ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2026 Справа № 914/2643/25

Суддя Господарського суду Львівської області Гоменюк З.П., за участю секретаря судового засідання Березюка Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, місто Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Енергія-Новий Розділ, місто Новий Розділ, Львівська область.

про стягнення заборгованості за договором №6253/1718-ТЕ-21/ПТ від 11.10.2017 про постачання природного газу у розмірі 218431591,32 грн.

за участю представників:

від позивача: Овчарук О.О.

від відповідача: Костич О.І.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Енергія- Новий Розділ про стягнення заборгованості за договором №6253/1718-ТЕ-21/ПТ від 11.10.2017 про постачання природного газу у розмірі 218431591,32 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2025, справу №914/2643/25 передано на розгляд судді Гоменюк З.П.

Ухвалою від 02.09.2025 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачеві встановлено десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині цієї ухвали.

У межах наданого судом строку від позивача надійшло клопотання (вх.№29815/25 від 10.09.2025), в якому зазначено запитувані відомості та до якого долучено необхідні докази.

Ухвалою суду від 15.09.2025 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк у 15 календарних днів з дня отримання цієї ухвали для подання відзиву на позов та призначено підготовче засідання на 29.10.2025.

19.09.2025 через систему Електронний суд (документ сформовано 19.09.2025) від представника позивача надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх.№24889/25).

30.09.2025 через систему Електронний суд (документ сформовано 30.09.2025) від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№25813/25).

07.10.2025 через систему Електронний суд (документ сформовано 06.10.2025) від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№26408/25).

28.10.2025 через систему Електронний суд (документ сформовано 28.10.2025) від відповідача надійшла заява про вступ у справу як представника (вх.№28581/25).

Ухвалою суду від 29.10.2025 занесено до протоколу судового засідання від 29.10.2025 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 12.11.2025

Ухвалою суду від 12.11.2025 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 03.12.2025.

Розгляд справи відкладався з підстав викладених у відповідних ухвалах суду.

У судовому засіданні 04.02.2026 сторони виступили зі вступними словами, після чого суд перейшов до стадії дослідження доказів та обставин справи.

04.02.2026 було оголошено перерву в судовому засіданні до 25.02.2026.

23.02.2026 представником позивача було подано письмові пояснення щодо висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

У продовженому судовому засіданні 25.02.2026 суд продовжив досліджувати докази, після чого сторони виступили у судових дебатах із заключним словом.

У судовому засіданні 25.02.2026 суд відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголосив скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення та повідомив про орієнтований час складення повного рішення.

ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН.

Аргументи позивача.

Між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГІЯ-НОВИЙ РОЗДІЛ" 11.10.2017 укладено договір № 6253/1718-ТЕ-21/ПТ постачання природного газу.

На виконання умов договору, позивач з жовтня 2017 по липень 2018 передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 194 397 604,66 грн, що підтверджується актами приймання передачі природного газу.

За твердженням позивача, оплату за переданий газ відповідач здійснив частково на суму 99 640 235,00 грн. та не виконав зобов`язання у строк визначений договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 договору. Таким чином, сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за договором складає 94 757 369,66 грн.

Зазначене стало підставою для звернення позивача з даним позовом у якому останній просить суд стягнути з відповідача 94 757 369,66 грн. основного боргу, а також 7 281 813,44 грн. пені, 20 556 787,83 грн. 3% річних та 95 835 621,39 грн. інфляційних втрат за порушення строків виконання грошового зобов`язання.

Аргументи відповідача.

Як стверджує відповідач, заборгованість ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» перед НАК «Нафтогаз України» за поставлений природний газ за договором №6253/1718-ТЕ-21/ПТ від 11.10.2017 відсутня, що підтверджується підписаним сторонами Актом звіряння розрахунків станом на 28.02.2019р., копія якого додається до відзиву.

Крім того, відповідач звертав увагу на наступному.

Відповідно до Ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 07 червня 2018 року у справі №760/14539/18 на майно єдиний майновий комплекс ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» накладено арешт.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 07 червня 2018 року у справі № 760/14539/18 майно відповідача передано в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів) для реалізації або передачі в управління за договором на підставах, у порядку та на умовах, визначених ст. ст. 19, 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».

Приймаючи активи в управління, АРМА самостійно не управляє ними (інакше як у спосіб їх реалізації шляхом передання відповідному реалізатору), натомість, обирає професійного управителя конкретним типом активу і передає йому актив в управління, контролює діяльність з управління.

