ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2026 р. Справа № 911/2308/23 (911/3331/25)

Господарський суд Київської області у складі судді Лопатіна А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1 , м. Київ,

до ОСОБА_2 , м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

відповідача керуючого реструктуризацією боргів ОСОБА_2 арбітражного керуючого Приходька Дмитра Володимировича

про визнання права власності на майнові права на квартиру

за участю секретаря судового засідання Єрьоміч О.А.

за участю представників згідно з протоколом судового засідання.

Обставини справи:

У провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа № 911/2308/23 за заявою боржника ОСОБА_2 про неплатоспроможність.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.02.2024 р. відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру реструктуризації боргів боржника ОСОБА_2 , призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Приходька Д.В.

30.10.2025 р. через систему "Електронний суд" до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 в особі представника адвоката Хомік Олени Володимирівни до ОСОБА_2 про визнання права власності на майнові права на квартиру, в якій позивач просить суд: визнати за ОСОБА_1 , права власності на майнові права на квартиру АДРЕСА_1 (відповідно оплаченої покупцем площі 58,3 кв.м. - на суму 725 562,99 грн) та стягнути з відповідача сплачений судовий збір та витрати пов`язані з розглядом справи на користь позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Так, представник позивача вказує, що 25.07.2018 р. між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчений нотаріально, згідно п. 3 абз.1 якого продавець зобов`язувався збудувати на земельній ділянці площею 0,1079 га, кадастровий номер якої :03:006:0019, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 багатоквартирний житловий будинок та підключити до центральних комунікацій (водопостачання, водовідведення та електропостачання) - до 30.06.2019 р. Продавець зобов`язувався передати у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу квартиру, збудованому на вказаній земельній ділянці. Згідно п. 3 абз. 4 цього вказаного договору ціна продажу становить 655875,00 грн, що на день укладення цього договору еквівалентно 24619 доларів США. Згідно п. 4 цього договору на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 459113,00 грн, що еквівалентно на день укладення цього договору 17233 доларів США. Залишок суми у розмірі 196762,00 грн, що на день укладення цього договору еквівалентно 7385 доларів США покупець зобов`язується сплатити до 30.06.2019 р. Згідно п. 5 цього договору у випадку відмови, ухилення продавця від продажу квартири в строк, передбачений цим договором, або наявної заборони на продаж майна продавцем, або визнання об`єкту будівництва незаконною забудовою, або наявність підстав для визнання забудови як об`єкту будівництва, побудованого з порушеннями чинних норм, що не дає можливості ввести його в експлуатацію, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього всю суму авансового платежу, протягом одного місяця. Позивач наголошує, що згідно пункту 3 попереднього договору саме на продавця (відповідача) покладено обов`язок з організації та підготовки до укладення основного договору, що ним виконано не було.

Позивач вказує, що на день звернення до суду з цим позовом основний договір купівлі-продажу квартири, визначений п. 1 попереднього договору, не укладений, кошти у сумі та строк, визначений п. 5 попереднього договору, не повернуті. Отже, у погоджені строки відповідач взятих зобов`язань не виконала, основний договір не підписала, квартиру у власність позивача не передала.

В свою чергу позивач вказує, що відповідач звернулась до суду із заявою про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність; станом на дату звернення до суду судом визнано кредиторські вимоги ОСОБА_1 у розмірі 725562,99 грн. Наразі триває процедура реструктуризації боргів ОСОБА_2 , що ставить під сумнів можливість виконання ОСОБА_2 зобов`язань за вказаним договором.

