Господарський суд міста Києва у складі судді Капцової Т.П., розглянувши
заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія Карпат»
про ухвалення додаткового рішення
про стягнення 4 030 756,65 грн
Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергія Карпат» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства «Гарантований покупець» про стягнення 4 030 756,65 грн, з яких 2 909 702,84 грн заборгованості, 260 462,36 грн 3% річних та 860 591,45 грн інфляційних втрат.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2026 позов було задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 2 909 702,84 грн, 3% річних в розмірі 260 452,05 грн, інфляційні втрати в розмірі 860 591,44 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 48 368,96 грн.

05.03.2026 від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 153,78 грн.

05.03.2026 від відповідача надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, у яких відповідач просить відмовити в задоволенні заяви, а якщо суд дійде висновку про її задоволення - зменшити розмір витрат до 1 000,00 грн.

Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення в цій справі, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 3 частини 1, частини 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами 1, 3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У позовній заяві, на виконання вимог процесуального закону, позивач зазначив у попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, що він очікує понести у зв`язку з розглядом справи витрати на правову допомогу в розмірі 20 153,78 грн.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, така заява залишається без розгляду.

При цьому процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22.

16.02.2026 від позивача надійшла заява, у якій він повідомив про намір подати докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

Враховуючи вищенаведене, оскільки при ухваленні судового рішення в цій справі судом не було вирішено питання про всі судові витрати, понесені сторонами у зв`язку з розглядом цієї справи, наявні правові підстави для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Натомість у частині 5 наведеної статті визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Так, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку (дії/бездіяльність) обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано належним чином засвідчені копії договору про надання правничої допомоги № 01/08-2024-ЕК від 01.08.2024, укладеного між позивачем, як клієнтом, та Адвокатським об`єднанням «Пріоритет» (далі - Договір), додаткової угоди № 4 від 10.09.2025 до Договору, акту про надання послуг від 03.03.2026 на суму 20 153,78 грн та опису наданих послуг від 03.03.2026.

Згідно з пунктом 1.1 Договору адвокатське об`єднання зобов`язується здійснити захист, представництво та інші, передбачені цим Договором, види правової допомоги клієнту, на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору.

За умовами пунктів 4.1, 4.4 Договору за надання правової допомоги за цим Договором, клієнт зобов`язується сплачувати адвокатському об`єднанню гонорар, який встановлюється адвокатським об`єднанням за домовленістю з клієнтом і з урахуванням складності справи та витраченого часу, і вказується в рахунках на оплату. Гонорар може бути у вигляді фіксованої суми, або погодинної оплати та сплачується виключно за фактично надані послуги відповідно до письмового рахунку адвокатського об`єднання, направленого на адресу клієнта, протягом двох банківських днів з моменту отримання клієнтом рахунку. За результатами надання правової допомоги складається акт про надання правової допомоги, який підписується сторонами. В акті вказується обсяг наданої адвокатським об`єднанням правової допомоги та її вартість.

За змістом пункту 1.1 додаткової угоди № 4 від 10.09.2025 до Договору адвокатське об`єднання зобов`язалося надати клієнту правничу допомогу в ході здійснення позовної роботи щодо стягнення на користь клієнта з Державного підприємства «Гарантований покупець» суми основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 4 030 756,65 грн за період: лютий-липень 2022 року по договору № 5828/01 від 22.12.2009, в тому числі, забезпечити представництво прав та охоронюваних законом інтересів клієнта при розгляді даної справи судами.

У пункті 3.1 додаткової угоди № 4 від 10.09.2025 до Договору сторони погодили, що вартість послуг, які передують поданню позовної заяви, надаються при складанні та поданні позовної заяви, складанні інших процесуальних документів до суду першої інстанції та під час супроводження справи в суді першої інстанції становить 20 153,78 грн, які підлягають сплаті клієнтом на користь адвокатського об`єднання протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до акту про надання послуг від 03.03.2026 Адвокатським об`єднанням «Пріоритет» надано, а позивачем прийнято послуги на суму 20 153,78 грн.

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Частиною 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Заперечуючи щодо розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, відповідач посилається на такі обставини: (1) позивачем не враховано положень частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України щодо пропорційності розподілу судових витрат у разі часткового задоволення позову; (2) розмір витрат на оплату послуг адвоката позивача не співмірний із складністю справи, обсягом наданої правової допомоги, а також часом, витраченим на виконання відповідних робіт (наданих послуг). Зокрема опис наданих послуг містить завищену вартість і тривалість підготовки, а також неправильно вказаний час участі у судових засіданнях. Крім того включення такого виду правничої допомоги як підготовки та подання до суду пояснень щодо здійсненого відповідачем контррозрахунку є необґрунтованим, оскільки подання відповідних додаткових пояснень не вимагалося від позивача. Також за доводами відповідача відсутній конкретний розрахунок вартості наданих адвокатським об`єднанням послуг, що не відповідає принципу співмірності зі складністю справи, пропорційності та розумності; (3) ця справа є справою незначної складності (типовою), позовні вимоги ґрунтуються виключно на первинних та бухгалтерських (платіжних) документах ТОВ «Енергія Карпат», обсяг яких не є значним; (4) заявлена до відшкодування сума витрат складається з професійної правничої допомоги та окремо з податку на додану вартість, хоча сума ПДВ не є витратами в розумінні Податкового кодексу України, а позивач отримує відшкодування сплаченої суми ПДВ у вигляді податкового кредиту.

