ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про розподіл судових витрат

"10" лютого 2026 р. м. Київ Справа № 911/1643/25

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, розглянувши заяву представника відповідача за первісним позовом Фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича б/н від 17.12.2025 (вх. №11123 від 17.12.2025) про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі №911/1643/25

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю УКРСПЕЦПАРК, м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича, м. Харків

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Головного управління Національної поліції у м. Києві, м. Київ

про зобов`язання вчинити дії

та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича, м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю УКРСПЕЦПАРК, м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Головного управління Національної поліції у м. Києві, м. Київ

про усунення перешкод у користуванні майном

секретар судового засідання А.В.Юлдашева

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) не з`явився

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) Яценко А.О.

від третьої особи Безух О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа №911/1643/25 за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю УКРСПЕЦПАРК до Фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Головного управління Національної поліції у м. Києві про зобов`язання вчинити дії та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича до Товариства з обмеженою відповідальністю УКРСПЕЦПАРК за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Головного управління Національної поліції у м. Києві про усунення перешкод у користуванні майном.

До суду від представника відповідача за первісним позовом Фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича надійшла заява б/н від 17.12.2025 (вх. №11123 від 17.12.2025) про ухвалення додаткового рішення у справі №911/1643/25, відповідно до якої відповідач за первісним позовом просить суд ухвалити додаткове рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 200000,00 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 4 ст. 244 ГПК України).

Ухвалою суду від 19.12.2025 року прийнято до розгляду заяву представника відповідача за первісним позовом Фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича б/н від 17.12.2025 (вх. №11123 від 17.12.2025) про ухвалення додаткового рішення у справі №911/1643/25 та призначено розгляд заяви у судовому засіданні на 10.02.2026 року.

Позивач за первісним позовом, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 10.02.2026 року не з`явився, заперечень щодо розміру витрат відповідача за первісним позовом на правничу допомогу не подав.

Представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні 10.02.2026 року вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення у справі №911/1643/25 підтримав та просив суд її задовольнити в повному обсязі.

Представник третьої особи у судовому засіданні 10.02.2026 заперечив проти розміру витрат на правничу допомогу відповідача за первісним позовом.

Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 4 ст. 244 ГПК України).

Розглянувши у судовому засіданні 10.02.2026 року заяву б/н від 17.12.2025 (вх. №11123 від 17.12.2025) про ухвалення додаткового рішення у справі №911/1643/25 судом встановлено наступне.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Згідно ч. 5 ст. 130 ГПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Тобто, процедура розгляду заяви про розподіл судових витрат у випадку залишення позовної заяви без розгляду має здійснюватися з урахуванням особливостей, визначених статтею 130 ГПК України, та з урахуванням процедури позовного провадження, яка застосовувалася щодо розгляду позовної заяви в конкретній справі. У такому випадку процесуальним законом відповідачу надається право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, яким він може скористатись або не скористатись.

Задоволення заяви про компенсацію здійснених витрат відповідача відповідно до ст. 130 ГПК України не є усуненням судом неповноти судового рішення, а залежить виключно від волевиявлення самого відповідача, така процедура не передбачає дискреційних повноважень та власної ініціативи суду щодо розгляду вказаного питання, на противагу приписам ст. 244 ГПК України.

Ухвала суду про компенсацію судових витрат після закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду є судовим рішенням про розподіл судових витрат, яке приймається за наслідком розгляду відповідного клопотання відповідача з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін. (правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.07.2023 у справі №911/3312/21).

Отже, з урахуванням наведеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду, питання щодо компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, при залишенні позову без розгляду вирішується судом виключно на підставі відповідної заяви відповідача у порядку, передбаченому ч.ч. 3 - 6 ст. 130 ГПК України, тобто шляхом постановлення ухвали про розподіл судових витрат, а не ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 130 ГПК України, у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч. 8 ст. 129 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 232 ГПК України, судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Приписами ч. 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 6 ст. 130 ГПК України, у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Ухвалу Господарського суду Київської області у справі №911/1643/25, якою первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю УКРСПЕЦПАРК до Фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Головного управління Національної поліції у м. Києві про зобов`язання вчинити дії, постановлено 16.12.2025 року.

