ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2026 року м.Дніпро Справа № 904/1335/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. (доповідач),

судді Кощеєв І.М., Мартинюк С.В.

секретар судового засідання Солодова І.М.

За участю (найменування сторін та інших осіб, що беруть участь у справі):

Представник позивача: Степанюк Ольга Анатоліївна (поза межами суду, з використанням власних технічних засобів) - адвокат, ордер

Представник відповідача: Бобиль В.В. (в залі суду) - адвокат, довіреність

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Альянсремтрактор" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.2025 (повний текст рішення складено та підписано 27.06.2025, суддя Ліпинський О.В.) у справі № 904/1335/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Альянсремтрактор", м. Нікополь, Дніпропетровська область

до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про визнання недійсним одностороннього правочину,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Альянсремтрактор" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (надалі - Відповідач) про визнання недійсним одностороннього правочину у вигляді заяви ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" від 13.01.2025 року про зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі 347 954,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідач з порушенням принципу добросовісності і проявом його суперечливої поведінки застосував до Позивача штрафні санкцій за несвоєчасне виконання робіт по Специфікації № 2 від 12.03.2024 року до договору № 179 від 13.02.2024 року, суму яких в подальшому включив до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог. Зважаючи на те, що зустрічне зобов`язання Відповідача є спірним, Позивач звернувся до суду з вимогою про визнання недійсним одностороннього правочину.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.2025 - в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду, через систему «Електронний суд», представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Альянсремтрактор", звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду від 19.06.2025 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Стягнути з ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь ТОВ "Виробничо-комерційна компанія "Альянсремтрактор" витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, докази понесення яких будуть надані позивачем з урахуванням ч 8 ст 129 ГПК України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при розгляді та винесенні рішення суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а рішення є таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції не надав оцінки суперечливій поведінці Замовника, який під час прийняття робіт письмово зафіксував відсутність претензій до строку виконання робіт, а потім через 3 місяці нарахував штрафні санкції за порушення цього строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 853 ЦК України - саме під час прийняття робіт Замовник повинен був заявити про наявність відступів від умов договору.

Але, в будь-якому випадку, Замовник мав повне право не заявляти про відсутність будь-яких претензій по об`єму, якості та строкам виконаних робіт (наданих послуг) згідно Акту наданих послуг № 52 від 27.08.2024.

Судом першої інстанції не було надано оцінки тій обставині, що акти виконаних робіт є двосторонніми документами і жодна із сторін, в т.ч. Замовник, не був позбавлений можливості підписати цей Акт із зауваженнями, запереченнями або взагалі відмовитись від його підписання.

Оскільки Замовник підписав акт саме у визначеній редакції без жодних зауважень, це свідчить про те, що на момент його підписання текст цього документу відображав його дійсне волевиявлення.

В Акті наданих послуг № 52 від 27.08.2024, який скріплений печатками та підписаний без заперечень повноважними представниками сторін, прямо зазначено, що Замовник, а саме ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" не має претензій по об`єму, якості та строкам виконаних робіт (наданих послуг).

Той факт, що в подальшому Замовник вирішив в односторонньому порядку відмовитись від попередніх запевнень (що були зроблені ним в Акті) та кардинально змінив свій підхід до оцінки строків виконання робіт є очевидним проявом його суперечливої поведінки та недобросовісності по відношенню до Виконавця робіт.

Більше того, не маючи для цього жодних об`єктивних підстав, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що форма Акту була типовою для оформлення взаємовідносин між сторонами і саме тому суд фактично вирішив, що Замовник «не мав на увазі те, що підписував» коли заявляв про відсутність претензій до строку виконаних робіт (наданих послуг).

Хибність вказаних висновків суду першої інстанції полягає в тому, що під час підписання Договору № 179 від 13.02.2024 сторони взагалі не затверджували жодної типової форми Акту наданих послуг по цьому Договору.