Виходячи з наведеного та норм статей 15, 629, пункту першого статті 631, частин першої, третьої статті 635 ЦК України та статті 26 Віденської конвенції про право міжнародних договорів (чинний договір є обов`язковим для його учасників) позивач вказує, що між сторонами було укладено не попередній договір у відповідності до встановленої статтею 635 ЦК України правової конструкції, а договір купівлі-продажу відповідно до статті 655 ЦК України. Зокрема, позивач вказує, що із змісту попереднього договору вбачається, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору купівлі-продажу, - узгодили істотні умови (характеристики) квартири, її ціну, порядок оплати за квартиру, строк будівництва будинку; у попередньому договорі встановлено зобов`язання позивача щодо внесення грошових коштів, які зараховуються на виконання зобов`язання щодо сплати загальної ціни купівлі-продажу квартири, а отже сторони узгодили зобов`язання майнового характеру у вигляді сплати грошових коштів, які в контексті правовідносин, що склались між сторонами є по своїй правовій природі оплатою за договором купівлі-продажу. Виходячи з того, що предметом договору станом на дату звернення до суду є вищевказана квартира, будівництво якої є незакінченим (станом на дату звернення до суду не існує) з чого слідує, що між сторонами укладено договір купівлі-продажу майнових прав на майбутню квартиру в об`єкті незавершеного будівництва. Тобто, за укладеним правочином позивач отримала у власність не індивідуально визначену умовами попереднього договору нерухомість з усіма притаманними йому властивостями, а майнові права на ще не існуюче майно, яке може стати таким при сукупності всіх передбачених будівельною документацією обставин. В свою чергу позивачем, як інвестором, були вчинені необхідні дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття майнових прав на об`єкт будівництва. Отже, оскільки квартира АДРЕСА_3 , обумовлена попереднім договором майже повністю оплачена позивачем, знаходиться в об`єкті новоствореного нерухомого майна (житлового будинку), після завершення будівництва та прийняття в експлуатацію стане окремим майном, тобто, до прийняття об`єкта в експлуатацію з позиції позивача, йому належать майнові права на неї, в тому числі, право на оформлення у власність вказаної квартири після завершення будівництва та прийняття в експлуатацію житлового будинку, в якому знаходиться квартира.

Крім того, позовні вимоги обґрунтовані також нормами статей 15, 16, 190, 331 (частиною другою), 526, 527, 530 ЦК України, посиланнями на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 27.02.2019 р. у справі № 761/32696/13-ц, від 20.03.2019 р. у справі № 761/20612/15-ц, від 16.10.2019 р. у справі № 761/5156/13-ц, від 11.09.2019 р. в справі № 1522/16455/12, від 08.09.2020 р. у справі № 916/667/18, від 14.09.2021 р. у справі № 359/5719/17. Зокрема, позивач наголошує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 р. у справі №761/32696/13-ц Верховний Суд дійшов висновку: "Судами встановлено, що ОСОБА_4 виконав свої зобов`язання сторони за договором №0326/322-405 пайової участі у будівництві в повному обсязі, сплатив пайові внески та додаткові внески у визначених договорами сумах, у зв`язку з чим, за умовами договору, набув майнових прав щодо "долі пайщика", зокрема, права на отримання в подальшому спірної квартири та двох місць для паркування. Отже, висновки судів про те, що до завершення будівництва об`єкту нерухомості, а саме 4-кімнатної квартири … і введення їх в експлуатацію, позивачу, як інвестору, належать майнові права на цей об`єкт, є правильними. Встановивши під час розгляду справи, що відповідачем не виконувалися належним чином взяті на себе зобов`язання, а також, враховуючи, що будинок АДРЕСА_1 на той час не було введено в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про визнання за позивачем майнових прав на вищевказані спірні об`єкти".

Крім того, представник позивача повідомляє суд про те, що позивач залишок суми ціни продажу квартири мала сплатити, згідно умов попереднього договору, в ті ж строки, що відповідач мав організувати укладення основного договору, а відтак саме поведінка відповідача призвела до не здійснення позивачем повної оплати квартири, яку вона мала намір придбати за основним договором.

В свою чергу представник позивача вказує, що зважаючи на тривалий розгляд справи позивач вимушена звернутися до суду фактично відмовитись від своїх кредиторських вимог в рахунок визнання права власності на майнові права на квартиру. Зважаючи на "постійне ігнорування відповідача виконання домовленостей ставить під сумнів оплати кредиторських вимог, тому в рахунок відмови від заявленої кредиторської вимоги-позивач просить захистити її права шляхом визнання права власності на майнові права квартиру АДРЕСА_3 ".

