районної державної адміністрації №109 від 14.04.2010 "Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок" надано дозвіл гр. ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 128,00 га для передачі в оренду строком на 49 років для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу та резерву, що розташовані за межами населених пунктів Водотиївської сільської ради.

Згідно з частинами 1-5, 9 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

В позовній заяві позивач визначає земельну ділянку, що підлягає передачі в оренду під кадастровим номером :04:000:0280, площею 128,6143 га.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів щодо відведення земельної ділянки площею 128,00 га, про яку йдеться в розпорядженні голови Брусилівської районної державної адміністрації № 109 від 14.04.2010, затвердження відповідного проекту землеустрою, та підтвердження факту її накладення на сформовану земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0280.

Водночас, суд, проаналізувавши рішення Господарського суду Житомирської області, ухвалене у справі № 906/618/24 від 14.03.2025, яке набрало законної сили, встановив, що позивач в межах даної справи звертався до суду з позовом про визнання протиправною відмови щодо укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства площею 128,6143 га, кадастровий номер :04:000:0280 та скасування рішення 56 сесії Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області 8 скликання №2192 від 17.04.2024.

За результатом дослідження доказів в межах справи № 906/618/24, господарський суд виснував, що документація із землеустрою на земельну ділянку загальною площею 128,6143 га, кадастровий номер :04:000:0280 не затверджувалась, і рішення про передачу земельної ділянки в оренду не приймалось.

Також в ході розгляду справи, судом встановлено, що рішенням 57 сесії Брусилівської селищної ради восьмого скликання № 2212 від 15.05.2024 (що міститься у відкритому доступі за посиланням: https://brusylivska-gromada.gov.ua/docs/1686109/ - в закріпленому файлі) передано до статутного капіталу Комунального підприємства "Господар" Брусилівської селищної ради земельну ділянку комунальної власності площею 128,6143 га з кадастровим номером :04:000:0280, з цільовим призначенням - для ведення підсобного сільського господарства, вартістю 4 527 140,19грн, яка розташована за межами населеного пункту села Болячів Житомирського району Житомирської області.

На підставі рішення Брусилівської селищної ради №2212 від 15.05.2024, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Комунальним підприємством "Господар" Брусилівської селищної ради 12.11.2024 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 182980300:04:000:0280 (а.с. 54).

За наведених обставин, господарський суд звертає увагу, що одним із принципів господарського процесу є принцип змагальності, який забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягара доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Верховний Суд у постанові від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції "негативного доказу" для обґрунтування власної позиції.

Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі.

Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими.

В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

Як передбачено ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.07.2021 у справі № 917/549/20, стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Іншими словами тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Згідно з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.09.2020 року у справі №910/16505/19, тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Отже, не маючи достовірної інформації про виготовлення та затвердження документації із землеустрою, дозвіл на виготовлення якої надано гр. ОСОБА_1 у відповідності до розпорядження № 109 від 14.04.2010, Брусилівська селищна рада прийняла правомірне рішення про відмову в передачі в користування позивачу на умовах договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 182980300:04:000:0280.

За вказаних обставин, рішення Брусилівської селищної ради №2962 від 20.08.2025 є законним та обґрунтованим, в зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні позову в частині вимоги про визнання протиправною відмову Брусилівської селищної ради в передачі в оренду земельної ділянки площею 128,6143 га, кадастровий номер :04:000:0280 та скасування рішення 79 сесії Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області 8 скликання № 2962 від 20.08.2025.

Враховуючи, що судом встановлено правомірність оскарженого рішення ради № 2962 від 20.08.2025 щодо відмови у передачі в оренду земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0280, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання Брусилівської селищної ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 за вхідним номером Г-1065 від 04.08.2025.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (частини 1-2 статті 86 ГПК України).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні позову.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 02.03.26

Суддя Кудряшова Ю.В.

Список розсилки:

1 - позивачу (рек. з повід.)

2 - відповідачу в Електронний кабінет