Крім того, така форма Акту також не визначена законодавчо для такого виду робіт, тому не була регламентована жодним нормативним актом саме в такій редакції.

Таким чином, у суду першої інстанції не було жодних підстав для того, щоб вважати Акт наданих послуг № 52 від 27.08.2024 помилково підписаним зі сторони Замовника і що Замовник насправді не мав на увазі те, під чим підписувались (!?) його уповноважені представники.

Адже зі сторони Замовника Акт наданих послуг № 52 від 27.08.2024 був підписаний 2-ма уповноваженими представниками ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг": директором ТО та менеджером відділу контролінгу, що підтверджує відсутність будь - якої помилки (описки) в діях Замовника.

Крім того, судом не було враховано, що в подальшому від Замовника також не надходило жодних повідомлень чи листів з приводу необхідності внесення змін (поправок) до Акту наданих послуг № 52 від 27.08.2024 внаслідок його «помилковості» або інших недоліків щодо волевиявлення сторони.

Враховуючи вказане, дії Замовника по обрахунку неустойки та направленню Підряднику Претензії № 14-со-и-096-24 від 14.11.2024 про сплату штрафних санкцій в розмірі 347 954,40 грн. та подальше направлення Заяви від 13.01.2025 про зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі 347 954,40 грн. є очевидним порушенням принципу добросовісності і проявом його суперечливої поведінки, яка не відповідає його попереднім твердженням (які були засвідчені ним в Акті наданих послуг № 52 від 27.08.2024)

Більше того, суд першої інстанції не надав значення тій обставині, що ключовою причиною, чому сторони дійшли згоди про підписання Акту № 52 від 27.08.2024 саме у визначеній нетиповій редакції, було те, що сам Замовник порушував строки розрахунку за виконані Підрядником ремонтні роботи по попередньому Акту наданих послуг № 27 від 30.04.2024, що суттєво обмежило (вплинуло) на можливість Підрядника закінчити роботи вчасно згідно Специфікації № 2 від 12.03.2024.

Зокрема, під час розгляду справи у суді першої інстанції самим Відповідачем не заперечувався той факт, що на виконання Договору № 179 від 13.02.2024 та іншої Специфікації № 1 від 13.02.2024 (завірена копія додана до матеріалів справи) сторони підписали Акт наданих послуг № 27 від 30.04.2024 (завірена копія додана до матеріалів справи), вартістю 780 000, 00 грн. (з ПДВ).

Враховуючи положення Специфікації № 1 від 13.02.2024 та п. 5.1. Договору № 179 від 13.02.2024, Замовник повинен був оплатити виконані роботи протягом 30 календарних днів починаючи з дня оформлення сторонами Акту виконаних робіт, тобто до 30 травня 2024р.

Натомість, Замовник самовільно затягнув повний розрахунок за виконані роботи згідно Акту наданих послуг № 27 від 30.04.2024 на 4 місяці (!) та здійснював оплати наступними платежами: 04.06.2024 = 273 000,00 грн.; 02.07.2024 = 178 000,00 грн.; 02.08.2024 = 98 700,00 грн.; 02.09.2024 = 230 300,00 грн.

Вказане підтверджується Випискою із банківського рахунку ТОВ "ВКК "Альянсремтрактор" (завірена копія додана до матеріалів справи) та не заперечувалось Відповідачем.

Зокрема, Замовник остаточно розрахувався із Підрядником за виконані роботи по Акту наданих послуг № 27 від 30.04.2024 (у розмірі 230 300,00 грн.) лише 02.09.2024 (тобто вже після підписання Акту № 52 від 27.08.2024), хоча повна оплата виконаних робіт повинна була надійти Підряднику до 30 травня 2024 р.

Виконання Підрядником своїх зобов`язань за договором (навіть у випадку невиконання зобов`язань Замовником щодо розрахунку за вже виконані роботи) не може свідчити, що він погодився з простроченням такої оплати Замовником або що це прострочення не мало впливу на діяльність Підрядника.

