РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.03.2026Справа № 910/15638/25

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА КОМПАНІЯ "ВАНАГРО" (08136, Київська обл., Бучанський р-н, село Крюківщина, вул.Заміська, будинок 2, квартира 24) до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОЛОКАЦІЯ" (03127, місто Київ, пр. Голосіївський, будинок 93) про стягнення коштів у розмірі 10 000,00 грн,

без повідомлення (виклику) сторін,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.12.2025 в системі «Електронний суд» представником Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА КОМПАНІЯ "ВАНАГРО" сформовано позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОЛОКАЦІЯ" про стягнення 10 000,00 грн. та 16.12.2025 передана судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2025 позовну заяву залишено без руху.

Позивачем у строк встановлений ухвалою суду від 23.12.2025, подано заяву про усунення недоліків, з доданими до неї документами.

Ухвалою суду від 01.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 01.01.2026 була доставлена зокрема відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю "АГРОЛОКАЦІЯ" в його електронний кабінет 01.01.26 о 16:11 год., що підтверджується повідомленням про доставку електронного листа.

Відповідно до частини другої ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічні положення містяться у частині дев`ятій ст. 165 ГПК України.

Частиною першою ст. 252 ГПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно частини восьмої ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Частинами першою та другою ст. 161 ГПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

З огляду на вказані приписи ГПК України, оскільки відповідачі не скористалися своїм правом на подання відзиву відповідно до частини першої ст. 251 ГПК України, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до приписів частини дев`ятої ст. 165 ГПК України та частини другої ст. 178 ГПК України.

Частиною четвертою ст. 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА КОМПАНІЯ "ВАНАГРО" (надалі - Позивач або Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОЛОКАЦІЯ" (надалі - Відповідач або Покупець) було укладено Договір поставки у спрощений спосіб шляхом виставлення відповідачу рахунку на оплату №840 від 12.08.2025 та фактичної поставки товару за видатковою накладною № №594 від 15.08.2025 на суму 23 345,00 грн.

За твердженням позивача останній виконав свої зобов`язання у повному обсязі, товар був поставлений та отриманий відповідачем 13.08.2025, що підтверджується експрес накладною №1517.

У той же час як вказує Позивач, Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОЛОКАЦІЯ" було здійснено частково оплату за поставлений товар у сумі 13345,00 грн., що підтверджується копіями платіжних інструкцій: №410 від 19.08.2025 року на суму 8345,00 грн, призначення платежу: «Згідно рахунку 840 від 12.08.2025 у сумі 6954,17 грн., ПДВ-20% 1390,83 грн»; №811 від 28.10.2025 року на суму 2000,00 грн, призначення платежу: «Згідно видаткової накладної 594 від 15.08.2025 у сумі 1666,67 грн., ПДВ-20% 333,33 грн»; №873 від 10.11.2025 року на суму 3000,00 грн, призначення платежу: «Згідно видаткової накладної 594 від 15.08.2025 у сумі 2500,00 грн., ПДВ-20% 500,00 грн».

За вих. №07-10/2025-1 від 07.10.2025 позивачем було надіслано на адресу відповідача рекомендованим листом про вручення з описом вкладення претензію №1 на суму 15 000,00 грн.

За вих. №27-10/2025-2 від 25.10.2025 позивачем було надіслано на адресу електронної пошти відповідача претензію №2 на суму 15 000,00 грн.

28.10.2025р. між ТОВ «ТК «ВАНАГРО» (Постачальник) та ТОВ "АГРОЛОКАЦІЯ" (Покупець), в електронній формі, було укладено наступний графік погашення заборгованості:

Дата платежу 28.10.2025 залишок сплати 15 000, 00 сума платежу 2 000,00 залишок до сплати після платежу 13 000, 00 грн;

Дата платежу 06.11.2025 залишок сплати 13 000,00 сума платежу 3 000,00 залишок до сплати після платежу 10 000, 00 грн;

Дата платежу 13.11.2025 залишок сплати 10 000,00 сума платежу 5 000,00 залишок до сплати після платежу 5 000,00 грн;

Дата платежу 20.11.2025 залишок сплати 5 000,00 сума платежу 5 000,00 залишок до сплати після платежу 0 грн.