З урахуванням викладеного відповідач просить суд відмовити у задоволенні заяви або зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 1 000,00 грн.

Суд зауважує, що відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною, яка заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, обставин необґрунтованості (неспівмірності зі складністю справи, затраченим часом, ціною позову тощо) заявленого розміру судових витрат на професійну правничу допомогу.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7 та 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію стосовно того, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18, від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Проаналізувавши умови Договору до додаткової угоди, суд зазначає про те, що сторонами була погоджена фіксована форма гонорару за надання комплексу послуг, пов`язаних із вирішенням цього спору, без прив`язки до обсягу витраченого адвокатом часу на надання окремих послуг, тому посилання відповідача на відсутність конкретного розрахунку вартості наданих адвокатським об`єднанням послуг та завищення вартості і тривалості окремих послуг в описі наданих послуг, є безпідставними.

В контексті неправильного зазначення часу участі представника позивача у судових засіданнях суд звертається до усталеної правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19, відповідно до якої участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередню участь у судовому засіданні. Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому паралельно вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залою судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час. Такі дії, як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.

Щодо інших доводів, то суд погоджується з відповідачем у тім, що ця справа є справою незначної складності, але зауважує, що звернення до суду з позовом було зумовлено порушенням прав позивача, що встановлено рішенням суду, а подання пояснень із запереченнями проти здійсненого відповідачем контррозрахунку, попри те, що суд не надавав дозвіл на їх надання, спричинено наданням відповідачем такого контррозрахунку, тому і контррозрахунок, і заперечення проти нього були прийняті судом й оцінені під час розгляду справи.

Підлягають відхиленню також і доводи про те, що сума гонорару, зазначена в заяві, безпідставно включає ПДВ.

Суд відзначає, що статті 138, 139 Податкового кодексу України, на які посилається позивач, вміщені у розділі III Податкового кодексу України «Податок на прибуток підприємств», тоді як податку на додану вартість присвячено розділ V цього Кодексу.

Крім того відповідач посилається на вказані статті в редакції, що діяла до 1 січня 2015 року, без обґрунтування застосування саме цієї редакції.

По суті порушеного питання, суд зауважує, що у силу підпункту «б» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Отже послуги, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги за загальним правилом є об`єктом оподаткування ПДВ, тому при наданні юридичних послуг та їх оплаті повинні нараховуватися та сплачуватися всі види податків, у тому числі й ПДВ.

В акті про надання послуг від 03.03.2026 зазначено, що вартість наданих послуг за додатковою угодою № 4 від 10.09.2025 до Договору становить 20 153,78 грн, в тому числі ПДВ 3 358,96 грн.

У зв`язку з цим правова позиція, викладена Верховним Судом у додатковій постанові від 16.02.2026 у справі № 914/396/21, на яку посилається відповідач, не є релевантною, оскільки Верховний Суд у цій додатковій постанові виклав висновок про відсутність підстав для стягнення у складі витрат на професійну правничу допомогу суми ПДВ понад погоджену сторонами вартість послуг.

Якщо ж сторонами визначена вартість послуг включаючи ПДВ, то така сума підлягає розподілу між сторонами включно із ПДВ (див. постанови Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 910/19949/23, від 20.03.2025 у справі № 910/1486/24).

Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач не довів неспівмірності заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу визначеним у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України критеріям, як і не обґрунтував визначену ним суму у 1 000,00 грн, до якої він вважав за необхідне зменшити розмір витрат позивача.

Відтак, з огляду на ціну позову, обсяг та зміст наданих адвокатом позивача послуг, а також те, що позов було задоволено частково, суд дійшов висновку, що обґрунтованими, пов`язаними з розглядом цієї справи та документально підтвердженими є витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката в загальному розмірі 20 153,78 грн.

Водночас, відповідно до пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2026 у цій справі позов задоволено частково, витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 20 153,78 грн покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 20 153,73 грн - на відповідача, в розмірі 0,05 грн - на позивача, у зв`язку з чим заява позивача про ухвалення додаткового рішення у цій справі підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 240, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія Карпат» про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/11523/25 задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Гарантований покупець» (вул.Симона Петлюри, буд.27, м.Київ, 01032; ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія Карпат» (вул.Васильківська, буд.1, м.Київ, 03040; ідентифікаційний код 32270093) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 153 (двадцять тисяч сто п`ятдесят три) грн 73 коп.

3. В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

4. Після набрання додатковим рішенням законної сили видати наказ.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.03.2026.

Суддя Т.П. Капцова