Управління активами, зазначеними у частині першій статті 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» № 772-VIII, здійснюється на умовах ефективності, а також збереження та збільшення їх вартості.

Управління активами здійснюється на підставі договору, укладеного відповідно до глави 70 Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей,

визначених Законом України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» (Абзац другий частини другої статті 21 цього Закону).

24.09.2018 року між Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, як установником управління та Приватним підприємством «Гарант Енерго М» () як управителем було укладено договір управління майном, який посвідчений приватним нотаріусом Київського

міського нотаріального округу Незнайком Є.В. і зареєстрований в реєстрі за номером 7508, за умовами якого майно, належне ТзОВ «Енергія-Новий Розділ», як єдиний майновий комплекс (активи) передано в управління ПП «Гарант Енерго М», в т.ч. передано виробничий об`єкт Теплоелектроцентраль у м. Новий Розділ.

Арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 07 червня 2018 року у справі № 760/14539/18 на майно єдиний майновий комплекс ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» є чинним по даний час.

ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» з жовтня 2018 року по даний час не розпоряджається і не користується майном виробничого об`єкту Теплоелектроцентраль, не здійснює діяльність у сфері теплопостачання, зокрема не здійснює виробництво, транспортування та постачання теплової енергії споживачам міста Новий Розділ для опалення, гарячого водопостачання та інших господарських потреб.

09 жовтня 2018 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1198 видано Приватному підприємству «Гарант Енерго М» () ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії у межах місць провадження господарської діяльності відповідно до додатка.

Додатком до Постанови НКРЕКП № 1198 від 09.10.2018. «Місця провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії Приватного підприємства «Гарант Енерго М» за № з/п 1 вказано назву арештованого виробничого об`єкта відповідача ТЕЦ Новий Розділ за адресою: Львівська обл., м. Новий Розділ, вул. Гірнича, 23).

НАК «Нафтогаз України» було укладено договори з Управителем ПП «Гарант Енерго М» на постачання газу об`єктам Новороздільської ТЕЦ, а також Новояворівської ТЕЦ, майно яких арештовано та передано в управління Національному агентству з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Такі договори укладено на виконання постанови КМУ від 10 жовтня 2018 №834 «Про покладення спеціального обов`язку для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу».

Для укладання договору «Гарант Енерго М» відкрив рахунки із спеціальним режимом використання та виконав вимогу Закону України «Про теплопостачання», визнавши накопичені ТЕЦ борги у розмірі 305,2 млн. грн. та підтвердивши свої права на управління майном.

Борги ТЕЦ перед НАК «Нафтогаз України» у розмірі 305,2 млн. грн., які визнав управитель ПП «Гарант Енерго М», складалися із заборгованостей ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» і ТзОВ НВП «Енергія-Новояворівськ» перед НАК «Нафтогаз України».

Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови КМУ № 834 від 10 жовтня 2018 року: «У разі існування за об`єктом, на якому здійснюється виробництво теплової енергії, боргових зобов`язань перед Компанією з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли до дати прийняття об`єкта, на якому здійснюється виробництво теплової енергії, в управління управителем, погашення зазначених боргових зобов`язань здійснюється управителем за рахунок коштів, одержаних від погашення дебіторської заборгованості, що належала власнику (користувачу) майна об`єкта, на якому здійснюється виробництво теплової енергії, на дату прийняття такого об`єкта в управління управителем.»

19 листопада 2019 року АРМА - установник управління передало в управління управителю - ТОВ «Нафтогаз Тепло» (), яке входить в групу компаній НАК «Нафтогаз України», арештоване майно відповідача, в т.ч. виробничий об`єкт теплоелектроцентраль, відповідно до Договору управління майном (активами), який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 5180.

11 лютого 2020 року АРМА (установник управління) укладено із ТОВ «Нафтогаз Тепло» (управитель) договір управління майном (активами) товариства, що торкається розподілу електричної енергії, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 430.

Розпорядженням КМУ № 972-р від 20.08.2021р. «Деякі питання управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у виняткових випадках» погоджено пропозицію Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, та Міністерства енергетики щодо передачі в управління Товариству з обмеженою відповідальністю Нафтогаз Тепло (код згідно з ) активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, єдиного майнового комплексу, що належить товариству з обмеженою відповідальністю Енергія-Новий Розділ (код згідно з ), та активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, єдиного майнового комплексу, що належить товариству з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Енергія-Новояворівськ (код згідно з ).