Продовження виконання робіт при наявності поточної заборгованості зі сторони Замовника не є вчиненням конклюдентних дій, які призвели до фактичної зміни умов договору, зокрема щодо порядку розрахунків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 911/105/18 від 20.12.2018.

Той факт, що ТОВ "ВКК "Альянсремтрактор" не писало окремих листів (скарг) з приводу того, що порушення строку оплати за попередні роботи призводить до порушення строку виконання робіт по Специфікації № 2 від 12.03.2024 р., не скасовує того факту, що Замовник був добре обізнаний про наявність прострочки платежу з його сторони і, враховуючи звичайну ділову практику, не міг не усвідомлювати, що це негативно відображатиметься на фінансовому становищі Підрядника.

Враховуючи все вищевикладене, скаржник вважає, що зміст Заяви від 13.01.2025 про зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі 347 954,40 грн. суперечить пункт 6 статті 3 ЦК України, оскільки є наслідком порушення принципу добросовісності і проявом суперечливої поведінки Замовника, яка не відповідає його попереднім твердженням (які були засвідчені ним в Акті наданих послуг № 52 від 27.08.2024 р.)

Також скаржник заявляє про попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, які Позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції; у відповідності до ч. 8 ст. 129 ГПК - докази понесення судових витрат будуть надані протягом 5 днів з дати ухвалення рішення по справі судом апеляційної інстанції.

Згідно до протоколу автоматизованогорозподілу судової справи між суддями від 16.07.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.07.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/1335/25. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 904/1335/25.

23.07.2025 матеріали даної справи надійшли до ЦАГС.

Ухвалою суду від 11.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Альянсремтрактор" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.2025 у справі № 904/1335/25. Розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 28.01.2026 о 10 год. 40.

20.08.2025 від Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" до ЦАГС надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про те, що 13.02.2024 року між ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» як Замовником (Товариство) та ТОВ «Виробничо-комерційна компанія «Альянсремтрактор»» як Підрядником (Контрагент) було укладено договір №179 (надалі - Договір ).

12.03.24р між сторонами була укладена до Договору специфікація №2 , відповідно до якої в ремонт передавався автокран КРАЗ 9195 АТ державний номер НОМЕР_1 . Термін виконання робіт -70 робочих днів з моменту отримання обладнання в ремонт.

22.03.24 року підряднику було передано в ремонт автокран (саме з цієї дати почався перебіг строку ремонту, який закінчився 28.06.24р). Обладнання з ремонту було повернуто 27.08.24р, тобто з прострочкою (що не заперечується Позивачем ні в суді першої інстанції ні в апеляційній скарзі) .

Посилання Позивача на прострочку оплати Відповідачем вартості попередніх робіт, як на підставу, що призвела до прострочки виконання є надуманим. Позивач не звертався до Відповідача з повідомленням, щодо неможливості виконати роботи до моменту погашення заборгованості за попередні роботи, також не було пропозицій з боку Позивача о необхідності продовжити терміни виконання робіт.

Згідно п.11.26 Договору Контрагент зобов`язується повідомляти Товариство про настання обставин, що унеможливлює своєчасне виконання своїх зобов`язань по Договору. Таке повідомлення повинно бути направлено Контрагентом Товариству негайно, але в будь-якому випадку у строк, що не перевищує 3 доби з моменту коли Контрагент дізнався або мав дізнатися про такі обставини. Якщо таке повідомлення не було чи було невчасне направлено, то Контрагент втрачає в майбутньому право посилатися на обґрунтованість пропуску строку через неможливість їх дотримання внаслідок дії певної обставини.

Щодо помилкового підписання Відповідачем акту наданих послуг від 27.08.24р за № 52 без заперечень, щодо строків виконання робіт, то даний факт не спростовує саму обставину неналежного виконання Контрагентом зобов`язань. Позивач зазначає в скарзі про принцип добросовісності, при цьому Відповідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п.6.2 договору у випадку порушення Підрядником строків виконання взятих на себе зобов`язань за договором з нього стягується на користь Замовника неустойка у розмірі 0,1% від загальної вартості зобов`язань Контрагента (від загальної суми по договору) за кожний день прострочення.