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.11.2025 р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

13.11.2025 р. через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків у позовній заяві.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.11.2025 р. позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у межах провадження у справі № 911/2308/23 про неплатоспроможність ОСОБА_2 ; розгляд справи по суті призначено на 14.01.2026 р.; залучено керуючого реструктуризацією арбітражного керуючого Приходька Дмитра Володимировича до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача; роз`яснено відповідачу, що в строк до 17.12.2025 р., він має право надіслати суду відзив на позовну заяву; роз`яснено позивачу, що в строк до 24.12.2025 р. він має право надіслати суду відповідь на відзив, копію якої направити відповідачу, докази чого надати суду; встановлено строк до 24.12.2025 р. для подання третьою особою аргументів, пояснень, в разі наявності, заперечень відносно предмету спору у справі.

15.12.2025 р. через систему "Електронний суд" від представника відповідача адвоката Тарасова Серія Олексійовича надійшов відзив на позовну заяву від 12.12.2025 р., в якому він просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю, судові витрати покласти на позивача. Відзив на позовну заяву мотивований наступним. Так, відповідач вказує, що ухвалою Господарського суду Київської області від 21.05.2025 р. у справі № 911/2308/23 (пункт 1.98), яка набрала законної сили, визнано грошові вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2 у розмірі 719 562,99 грн та з позовних вимог у справі № 911/2308/23 (911/3331/25) ним вбачається, що кредитор ОСОБА_1 намагається задовольнити свої грошові вимоги, що визнані зазначеною ухвалою поза процедурою та порядку, що встановлений Кодексом України з процедур банкрутства. Відповідач вказує, що вважає позов безпідставним, а його задоволення може призвести до порушення дії мораторію на задоволення вимог кредиторів у справі № 911/2308/23 про неплатоспроможність, до порушення прав інших кредиторів у зазначеній справі щодо черговості задоволення вимог. Відповідач поведінку ОСОБА_1 вважає суперечливою, зокрема представник відповідача зауважує на тому, що спочатку ОСОБА_1 звернулась із заявою з кредиторськими вимогами до боржника у справі № 911/2308/23, де наполягала на поверненні коштів, які (грошові вимоги) були визнані судом, а не на визнанні за нею права власності на майнові права на квартиру; на зборах кредиторів боржника 25.10.2025 р. утрималась від голосування щодо схвалення плану реструктуризації на умовах заміни способу виконання вимог кредиторів та одразу після вказаних зборів звернулась до суду з цим позовом, в якому вказує, що вимушена відмовитись від свої кредиторських вимог визнаних вказаною ухвалою від 21.05.2025 р. в рахунок визнання права власності на майнові права на квартиру. Відповідач наголошує на тому, що позивач будь яких належних доказів щодо відмови від своїх кредиторських вимог у справі № 911/2308/23 не надав, та не навів норму права, яка передбачає такий спосіб захисту, за яким кредитор поза межами спеціальної процедури встановленої Кодексом України з процедур банкрутства може задовольнити свої грошові вимоги.

В свою чергу, відповідач також заперечує позовні вимоги з посиланням на норми частини першої статті 328 ЦК України, пункт перший частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав" вказуючи, що судове рішення за загальним правилом не є підставою виникнення права власності, судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється. Попередній договір, укладений між позивачем та відповідачем не передбачає набуття позивачем права власності на майнові права на квартиру та слугує наміром сторін у майбутньому укласти основний договір купівлі-продажу нерухомості. В разі ухвалення сторони від підписання основного договору інша сторона може звернутися до суду лише для відшкодування збитків, спричинених такою відмовою, однак не може вимагати визнання за собою права власності на квартиру чи інший об`єкт нерухомості у судовому порядку. Крім того, укладений попередній договір припинив свою дію. В зв`язку з наведеним, відповідач позовні вимоги вважає недоведеними та не обґрунтованими, а позивачем не доведено порушення його прав, що підлягають захисту судом.