Договір управління майном (активами) укладений між АРМА і ТОВ «Нафтогаз Тепло» було пролонговано відповідно до додаткового договору № 2 від 10 листопада 2021 року про внесення змін до договору управління майном (активами) від 19.11.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського

міського нотаріального округу Козаєвою Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 5180, до 10 листопада 2026 року (включно).

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 29 вересня 2020 року у справі № 991/7450/20 передано єдиний майновий комплекс Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» (ідентифікаційний код юридичної особи 33525073) до складу якого входить майно, зазначене у абзаці 2 резолютивної частини цієї ухвали, Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів для здійснення заходів з управління ним на підставах, у порядку та на умовах, визначених ст. ст. 19, 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».

Враховуючи вищевикладене і беручи до уваги Акт звіряння розрахунків між НАК «Нафтогаз України» і ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» від 28.02.2019р., постанови КМУ № 834 від 10 жовтня 2018 року і № 867 від 19 жовтня 2018 року, боргові зобов`язання ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» перед НАК «Нафтогаз України» з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли до дати прийняття об`єкта, на якому здійснюється виробництво теплової енергії, в управління управителем, повинні погашатися управителем, зокрема ПП «Гарант Енерго М» та ТОВ «Нафтогаз Тепло».

На підставі вище наведеного, відповідач вважає, що заявлені НАК «Нафтогаз України» позовні вимоги до ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» про стягнення 218 431 592,32 грн. є безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ОЦІНКА СУДУ.

Між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГІЯ-НОВИЙ РОЗДІЛ" 11.10.2017 укладено договір № 6253/1718-ТЕ-21/ПТ постачання природного газу.

На виконання умов договору, позивач з жовтня 2017 по липень 2018 передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 194 397 604,66 грн, що підтверджується актами приймання передачі природного газу.

Відповідно до пункту 6.1 договору, оплата за газ здійснюється споживачем

виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця

поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи за спірний період між сторонами було підписано ряд актів приймання-передачі природного газу, а саме:

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2017 на суму 23 395 143,34 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2017 на суму 26 809 666,03 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2017 на суму 32 473 648,74 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2018 на суму 27 923 495,96 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2018 на суму 22 472 598,46 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2018 на суму 22 631 040,95 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2018 на суму 16 680 869,00 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.05.2018 на суму 8 193 268,66 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 30.06.2018 на суму 6 506 651,04 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.07.2018 на суму 7 311 222,48 грн.;

Згідно вимог ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Сторонами договору були визначені конкретні умови договору та порядок виконання зобов`язань, визначена відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Саме на відповідача покладався обов`язок належної та вчасної оплати за поставлений газ згідно умов договору.

Також, слід додатково звернути увагу на постанову Верховного Суду від 05 липня 2018 р. у справі № 914/3013/16 в якій зазначається, що основне зобов`язання, як правило, носить якісний та безспірний характер, оскільки зазвичай підтверджується первинними документами, підписаними обома сторонами.

Слід зауважити, що факт виникнення між сторонами договірних зобов`язань визнається відповідачем.

Як встановлено судом з долучених до матеріалів справи розрахунків, відповідач за вищенаведеними актами оплатив природний газ частково на суму 99 640 235,00 грн. таким чином неоплаченими залишилося 94 757 369,66 грн., що є основним боргом у даній справі.

Доказів відсутності заборгованості чи її сплати повністю або частково відповідачем суду не надано.

Таким чином, суд прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 94 757 369,66 грн. основного боргу.

Більше того, відповідач зазначав про відсутність заборгованості, покликаючись при цьому на Акт звіряння розрахунків станом на 28.02.2019р., копія якого додана до відзиву. Крім того, безпідставність позовних вимог вцілому відповідач обгрунтовував тим, що боргові зобов`язання ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» перед НАК «Нафтогаз України» з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли до дати прийняття об`єкта, на якому здійснюється виробництво теплової енергії, в управління управителем, повинні погашатися управителем, зокрема ПП «Гарант Енерго М» та ТОВ «Нафтогаз Тепло».

З такими твердженнями відповідача суд погодитися не може з огляду на наступне.

Заперечення відповідача проти позову обумовлені обставинами накладення арешту на майно (активи) - виробничий об`єкт Теплоелектроцентраль у м. Новий Розділ, передачу його в управління Національному агентству з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (АРМА) та подальше укладання АРМА з управителями (ПП «Гарант Енерго М» та ТОВ «Нафтогаз Тепло») договорів про управління вказаним майном (активами), що на думку відповідача призводить до правонаступництва боргових зобов`язань відповідача за договором до таких управителей у порядку, визначеному положеннями абз. 3 п. 2 Постанови КМУ від 10 жовтня 2018 р. №834 «Про покладення спеціального обов`язку для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» (надалі Постанова КМУ №834) та п.