Щодо проведеного взаємозаліку.

Сума з зарахуванням з якої не погоджується позивач є штрафною санкцією , яка виникла внаслідок несвоєчасного виконання Позивачем робіт. Тобто вона є обґрунтованою та нарахованою Відповідачем відповідно до умов Договору.

Також відповідач заявляє попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, який складається із запланованих витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. (докази понесення витрат на правничу допомогу будуть додатково надані суду)

Просить апеляційну скаргу Позивача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.2025 по справі 904/1335/25 без змін.

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2026 (у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Дарміна М.О.) у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Мартинюк С.В.

У судовому засіданні 28.01.2026 проголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини постанови) по справі.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.02.2024 року між Позивачем (Підрядником) та Відповідачем (Замовником) укладено Договір № 179 (надалі - Договір). (а.с. 10-24 т 1)

Згідно п. 1.1. Договору Замовник доручає, а Підрядник зобов`язується виконувати ремонтні роботи/або відновлювальні роботи Обладнання, що належить Замовнику (назва обладнання, характер робіт, вартості робіт по кожній окремій позиції зазначається у відповідній (них) Специфікації (ціях): в кількості та в обсягах, що вказані у додатках до відповідної Специфікації до даного Договору.

Відповідно до п. 1.3. Договору Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу на умовах даного Договору.

Відповідно до Специфікації № 2 від 12.03.2024 року в ремонт передано автокран КРАЗ державний номер НОМЕР_1 . Сторони погодили строк виконання робіт з ремонту техніки, протягом 70 робочих днів з моменту отримання обладнання в ремонт, оплата - по факту виконаних робіт протягом 20 календарних днів. (а.с. 25 на звороті т 1)

Погоджена в Специфікації № 2 техніка передана в ремонт Позивачу за актом приймання-передачі від 22.03.2024 року. Отже, з урахуванням визначеного сторонами строку виконання робіт, Позивач мав їх закінчити 28.06.2024 року.

Як свідчать матеріали справи, техніка повернута Позивачем з ремонту за актом надання послуг № 52, який підписано з боку Відповідача 29.08.2024 року. (а.с. 29 т 1)

14.11.2024 Відповідачем направлено претензію, відповідно до якої за несвоєчасне виконання робіт за Специфікацією № 2 від 12.03.2024 року вимагав сплату неустойки в розмірі 0,1% від загальної вартості зобов`язань Позивача за договором (п. 6.2) починаючи з 29.06.2024 по 27.08.2024 на загальну суму 347 954,40 грн. (а.с. 30 т 1)

У відповіді на претензію Позивач зазначив, що нарахування штрафних санкцій має відбуватися виключно з урахуванням суми вартості робіт за відповідною Специфікацією, а не від загальної суми договору. Крім того, Позивач зазначав, що несвоєчасне проведення оплати вартості фактично виконаних робіт за попередньою Специфікацією унеможливило своєчасне виконання робіт за Специфікацією № 2 від 12.03.2024 року. Додатково, Позивач вказав на те, що Акт наданих послуг № 52, підписаний обома сторонами із зазначенням відсутності претензій строкам виконаних робіт (наданих послуг), а тому підстави для нарахування штрафних санкцій у Відповідача відсутні. (а.с. 31-32 т 1)

В подальшому, 13.01.2025 Відповідач направив Позивачу заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, за змістом якої повідомив про припинення вимоги ТОВ "Виробничо-комерційна компанія "Альянсремтрактор" до ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" за договором № 179 від 13.02.2024 на суму 347 954,40 грн. відповідно до рахунку № 60 від 16.09.2024 (частково), шляхом їх зарахування вимогами ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" до ТОВ "Виробничо-комерційна компанія "Альянсремтрактор" про сплату неустойки по договору № 179 від 13.02.2024 відповідно до претензії № 14-со-u-096-24 від 14.11.2024 року на суму 347 954,40 грн. (а.с. 34 т 1)