25.12.2025 р. через систему "Електронний суд" від представника позивача адвоката Хомік О.В. надійшла заява, в якій надано відповідь на відзив відповідача від 24.12.2025 р., в якій представник позивача підтримала заявлені у позовній заяві вимоги та просить суд відмовити у прийняття відзиву, зважаючи на порушення процесуальних прав позивача відзив не направлений позивачу. Позивач не погоджуючись з відзивом відповідача вказує, що в контексті мораторію на задоволення вимог кредиторів, саме відповідач намагається уникнути правових наслідків невиконання своїх зобов`язання шляхом підписання договорів з ТОВ "Оазіс Білдінг" при умові відмови від претензій до відповідача, засновником якої вважає особу, яка брала в минулому участь у будівельній афері та був учасником кримінального провадження. Позивач повідомляє суд про те, що ОСОБА_1 має статус потерпілої у кримінальному провадженні №0000309 від 10.07.2022 р. (допитана 28.07.2022 р.), наявне у відділі Бориспільського РУП ГУНП в Київській області, з приводу саме того, що отримавши кошти відповідач та її представники протягом тривалого часу так і не виконали своїх зобов`язань та кошти не повернуті. Позивач вказує, що з метою захисту своїх справ, не дочекавшись за весь період розгляду справи будь-яких пропозицій від відповідача, позивач вимушена звернутися до суду шляхом відмови від кредиторських вимог в рахунок визнання права власності на майнові права на квартиру № 79. Позивач зауважує, що вважає, що жодні збори не пройшли належним чином, а останні не проведені, тому вважає, що коштів не отримує від відповідача.

Крім того, представник позивача у прохальній частині заяви (відповіді на відзив) від 24.12.2025 р. просить суд відмовити у прийнятті відзиву, зважаючи на порушення процесуальних прав позивача, оскільки відповідний відзив не направлений позивачу. У тексті відповіді на відзив іншого правового обґрунтування заявленої вимоги представником позивача не наведено.

Дослідивши вимогу та аргумент представника позивача адвоката Хомік Олени Володимирівни судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Київської області від 21.11.2025 р. у справі №911/2308/23 (911/3331/25) роз`яснено відповідачу, що в строк до 17.12.2025 р. він має право надіслати суду відзив на позовну заяву (п. 6 резолютивної частини).

Матеріалами справи підтверджено, що 15.12.2025 р. через систему "Електронний суд" від представника відповідача адвоката Тарасова Серія Олексійовича надійшов відзив на позовну заяву від 12.12.2025 р. До Відзиву відповідача долучено квитанцію № 5359915 від 12.12.2025 р. про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету користувача ЄСІТС, яким підтверджено надсилання ОСОБА_3 документів згідно переліку, в тому числі відзиву на позовну заяву та інших документів, що підтверджено документально.

Частиною шостою статті 6 ГПК України передбачено, що адвокати реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Відповідно до частини першої статті 61 ГПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої, другої статті 178 ГПК України, у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копії відзиву та доданих до нього документів з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно частиною сьомою статті 42 ГПК України, якщо цим Кодексом передбачено обов`язок учасника справи щодо надсилання копій документів іншим учасникам справи, такі документи в електронній формі можуть направлятися з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а в разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Згідно з частиною першою статті 41 ГПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Відповідно до долучених додатків до позовної заяви позивача ОСОБА_1 , підписаної її представником адвокатом Хомік О.В., остання уповноважена на представництво інтересів ОСОБА_1 , що підтверджено ордером на надання правової допомоги Журавель Н.І. від 19.10.2025 р., а отже адвокат Хомік О.В. є уповноваженим представником позивача у справі.

Таким чином, належними доказами підтверджено направлення відзиву відповідача з долученими документами у встановлені ухвалою суду строки уповноваженому представнику позивача, в зв`язку з чим підстави для відмови у прийнятті відзиву відсутні та вимога представника позивача підлягає відхиленню судом.

25.12.2025 р. через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява від 24.12.2025 р. про виправлення недоліку.

