ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

04.03.2026 Справа № 917/262/26

Суддя Семчук О.С., розглянувши заяву про забезпечення позову по справі

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю ""АГРОЛОГІСТИК-М", вул. Цибулька, 9, м. Новий Буг, Баштанський район, Миколаївська область, 55601

до Державного підприємства " Дослідне господарство "Степне" Інституту свинарства і агропромислового виробництва національної Академії Аграрних Наук України", вул. Центральна, 18, с. Степне, Полтавський район, Полтавська область, 38744

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОЛОГІСТИК-М" звернулось до суду з позовом до Державного підприємства "Дослідне господарство "Степне" Інституту свинарства і агропромислового виробництва національної Академії Аграрних Наук України" про стягнення заборгованості за Договором про надання транспортних послуг № 05/04-24 від 05.04.2024, а саме: 203 790,69 грн основної заборгованості, 2 236,83 грн 3% річних, 2 903,76 грн інфляційних втрат, 136 073,91 грн пені.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 917/262/26 розподілено судді Семчук О.С.

Ухвалою суду від 26.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визнано справу № 917/262/26 малозначною та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

02.03.2026 до суду надійшла заява про забезпечення позову з вимогою накласти арешт на грошовi кошти, якi знаходяться на всiх рахунках у всiх банкiвських або iнших фiнансово-кредитних установах, що належать Державному підприємству "Дослідне господарство "Степне" Інституту свинарства і агропромислового виробництва національної Академії Аграрних Наук України", в межах суми 345 005,19 грн (триста сорок п`ять тисяч п`ять гривень дев`ятнадцять копійок).

Обґрунтовуючи подану заяву позивач вказує наступне.

Позивачем заявлено до відповідача ще три позови про стягнення заборгованості, оскільки в добровільному порядку боржник не виконує свої зобов`язання, хоча і визнає їх (справи 917/261/26, 917/215/26, 917/227/26, що знаходяться в провадженні суду).

Державне підприємство "Дослідне господарство "Степне" Інституту свинарства і агропромислового виробництва Національної Академії Аграрних Наук України" перебуває в процедурі припинення шляхом реорганізації в товариство з обмеженою відповідальністю, про що свідчить внесений 05.12.2025 запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

На думку заявника, за наслідком реорганізації можливий перерозподіл активів на підставі передавального акту, у період реорганізації здійснюватиметься інвентаризація майна, формування передавального акту та передача активів новоствореному суб`єкту господарювання, за відсутності забезпечувальних заходів Відповідач має можливість відчужити або обтяжити майно що може істотно зменшити ліквідну масу для примусового виконання рішення.

Вiдомості про включення вимог позивача до передавального акту відсутні.

Остання оплата за договором поставки була здiйснена вiдповiдачем ще у жовтнi 2025 року, пiсля чого вiдповiдач перестав реагувати на будь-якi звернення та претензії стосовно виконання своїх зобов`язань.

За правилами частин 1, 3 - 4 статті 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Дослідивши подану заяву суд не вбачає необхідності для повідомлення учасників справи, та для виклику особи, яка подала заяву про забезпечення позову, також не вбачає наявності виняткового випадку для призначення розгляду даної заяви у судовому засіданні з викликом сторін.

Оцінюючи наведені заявником обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення щодо можливого ускладнення виконання рішення суду у разі задоволення позову без вжиття заходів забезпечення.

Відповідно статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Пунктом 1 частини 1 статті 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно із частинами 3, 4 статті 137 ГПК України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до статті 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до статті 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 ГПК України).

Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1, 2 статті 86 ГПК України встановлено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Співмірність передбачає врахування господарським судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача з тим, щоб забезпечити позивачеві реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача, в разі задоволення позову, та виконання ухваленого судового рішення.

Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Частиною 1 статті 104 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Суд погоджується з доводами заявника, що внаслідок реорганізації відповідача можливий перерозподіл активів на підставі передавального акту, інвентаризація майна, формування передавального акту та передача активів новоствореному суб`єкту господарювання, а відтак за відсутності забезпечувальних заходів може ускладнитись чи унеможливитись виконання судового рішення у випадку задоволення позову.

Предметом позову у даній справі є вимога майнового характеру про стягнення з відповідача 203 790,69 грн основної заборгованості, 2 236,83 грн 3% річних, 2 903,76 грн інфляційних втрат, 136 073,91 грн пені.

Оскільки виконання в майбутньому судового рішення у справі за позовом позивача про стягнення 345 005,19 грн у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів, на думку суду, застосування заходу забезпечення позову про накладення арешту на грошові кошти в межах ціни позову безпосередньо пов`язане із предметом позову.

Враховуючи те, що предметом позову є стягнення грошових коштів, саме накладення арешту на грошові кошти відповідача є найбільш ефективним заходом забезпечення, який прямо кореспондує із заявленими вимогами та спрямований на гарантування реального виконання можливого рішення суду.

Адекватність такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах майнової вимоги полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Суд також враховує, що арешт накладається виключно в межах суми позовних вимог, не передбачає блокування усієї господарської діяльності відповідача та має тимчасовий характер, що свідчить про співмірність обраного заходу забезпечення позову.

Таким чином, суд вважає, що заходи забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти відповідача, відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог.

Підстав для застосування зустрічного забезпечення суд не вбачає, оскільки заявлений захід забезпечення позову є співмірним позовним вимогам та не спричиняє істотного втручання у господарську діяльність відповідача.

Суд бере до уваги ту обставину, що запис про припинення відповідача в результаті його реорганізації внесений в Державний реєстр 05.12.2025, можливість відповідача розпорядитися наявними на його рахунках грошовими коштами утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

З огляду на викладені в заяві обставини, враховуючи предмет позову у справі, суд вважає, що заява про вжиття заходів забезпечення позову про накладення арешту на грошові кошти підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 233 - 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ""АГРОЛОГІСТИК-М" про забезпечення позову задовольнити.

2. Накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на всіх рахунках у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, що належать Державному підприємству "Дослідне господарство "Степне" Інституту свинарства і агропромислового виробництва Національної Академії Аграрних Наук України" (вул. Центральна 18, с.Степне, Полтавський район, Полтавська область, 38744, ) в межах суми 345 005,19 грн.

3. Ухвала про вжиття заходів забезпечення позову набирає законної сили з 04.03.2026, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 05.03.2029.

4. Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю ""АГРОЛОГІСТИК-М", вул. Цибулька, 9, м. Новий Буг, Баштанський район, Миколаївська область, 55601

5. Боржник: Державне підприємство "Дослідне господарство "Степне" Інституту свинарства і агропромислового виробництва національної Академії Аграрних Наук України", вул. Центральна, 18, с. Степне, Полтавський район, Полтавська область, 38744

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (04.03.2026) та може бути оскаржена протягом десяти днів. в порядку передбаченому ст. 257 ГПК України.

Суддя Олена СЕМЧУК