11 «Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» затвердженого постановою КМУ № 867 від 19 жовтня 2018 (надалі - положення).

Так, суд звертає увагу на те, що абз. 3 п. 2 Постанови КМУ № 834 передбачено: «У разі існування за об`єктом, на якому здійснюється виробництво теплової енергії, боргових зобов`язань перед компанією з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли до дати прийняття об`єкта, на якому здійснюється виробництво теплової енергії, в управління управителем, погашення зазначених боргових зобов`язань здійснюється управителем за рахунок коштів, одержаних від погашення дебіторської заборгованості, що належала власнику (користувачу) майна об`єкта, на якому здійснюється виробництво теплової енергії, на дату прийняття такого об`єкта в управління управителем.»

Крім того, п. 11 Положення встановлено: «У разі наявності у виробника теплової та електричної енергії боргових зобов`язань перед НАК "Нафтогаз України" з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли до дати прийняття об`єкта, на якому здійснюється виробництво теплової та електричної енергії, в управління управителем, погашення зазначених боргових зобов`язань здійснюється управителем за рахунок коштів, одержаних від погашення дебіторської заборгованості, що належала власнику (користувачу) майна об`єкта, на якому здійснюється виробництво теплової та електричної енергії, на дату прийняття його в управління управителем…».

Таким чином, обидві Постанови КМУ містять умову при якій, на управителя покладається обов`язок з погашення боргових зобов`язань перед НАК "Нафтогаз України" передачу управителю джерела погашення - дебіторську заборгованість.

Доказів такої передачі дебіторської заборгованості відповідач суду не надав.

Окрім того, відповідно до положень ст. 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» - Управління рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами здійснюється Національним агентством шляхом реалізації відповідних активів або передачі їх в управління. Активи, зазначені у частині першій цієї статті, прийняті Національним агентством в управління, підлягають оцінці, яка здійснюється визначеними за результатами конкурсу суб`єктами оціночної діяльності, та передачі в управління визначеним за результатами конкурсу юридичним особам або фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому законодавством про державні (публічні) закупівлі. Управління активами здійснюється на підставі договору, укладеного відповідно до глави 70 Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Статтею 1029 глави 70 ЦКУ передбачено - за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).

При тому, що відповідно до ст. 1031 ЦКУ - договір управління майном укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Так, доказів укладання належним чином договору управління майном відповідачем також суду не надано.

Заявлена до стягнення заборгованість утворилася внаслідок провадження господарської діяльності саме відповідачем, саме внаслідок споживання поставленого позивачем природного газу для цілей виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню та невиконання взятих Відповідачем зобов`язань перед НАК «Нафтогаз України» з

оплати за отриманий та спожитий природний газ у 2017-2018 роках.

Правонаступництвом є перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого. Розрізняють дві форми правонаступництва: універсальне та часткове (сингулярне). У разі універсального правонаступництва до правонаступника (фізичної або юридичної особи) разом з правами первісного кредитора переходять і його обов`язки. Таке правонаступництво відбувається у разі спадкування, реорганізації юридичної особи шляхом перетворення, злиття, приєднання. У разі часткового (сингулярного) правонаступництва до правонаступника переходять тільки певні права та обов`язки кредитора.

Згідно із статтею 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Постанова КМУ № 834 та положення не містять норми про встановлення правонаступництва управителем усіх прав та обов`язків відповідача.

Так судом встановлено, що у даній справі у цій справі управитель не є правонаступником відповідача.

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутній відповідний запис.

На підставі наведеного, позиція відповідача, про те, що боргові зобов`язання ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» перед НАК «Нафтогаз України» повинні погашатися управителем, зокрема ПП «Гарант Енерго М» та ТОВ «Нафтогаз Тепло» не знайшла свого підтвердження, оскільки матеріали справи не містять доказів ні правонаступництва, ні передачі управителю дебіторської заборгованості з підтверджуючими матеріалами.

Щодо посилання відповідача на Акт звіряння від 28.02.2019, суд зазначає наступне:

Згідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За положеннями ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є стягнення боргу за договором постачання природного газу і у відповідності до норм процесуального законодавства, належними доказами щодо виконання договірних зобов`язань є докази які свідчать про оплату заборгованості (платіжні інструкції, банківські виписки), а не інші документи.

Відповідач не надає належних доказів які б дійсно свідчили про виконання

договірних зобов`язань в частині оплати за поставлений природний газ.