29.12.2025 р. через систему "Електронний суд" від представника відповідача адвоката Тарасова С.О. надійшли Заперечення (відповідь на відзив) № 26-1/25 від 26.12.2025 р., в яких представник відповідача просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю, судові витрати покласти на позивача. У Запереченнях (відповіді на відзив) представник відповідача заперечує доводи позивача, наголошуючи на тому, що вважає, що у позивача відсутнє порушене право, яке підлягає захисту у даній справі з огляду на те, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (стаття 61 Конституції України), та у даній справі позивач є кредитором у справі № 911/2308/23 про неплатоспроможність ОСОБА_2 з визнаними судом вимогами. Вимоги позивача ґрунтуються на попередньому договорі, який вже був предметом судового розгляду. В свою чергу позивач не надав до свого позову доказів про відсутність у нього грошових вимог до боржника, чи доказів скасування ухвали Господарського суду Київської області від 21.05.2025 р. у справі №911/2308/23 в частині визнаних грошових вимог позивача. Таким чином Господарський суд Київської області вже захистив порушене право позивача шляхом визнання її кредиторських вимог у справі № 911/2308/23, яке повторному захисту не підлягає.

Крім того, відповідач заперечує наявність у позивача статусу потерпілого у кримінальному провадженні, вказуючи, що позивач не надала допустимих доказів, що вона є потерпілою у кримінальному провадженні № 0000309 від 10.07.2022 р., одночасно повідомляє суд, що станом на 26.12.2025 р. згідно листа Бориспільської окружної прокуратури від 22.12.2025 р. у справі № 51-71-11729-23 кримінальне провадження №0000309 від 10.07.2022 р. було закрито 02.07.2025 р., таким чином позивач станом на 26.12.2025 р. не є потерпілим у закритому кримінальному провадженні № 0000309 від 10.07.2022 р.

Також відповідач вказує, що 25.10.2025 р. були проведені збори кредиторів у справі №911/2308/23 у відповідності до вимог Кодексу України з процедур банкрутства, і позивач не оскаржувала їх проведення до суду. На переконання відповідача позивач не набув право власності на майнові права на квартиру за попереднім договором купівлі продажу, на підтвердження чого посилається на висновок Верховного Суду, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 р. у справі № 344/16879/15-у щодо застосування норми права статті 392 ЦК, в якій Верховний Суд виснував: "Визнання права власності є ефективним і належним способом захисту прав сторін - покупця, який за договором купівлі-продажу майнових прав повністю сплатив узгоджену в договорі грошову суму, проте не може реалізувати свої права внаслідок недобросовісної поведінки продавця після введення будинку в експлуатацію, який не визнає права покупця на цю збудовану квартиру. Велика Палата Верховного Суду висновує, що положення статті 392 ЦК України підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли між особою, яка відчужила майнові права на квартиру в багатоквартирній новобудові (Сторона 1) та особою, яка такі права придбала (Сторона 2) у випадку, коли об`єкт будівництва (багатоквартирна новобудова) зданий в експлуатацію, проте Сторона 1 не виконує умови зазначеного договору з передачі Стороні 2 усіх необхідних документів для оформлення права власності на квартиру, вартість якої Сторона 2 сплатила в повному обсязі, та не визнає права Сторони 2 на цю збудовану квартиру". Відповідач вважає, що у даній справі позивачем не доведено належними та допустимим доказами придбання майнових прав на квартиру. Обраний позивачем спосіб захисту права не відповідає змісту порушеного права. В зв`язку з наведеним, на переконання відповідача позивачем не доведено належними та допустимим доказами придбання майнових прав на квартиру.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.01.2026 р. розгляд справи по суті призначено на 04.02.2026 р., встановлено строк до 28.01.2026 р. для подання третьою особою аргументів, міркувань, заперечень відносно предмету спору у цій справі, вирішено інші процесуальні питання у справі.

Ухвала суду від 15.01.2026 р. була надіслана учасникам у справі у встановленому порядку.

Таким чином, суд належним чином виконав вимоги Господарського процесуального кодексу України (надалі за текстом "ГПК України") щодо направлення процесуальних документів учасникам справи та здійснив всі необхідні дії з метою належного їх повідомлення про розгляд даного позову, а учасники у справі, у відповідності до частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України визнаються такими, що були належним чином повідомленими про розгляд даної справи.

В судове засідання з`явився позивач, представники позивача і відповідача та надали пояснення у справі, заявлені вимоги та заперечення, відповідно, підтримали. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача керуючий реструктуризацією ОСОБА_2 арбітражний керуючий Приходько Д.В. в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча й був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи.

Суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у пар. 41 рішення від 03.04.2008 р. у справі "Пономарьов проти України" (Заява № 3236/03), згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень та скористатися можливостями, наданими внутрішнім законодавством для пришвидшення розгляду (пар. 35 Рішення ЄСПЛ у справі Union Alimentaria Sanders SA v. Spain, заява № 11681/85 від 07.07.1989 р.).

В силу вимог частини першої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка учасників у справі, належним чином повідомлених про місце, дату та час судового засідання не перешкоджає розгляду справи, крім цього, матеріалів справи достатньо для повного та всебічного розгляду цієї справи, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 .

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, суд

встановив:

25.07.2018 р. між ОСОБА_5 , який діяв від імені ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на підставі довіреності, посвідченої Михальченко М.М. приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 08.04.2017 р. за реєстровим № 1844 (продавець) та ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 (покупець) було укладено Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири (надалі за текстом також "попередній договір") (Т. 1, а.с. 8-9).

Відповідно до пункту 1 вказаного договору, за цим договором у строк до 30.06.2019 р. продавець зобов`язується передати у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу (далі - основний договір), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити квартиру № 79, секція 3, загальною площею 58,3 кв.м., в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1079 га, кадастровий номер якої - :03:006:0019, що знаходиться в АДРЕСА_4 , та підключеному до центральних комунікацій (водопостачання та водовідведення, газопостачання та електроенергії), у порядку та на умовах, передбачених відповідно цим та основним договором.

Вказана земельна ділянка, на якій попереднім договором обумовлено розташування квартири в житловому будинку, яку продавець зобов`язався передати у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу на узгоджених умовах, належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М.М. 08.04.2017 р. за реєстровим № 1839, право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 08.04.2017 р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24 (відповідно до пункту 2 попереднього договору).

Згідно з пунктом 3 вказаного попереднього договору, сторони домовилися про такі умови основного договору, в тому числі: продавець зобов`язується збудувати на вищевказаній земельній ділянці житловий будинок до 30.06.2019 р., в якому буде розташовуватись вищезазначена квартира, яка згідно плану забудови земельної ділянки знаходиться на 8 поверсі; договір купівлі-продажу квартири має бути нотаріально посвідчений не пізніше 30.06.2019 р.; ціна продажу 655 875,00 грн, що на день укладення цього договору еквівалентно 24 619,00 доларів США; підготовкою і збиранням документів на квартиру, що розташована за вищевказаною адресою, необхідних для укладення договору купівлі-продажу квартири займатиметься продавець.

Згідно з пунктом четвертим попереднього договору, при укладенні цього договору на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 459 113,00 грн, що на день укладення цього договору еквівалентно 17 233 долари США. Залишок суми у розмірі 196 762,00 грн, що на день укладання цього договору еквівалентно 7 385 доларів США покупець зобов`язується сплатити до 30.06.2019 р.

У пункті 5 попереднього договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк, передбачений цим договором, або наявної заборони на продаж майна продавцем, або визнання об`єкту будівництва незаконною забудовою, або за наявністю підстав для визнання забудови як об`єкту будівництва, побудованого з порушенням чинних норм, що не дає можливості ввести його в експлуатацію, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього суму авансу у розмірі 459 113,00 грн, що на день укладення цього договору еквівалентно 17 233 долари США протягом одного місяця.

Згідно з пунктами 7, 14 попереднього договору, проект цього договору, складений нотаріусом з урахуванням умов, які є обов`язковими для такого роду договорів, а також умов, визначених та узгоджених сторонами, прочитаний ними та схвалений. Зі змістом ст. ст. 526 та 635 ЦК України сторони ознайомлені, проект цього договору відповідає волевиявленню сторін і ними схвалений, нез`ясованих питань у них немає.

Зазначений вище попередній договір від 25.07.2018 р. підписаний ОСОБА_5 від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності № 1844 від 08.04.2017 р. та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М.М., зареєстрований в реєстрі за № 2428, номер спеціального бланку нотаріального документа ННВ 948174 (Т. 1, а.с. 8).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, судом встановлено наступне.

