РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.02.2026Справа № 910/11204/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., за участю секретаря судового засідання Шадури М.Ю., розглянув у порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Акустік Консалтінг"

до Фізичної особи-підприємця Мельника Іллі Володимировича

про стягнення 1 724 000,31 грн.

за участю представників:

від позивача: Вельков С.В., Рагімова Т.О.

відповідач: Мельник І.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Акустік Консалтінг" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Мельника Іллі Володимировича про стягнення 1 724 000,31 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.09.2025 (суддя Ващенко Т.М.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 16.10.2025.

Відповідач 09.10.2025 сформував у системі "Електронний суд" (зареєстровано 10.10.2025) відзив на позов, яким заперечив позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач 14.10.2025 сформував у системі "Електронний суд" (зареєстровано 15.10.2025) відповідь на відзив та 16.10.2025 подав до суду клопотання про долучення додаткових доказів у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 задоволено самовідвід судді Ващенко Т.М. від розгляду справи №910/11204/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Акустік Консалтінг" до Фізичної особи-підприємця Мельника Іллі Володимировича про стягнення 1 724 000,31 грн.; матеріали справи №910/11204/25 ухвалено передати уповноваженій особі для вирішення питання про повторний автоматичний розподіл справи.

За результатом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2025, матеріали справи № 910/11204/25 передані для розгляду судді Кирилюк Т.Ю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2025 суддею Кирилюк Т.Ю. прийнято справу № 910/11204/25 до свого провадження та ухвалено розглядати її за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 25.11.2025.

Відповідачем 25.11.2025 сформовано у системі "Електронний суд" клопотання про відкладення розгляду справи.

Для реалізації сторонами своїх процесуальних прав судом відкладено підготовче засідання на 20.01.2026.

У підготовчому засіданні 20.01.2026 судом розглянуто та відмолено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, яке викладено у позовній заяві, з огляду на його невідповідність приписам статті 81 Господарського процесуального кодексу України.

У засіданні 20.01.2026 судом ухвалено закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 17.02.2026.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частин 1-2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та / або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

При розгляді спору по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) відкрито провадження у справі, належним позивачем.

Особа, яка звертається до суду з позовом, реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 Господарського процесуального кодексу України право на судовий захист, вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та / або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке його право та / або охоронюваний законом інтерес порушене особою, до якої пред`явлений позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права / інтересу. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та / або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує про порушення відповідачем умов укладеного договору поставки від 01.06.2022 № 01/06/2022 щодо здійснення оплати поставленого товару у розмірі 1 724 000,31 грн.

Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять договір поставки № 01/06/2022, укладений 01.06.2022 позивачем та відповідачем. Видаткові накладні та рахунки на оплату за спірний період не містять підпису з боку відповідача.

Разом із тим, позивач стверджує про поставку відповідачу товару за період часу з червня по серпень 2022 року на загальну суму 1 219 230,54 грн.

За твердженнями позивача товар на зазначену суму відповідачем не оплачено, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача заборгованості за неоплачений поставлений товар у розмірі 1 219 230,54 грн.

Відповідач проти позову заперечує, стверджуючи про неотримання товару на заявлену у позові суму.

В якості доказу підтвердження здійснення постачання товару за спірними видатковими накладними позивачем долучено до матеріалів справи зареєстровані податкові накладні.

Судом враховані зазначені докази, разом із тим, зареєстровані податкові накладні не є первинними та основними доказами здійснення господарської операції і мають враховуватись судом як доказ у сукупності з іншими документами.

Позивач стверджує, що товар фактично було отримано відповідачем, який на момент отримання товару працював у позивача як фізична особа на посаді головного інженера. Разом із тим, після звільнення директора товариства, а також, фізичної особи Мельника І.В. , до нового директора позивача не було передано оригіналів бухгалтерської документації. Крім того, позивач стверджує про відкрите кримінальне провадження № 0002387 від 10.11.2022, в межах якого директор позивача - Вельков Сергій Вікторович, а також, Ліщенко Галина Вікторівна, яка працювала з вересня 2021 року по червень 2022 року на посаді головного бухгалтера позивача надали пояснення як свідки та підтвердили господарські відносини позивача з відповідачем та наявність у останнього заборгованості перед позивачем.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Станом на момент прийняття судом рішення матеріали справи не містять належних та допустимих доказів як укладання позивачем та відповідачем договору поставки товару від 01.06.2022 № 01/06/2022 так і здійснення позивачем постачання товару на загальну суму 1 219 230,54 грн. за цим договором.

Інші докази, долучені позивачем до справи, зокрема, що стосуються кримінального провадження станом на момент прийняття судом рішення не мають доказову силу у господарському процесі, з огляду на відсутність ухваленого судом вироку в кримінальній справі щодо винної особи або щодо встановлення факту шахрайських дій відповідача.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене у сукупності, судом встановлено не доведеність позивачем належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами факту здійснення постачання відповідачу як суб`єкту господарської діяльності товару на суму 1 219 230,54 грн., та відповідно, виникнення у відповідача обов`язку здійснити оплату за цей товар, тому Господарський суд міста Києва у задоволенні позовних вимог відмовляє повністю.

З приводу висвітлення всіх доводів сторін суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Всі інші доводи та заперечення учасників судового процесу, судом досліджено, проте останні не змінюють висновків суду про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно з статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись статтями 74, 76-79, 86, 123, 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 02.03.2026.

Суддя Т.Ю. Кирилюк