Окрім того, слід звернути увагу суду, що в Господарському суді м. Києва розглядалась справа № 910/9007/22 (рішення від 11.01.2023, набуло законної сили) були встановлені факти, зокрема щодо зобов`язань за Актом від 28.02.2019, зокрема: «Позивач в свою чергу на виконання своїх зобов`язань, згідно з поданими доказами та поясненнями сторін, сплатив за договором 62576936,52 грн (оплати з лютого 2018 року по жовтень 2018), що включає в себе вказану позивачем суму переплати 705 286,83 грн.

Зазначеним вище спростовуються твердження позивача про наявність у нього будь-якої переплати за договором.

При цьому, як на доказ наявності переплати у розмірі 705 286,83 грн позивач посилається на акт звіряння розрахунків за договором №6253/1718-ТЕ-21/ПТ від 28.02.2019.

Суд наголошує на тому, що акт звірки розрахунків є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств і має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку господарських операцій обома сторонами правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Така ж позиція відображена в постановах Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 902/959/19, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18.

При цьому суд звертає увагу, що не вбачається можливим ідентифікувати осіб, які підписали цей акт від імені НАК "Нафтогаз України", оскільки акт звіряння розрахунків від 28.02.2019 не містить їх ПІБ, а наявні лише два підписи та зазначено підписантів - «Керівник» та «Заступник головного бухгалтера».

За наведених вище обставин недоліків акта та первинних бухгалтерських і

платіжних документів, що підтверджують зворотнє, суд не приймає зазначений акт в якості належного доказу наявності у Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ" переплати за договором у розмірі 705286,83 грн.»

Отже, згідно рішення Господарського суду м. Києва від 11.01.2023 у справі № 910/9007/22, яке набрало законної сили, не було прийнято зазначений Акт в якості належного доказу.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України - обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, судом встановлено наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за договором постачання природного газу у розмірі 94 757 369,66 грн.

Крім того, у зв`язку з порушенням строків виконання грошового зобов`язання позивач нарахував відповідачу на основний борг 7 281 813,44 грн. пені, 20 556 787,83 грн. 3% річних та 95 835 621,39 грн. інфляційних втрат.

Перевіривши обгрунтованість та підставність вказаних нарахувань, суд встановив наступне.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 8.2 договору визначено, що у разі прострочення відповідачем оплати згідно п. 6.1 договору, відповідач зобов`язується сплатити позивачу пеню у розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Вказаний пункт договору узгоджується із положеннями ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»: платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем умов договору складає 7 281 813,44 грн.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Оскільки відповідачем не виконані умови договору щодо оплати отриманого природного газу, він зобов`язаний сплатити на користь Позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стосовно інфляційних втрат, то відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.2018 року у справі №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця,

наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць

(місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Розрахунок індексу інфляції здійснено позивачем у відповідності до рекомендацій, наданих відповідно до Листа Верховного Суду України від 03.04.1997 року № 62-97-р.

Таким чином, сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів складає 95835621,39 грн.

Що стосується нарахованих 3% річних, то приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних, то стягненню підлягають три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Загальний розмір нарахованих 3% річних від основного боргу складає 20556787,83 грн., згідно детального розрахунку.

Отже, загальна сума боргу відповідача перед позивачем, що підлягає стягненню складає 218 431 592,32 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 79 ГПК України визначає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про підставність та обгрунтованість позовних вимог.

Судові витрати.

Як передбачено п. 2 ч. 5 ст.238 Господарського процесуального кодексу України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за звернення до Господарського суду Львівської області із позовною заявою здійснив оплату судового збору у розмірі 847 840,00 грн., що підтверджується долученою до матеріалів справи платіжною інструкцією № від 22.08.2025 року.

З огляду на те, що судом позовні вимоги задоволено у повному обсязі, з відповідача підлягає до стягнення 847 840,00 грн. відшкодування витрат на оплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 43, 46, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 120, 122, 123, 129, ч. 9 ст. 165, ч.2 ст. 178, ст.ст. 236-241, 242 ГПК України, СУД

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» (81652, Львівська область, місто Новий Розділ, вулиця Грушевського, будинок 37; ідентифікаційний код 33525073) 218 431 592,32 грн. заборгованості, з яких: 94 757 369,66 грн. основного боргу, 7 281 813,44 грн. пені, 20 556 787,83 грн. 3 % річних, 95 835 621,39 грн. інфляційних втрат та 847 840,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10.03.26.

Суддя Гоменюк З.П.