Позивач у відповідь надіслав листа № 20 від 28.01.2025, в якому повідомив про відсутність законних підстав для зарахування зустрічних однорідних, оскільки, нарахована Відповідачем сума неустойки є спірною. (а.с. 35 т 1)

Таким чином, зважаючи на відсутність, на думку Позивача, підстав для нарахування штрафних санкцій та відповідно зарахування зустрічних однорідних вимог, останній звернувся до суду з позовом про визнання зазначеного одностороннього правочину недійсним.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виснував наступне.

Відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином, який здійснюється шляхом подання заяви однією зі сторін та не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зарахування є можливим за наявності передбачених законом умов, а саме: - зустрічності вимог; - їх однорідності; - настання строку виконання; - відсутності заборон, визначених статтею 602 ЦК України; - безспірності вимог щодо змісту, умов виконання та розміру.

При цьому сама незгода сторони із зарахуванням або факт звернення до суду не свідчить про спірність вимог.

Суд встановив, що Відповідач заявив до зарахування штрафні санкції за порушення строків виконання робіт. Позивач не надав належних доказів: відсутності прострочення виконання робіт; обґрунтованості причин такого прострочення; звернення до Відповідача щодо перешкод у виконанні зобов`язань.

Нарахування неустойки відповідало умовам договору, а розрахунок штрафних санкцій суд визнав правильним.

Також, суд дійшов висновку, що підписання актів із застереженням про відсутність претензій щодо строків: є типовою формою документообігу між сторонами; не спростовує факту порушення строків виконання; не підтверджує недобросовісної поведінки Відповідача.

Оскільки вимоги, заявлені до зарахування, були обґрунтованими, підтвердженими доказами та відповідали умовам договору і закону, суд дійшов висновку, що односторонній правочин про зарахування проведено з дотриманням вимог законодавства; підстав для визнання його недійсним не встановлено.

Колегія суддів погоджується з даним висновком з огляду на наступне.

За своєю правовою природою припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги, є одностороннім правочином, який оформляється заявою однієї зі сторін, згідно вимог ст. 601 ЦК України.

У разі якщо угода про зарахування зустрічних однорідних вимог суперечить вимогам чинного законодавства та інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, така сторона має право звернутись за захистом своїх охоронюваних законом прав з позовом до суду про визнання її недійсною, з урахування ст. 16 ЦК України.

Згідно з ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однією сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними, тобто вони повинні бути однорідними у розумінні їх матеріального змісту, тобто мати однорідний предмет; 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.

Отже, зарахування можливе при наявності таких умов: зустрічність вимог, тобто сторони беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов`язанні є боржником в іншому зобов`язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі), строк виконання яких настав.

Разом з тим, ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. За відсутності безспірності вимог відповідний спір має бути вирішений у судовому порядку з дотриманням вимог процесуального закону.

При цьому сам факт звернення Позивача до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням боржника до неї.

Безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

За дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.

Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевірятися судом при вирішенні спору про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції правильно визначив правову природу спірних правовідносин та обґрунтовано виходив із того, що припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином, який здійснюється шляхом направлення відповідної заяви однією зі сторін відповідно до вимог статті 601 Цивільного кодексу України. Такий правочин не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вірним є і висновок місцевого господарського суду про те, що сама по собі незгода сторони із проведеним зарахуванням або факт звернення до суду не свідчить про спірність вимог, які підлягають зарахуванню, оскільки спірність заборгованості визначається не суб`єктивним ставленням боржника до неї, а наявністю об`єктивного спору щодо змісту, умов виконання чи розміру відповідного зобов`язання.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що для правомірності зарахування необхідною є наявність зустрічності, однорідності вимог, настання строку їх виконання, а також відсутність заборон, передбачених законом. При цьому вимоги, які зараховуються, мають бути безспірними, тобто такими, щодо яких відсутній обґрунтований спір між сторонами.