Як вказує позивач згідно вище зазначеного графіку Покупцем здійснено два платежі, а саме:

Платіж № 811 від 28.10.2025р. на суму 2 000 (дві тисячі) гривень 00 коп та платіж № 873 від 10.11.2025р. на суму 3 000 (три тисячі) гривень 00 коп.

Оскільки відповідачем у кінцеву дату сплати заборгованості відповідно до графіку погашення заборгованості, а саме 20 листопада 2025р. заборгованість оплачено не було, позивач звернувся до відповідача з претензією за вих. №25-12/2025-3 від 25.12.2025 про сплату 10 000,00 грн. Вищеозначена претензія була надіслана на адресу відповідача рекомендованим листом про вручення з описом вкладення.

Враховуючи, що відповідачем не сплачено заборгованість у розмірі 10000,00 грн, останнє стало підставою для звернення позивачем до суду з означеною позовною заявою.

Відповідач не заперечив та не спростував обставин викладених в позовній заяві.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст.641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА КОМПАНІЯ "ВАНАГРО" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОЛОКАЦІЯ" було укладено Договір поставки у спрощений спосіб.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України).

Тобто, з наведеного полягає, що чинним законодавством України визначено істотні умови договору поставки, такі як і істотні умови договору купівлі-продажу, до яких віднесено, зокрема, предмет та ціну.

У видатковій накладній №594 від 15.08.2025 на суму 23 345,00 грн. визначено: асортимент, вартість, кількість та ціну товару. Поміж тим означена видаткова накладна підписана лише збоку позивача.

Суд зазначає, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Крім того, відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

У підтвердження поставки товару позивачем долучено експрес накладну №1517 від 12.08.2025 про отримання відповідачем товару 13.08.2025.

Окрім того в матеріалах справи міститься претензія №1 яку було надіслано на адресу відповідача з додатками, а саме: рахунок №840 від 12.08.2025, експрес накладна №1517 від 12.08.2025; податкова накладна від 15.08.2025 №45 та акт звірки за період з 01.01.2025 по 07.10.2025.

З огляду на те, що в матеріалах справи міститься підписаний з боку сторін графік погашення заборгованості, докази часткових оплат у яких міститься призначення платежу з посиланням на спірну видаткову накладну та на рахунок, суд вважає, що позивачем доведено поставку товару та отримання його відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За вих. №07-10/2025-1 від 07.10.2025 позивачем було надіслано на адресу відповідача рекомендованим листом про вручення з описом вкладення претензію №1 на суму 15 000,00 грн.

За вих. №27-10/2025-2 від 25.10.2025 позивачем було надіслано на адресу електронної пошти відповідача претензію №2 на суму 15 000,00 грн.

28.10.2025р. між ТОВ «ТК «ВАНАГРО» (Постачальник) та ТОВ "АГРОЛОКАЦІЯ" (Покупець), в електронній формі, було укладено графік погашення заборгованості за яким кінцева дата сплати заборгованості є 20 листопада 2025р.

Оскільки відповідачем у кінцеву дату сплати заборгованості відповідно до графіку погашення заборгованості, а саме 20 листопада 2025р. заборгованість оплачено не було, позивач звернувся до відповідача з претензією за вих. №25-12/2025-3 від 25.12.2025 про сплату 10 000,00 грн.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Оскільки позивач свій обов`язок щодо передачі відповідачу товару виконав, загальна вартість якого з урахуванням часткових оплат склала 10 000,00 грн, а у відповідача настав строк з оплати вартості отриманого товару, вимога позивача, щодо оплати вартості поставленого проте неоплаченого товару у розмірі 10 000,00 грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у розмірі 8616,51 грн.

Витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Так як позивачем було подано позовну заяву у даній справі в електронній формі, розмір судового збору, що підлягає сплаті, підлягає пониженню на коефіцієнт 0,8 та становить 2422,40 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн (відповідно до платіжної інструкції №4376 від 12.12.2025), тобто внесено судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом, у зв`язку з чим на користь позивача підлягає поверненню судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Поміж тим в матеріалах справи відсутнє клопотання позивача про повернення надмірно сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОЛОКАЦІЯ" (03127, місто Київ, пр. Голосіївський, будинок 93, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА КОМПАНІЯ "ВАНАГРО" (08136, Київська обл., Бучанський р-н, село Крюківщина, вул.Заміська, будинок 2, квартира 24, ) заборгованість у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 20.03.2026.

Суддя Владислав ДЕМИДОВ