Відповідну заяву, в порядку частини 8 ст. 129 ГПК України, відповідач за первісним позовом зробив безпосередньо у відзиві на первісну позовну заяву.

Судом встановлено, що відповідачем за первісним позовом заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі №911/1643/25 подано до суду 17.12.2025. Таким чином, позивачем дотримано вимоги ч. 8 ст. 129 ГПК України.

За таких обставин, відповідачем за первісним позовом дотримано вимоги ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 16 ГПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, між Адвокатським бюро «Андрій Яценко» (за договором адвокатське бюро) та Василевським Віктором Яковичем (за договором клієнт) 02.07.2025 року укладено Договір про надання професійно правничої/правової допомоги (далі Договір), згідно п. 1 якого, Адвокатське бюро надає Клієнту професійну правничу/правову допомогу з представництва та захисту Клієнта за наступним напрямком (дорученням): представництво та захист інтересів Клієнта в Господарському суді Київської області у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецпарк», Код 39893605, до ФОП Василевського В.Я. справа господарського суду Київської області №911/1643/25, про зобов?язання вчинити дії.

Види правової/професійної правничої допомоги зі сторони Адвокатського бюро "Андрій Яценко" на користь Клієнта: аналіз позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецпарк» з додатками, у справі №911/1643/25; складання відзиву з додатками від імені відповідача ФОП Василевського В.Я. на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецпарк»; представництво та участь у судових засіданнях в суді першої інстанції незалежно від кількості та тривалості з розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецпарк» у справі №911/1643/25; складання заяв/клопотань з процесуальних питань з приводу розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецпарк»; ??складання запитів, звернень для підготовки і подачі до суду заяв (клопотань); ??складання при необхідності письмових заяв, заперечень, доводів, пояснень, тощо. Правова підстава для укладення цієї додаткової угоди ст.ст. 123-130 ГПК України, Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", інші акти законодавства (п. 2 Договору).

Тарифи за надання професійної правничої (правової) допомоги з питань, визначених у п.п. 1, 2 цього Договору: 200000,00 грн. - фіксований тариф за представництво та захист Клієнта у суді першої інстанції. Вартість професійної правничої допомоги може бути уточнена (збільшена/зменшена) в остаточному акті приймання-передачі робіт, з урахуванням обсягу виконаної роботи.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу відповідачем за первісним позовом надано копію Договору про надання професійно правничої/правової допомоги від 02.07.2025, ордеру Серія АХ №1265571 від 02.07.2025, Акту приймання-передачі виконаних робіт/послуг із надання професійної правничої/правової допомоги від 16.12.2025 року.

Згідно ст. 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Відповідно до ст. 19 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; 9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Адвокат може з

Згідно правової позиції Верховного Суду викладеної у постановах від 26.11.2020 у справі №922/1948/19, від 12.08.2020 у справі №916/2598/19, від 30.07.2019 у справі №911/1394/18, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №379/1418/18 та від 23.11.2020 у справі №638/7748/18.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також, критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, п. 269). (Аналогічна правова позиція викладена у постанові вищого господарського суду України від 22.11.2017 року у справі №914/434/17).

Суд також зауважує, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами, до правової допомоги належать й консультації, роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво в судах тощо (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16).

Варто також зазначити, що згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Відповідно до ч. 6 ст. 126 ГПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З урахуванням викладеного, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі №911/471/19).

З наданого до матеріалів справи Акту приймання-передачі виконаних робіт/послуг із надання професійної правничої/правової допомоги від 16.12.2025 року вбачається, що адвокатське бюро надало, а відповідач за первісним позовом прийняв юридичні послуги, загальна вартість яких складає 200000,00 грн. Зазначений акт підписано представниками обох сторін, у вказаному акті наведено перелік та обсяги послуг, що надавались адвокатом відповідачу за первісним позовом, їх загальну вартість.

Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджуються обставини надання відповідачу за первісним позовом адвокатським бюро професійної правничої допомоги, у зв`язку з чим, зазначені витрати є витратами на професійну правничу допомогу та, відповідно, є судовими витратами в розумінні ст. 123 ГПК України.

Дослідивши додані до заяви про розподіл судових витрат документи, а також ті, що містяться в матеріалах справи, суд вважає підтвердженою належними та допустимими доказами суму судових витрат на професійну правову допомогу у розмірі 200000,00 грн., надану відповідачу за первісним позовом адвокатським бюро «Андрій Яценко».

Клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката від позивача за первісним позовом не надходило.

Щодо заперечень третьої особи стосовно розміру витрат відповідача за первісним позовом на оплату правничої допомоги адвоката суд зазначає.

Судом встановлено, що належних доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката у справі, сторонами не надано, у зв`язку з чим, суд вважає, що третьою особою не доведено у відповідності до ч. 6 ст. 126 ГПК України неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката складності справи.

При цьому, саме лише посилання на неспівмірність витрат та незгода із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви відповідача за первісним позовом про розподіл судових витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.05.2020 року у справі №910/5410/19.

Суд звертає увагу третьої особи на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 13.12.2018 у справі №816/2096/17, від 16.05.2019 у справі №823/2638/18, від 09.07.2019 у справі №923/726/18, від 26.02.2020 у справі №910/14371/18, згідно якої зазначено, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Також, судом враховано, що договором сторони погодили фіксований розмір вартості наданих послуг та, крім того, подані відповідачем за первісним позовом документи дозволяють встановити зміст, обсяг та вартість наданих послуг (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18).

Згідно ч. 5 ст. 126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 зазначено, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Тобто, «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачем відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку, викладеному у вищевказаній постанові.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 05.10.2021 року у справі №907/746/17 акцентовано увагу на тому, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, встановленого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначено також ч.ч. 6, 7, 9 ст. 129 ГПК України. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також, критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited"проти України", рішення у справі "Баришевський проти України", рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України", рішення у справі "Двойних проти України", рішення у справі "Меріт проти України").

Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст.ст. 126, 129 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18.

Судом враховано, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (аналогічна правова позиція викладена в постановах постановах Верховного Суду від 04.10.2021 у справі №640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19)

У даному випадку суд враховує наступні критерії визначення розміру витрат на правову допомогу: немайновий характер спору; категорію справи, яка віднесена; розгляд справи у загальному позовному провадженні; кількість судових засідань та присутність на них представника відповідача за первісним позовом; час та обсяг виконаних адвокатом робіт для надання правничої допомоги (підготовки відзиву на первісний позов, позицій/заперечень); розгляд спору по суті не відбувся; розгляд справи закінчився у підготовчому засіданні у зв`язку із подачею позивачем за первісним позовом заяви про залишення первісного позову без розгляду.

Викладене, на думку суду, свідчить що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу ФОП Василевського В.Я., є непропорційним до предмета спірних правовідносин, а тому, покладення на ТОВ «УКРСПЕЦПАРК» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 200000,00 грн. є надмірним.

За таких обставин, встановивши невідповідність заявлених відповідачем за зустрічним позовом витрат на професійну правничу допомогу вимогам щодо співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмету спору, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат заявника на правничу допомогу з 200000,00 грн. до 10000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 130, 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву відповідача за первісним позовом - Фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича б/н від 17.12.2025 (вх. №11123 від 17.12.2025) про ухвалення додаткового рішення (ухвали) у справі №911/1643/25 щодо розподілу судових витрат задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю УКРСПЕЦПАРК (02160, м. Київ, вул. Фанерна, буд. 4, ) на користь Фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. витрат на правничу (правову) допомогу.

3. В іншій частині відмовити.

4. Видати наказ після набрання ухвалою законної сили.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення відповідно до ч. 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту її складення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання апеляційної скарги з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Дата виготовлення повної ухвали 03.03.2026 року.

Суддя Д.Г. Заєць