Дослідивши надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що зустрічні вимоги відповідача у вигляді штрафних санкцій за порушення строків виконання робіт ґрунтуються на умовах договору та підтверджені належними доказами. Позивач не надав доказів належного та своєчасного виконання робіт, а також не підтвердив обставини, які б свідчили про неможливість їх своєчасного виконання з причин, залежних від відповідача, зокрема відсутні докази звернення до відповідача з повідомленням про наявність перешкод у виконанні зобов`язань.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що підписання сторонами актів виконаних робіт із зазначенням про відсутність претензій щодо строків виконання не спростовує факту допущеного прострочення, оскільки така умова є типовою формою документального оформлення відносин між сторонами та не виключає можливості застосування відповідальності за порушення строків виконання зобов`язань.

Перевіривши розрахунок неустойки, здійснений відповідачем відповідно до умов договору, суд першої інстанції обґрунтовано визнав його правильним, а доводи позивача щодо неправомірності нарахування штрафних санкцій безпідставними.

До того ж, колегія суддів враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19, відповідно до якої безспірність вимог, що зараховуються, означає відсутність між сторонами спору щодо їх змісту, умов виконання та розміру, а сама незгода сторони із зарахуванням не є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Сума, зарахована Відповідачем, є штрафною санкцією, що виникла у зв`язку з несвоєчасним виконанням Позивачем робіт, нарахована відповідно до умов Договору, є обґрунтованою та відповідає вимогам чинного законодавства. Тому підстав для визнання одностороннього правочину щодо зарахування недійсним не встановлено.

З урахуванням установлених обставин справи, оцінки доводів сторін та досліджених доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсним одностороннього правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки такі вимоги відповідача є доведеними, безспірними та відповідають умовам договору і вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів відхиляє доводи Позивача/скаржника з огляду на таке.

Посилання Позивача на прострочення оплати Відповідачем попередніх робіт як на обставину, що спричинила порушення строків виконання, є необґрунтованими. Матеріали справи не містять доказів того, що Позивач звертався до Відповідача з повідомленням про неможливість своєчасного виконання робіт до моменту погашення заборгованості або з пропозиціями щодо продовження строків їх виконання.

Відповідно до пункту 11.26 Договору Контрагент зобов`язаний негайно, але не пізніше трьох діб з моменту, коли він дізнався або мав дізнатися про обставини, що унеможливлюють своєчасне виконання зобов`язань, письмово повідомити про це Товариство. Ненадання або несвоєчасне надання такого повідомлення позбавляє Контрагента права в подальшому посилатися на відповідні обставини як на підставу пропуску строків. Позивач вимог зазначеного пункту Договору не дотримався.

Доводи щодо помилкового підписання Відповідачем акта наданих послуг від 27.08.2024 № 52 без зауважень щодо строків виконання не спростовують факту неналежного виконання Позивачем своїх зобов`язань. Сам по собі запис у акті про відсутність претензій не виключає можливості встановлення порушення строків виконання робіт.

Відповідно до статей 526, 610 та 611 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином, а у разі його порушення настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно з пунктом 6.2 Договору у випадку порушення строків виконання робіт Підрядник зобов`язаний сплатити Замовнику неустойку у розмірі 0,1 % від загальної вартості зобов`язань за кожний день прострочення.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 129, 269, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Альянсремтрактор" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.2025 у справі № 904/1335/25 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.2025 у справі № 904/1335/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку та випадках, передбачених ст. 287 ГПК України.

Повна постанова підписана суддями Чус О.В., Мартинюк С.В. 23.02.2026, суддею Кощеєв І.М., у зв`язку з перебуванням на лікарняному, _____________.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя С.В. Мартинюк