Представник позивача вказує, що на день звернення з цим позовом основний договір купівлі-продажу квартири, визначений п. 1 попереднього договору, не укладений, кошти у сумі та строк, визначений п. 5 попереднього договору, не повернуті. Отже, у погоджені строки відповідач взятих зобов`язань не виконала, основний договір купівлі-продажу квартири не підписала, квартиру у власність позивача не передала.

Позивач повідомляє суд, що зважаючи на тривалий розгляд справи, вимушена звернутися до суду фактично відмовитись від своїх кредиторських вимог в рахунок визнання права власності на майнові права на квартиру; виходячи з попереднього договору та норм статей 15, 629, 655, пункту першого статті 631, частин першої, третьої статті 635 ЦК України та статті 26 Віденської конвенції про право міжнародних договорів (чинний договір є обов`язковим для його учасників) вважає, що між сторонами було укладено не попередній договір у відповідності до встановленої статтею 635 ЦК України правової конструкції, а договір купівлі-продажу відповідно до статті 655 ЦК України. Зважаючи на постійне ігнорування відповідача виконання домовленостей позивач ставить під сумнів оплату її кредиторських вимог, тому в рахунок відмови від заявленої кредиторської вимоги - позивач просить суд захистити її права шляхом визнання права власності на майнові права на вищевказану квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідач заперечує позовні вимоги позивача, вважає їх безпідставними з викладених вище підстав, де підкреслює, що будь яких належних доказів щодо відмови від своїх кредиторських вимог у справі № 911/2308/23 позивач не надав, та не навів норму права, яка передбачає такий спосіб захисту за яким кредитор поза межами спеціальної процедури встановленої Кодексом України з процедур банкрутства може задовольнити свої грошові вимоги.

Судом встановлено, що 27.07.2023 р. до Господарського суду Київської звернулась ОСОБА_2 із заявою від 27.07.2023 р. про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність. Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.02.2024 р. було відкрито провадження по справі № 911/2308/23 про неплатоспроможність за заявою ОСОБА_2 ; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру реструктуризації боргів боржника ОСОБА_2 та призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Приходька Д.В.; ухвалено вжити заходи для забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони ОСОБА_2 відчужувати майно; вирішено інші процесуальні питання у справі.

Відповідно до статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства, грошовим зобов`язанням (борг) є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України; конкурсними кредиторами є кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Відповідно до частин першої, другої статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника. Майнові вимоги кредиторів до боржника мають бути виражені в грошових одиницях і заявлені до господарського суду в порядку, встановленому цією статтею.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 120 Кодексу України з процедур банкрутства, з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника пред`явлення кредиторами вимог до боржника та задоволення таких вимог може відбуватися лише в межах провадження у справі про неплатоспроможність та у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ухвали Господарського суду Київської області від 21.05.2025 р. у справі №911/2308/23, 18.03.2024 р. до Господарського суду Київської області через канцелярію суду від ОСОБА_1 в особі представника Хомік Олени Володимирівни надійшла заява про визнання грошових вимог кредитора до боржника в межах провадження у справі про неплатоспроможність від 12.03.2024 р., в якій вона просила суд визнати грошові вимоги кредитора ОСОБА_1 до боржника фізичної особи ОСОБА_2 у сумі 1 012 427,87 грн. Вказані вимоги були обґрунтовані укладеним 25.07.2018 р. між кредитором ОСОБА_1 як покупцем та боржником ОСОБА_2 як продавцем попереднім договором про укладення договору купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Михальченко М.М., зареєстрований за №2428. Зокрема, відповідно до п. 1 попереднього договору у строк до 30.06.2019 р. продавець зобов`язувався збудувати багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_4 та підключити до центральних комунікацій (водопостачання, водовідведення та електропостачання); продавець зобов`язався передати у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 58,3 кв.м. в житловому будинку, збудованому на вказаній земельній ділянці. Відповідно до п. 3 попереднього договору, ціна продажу становить 655 875,00 грн, що на день укладання договору еквівалентно 24 619 доларів США. Згідно п. 4 попереднього договору на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 459 113,00 грн, що еквівалентно на день укладання цього договору 17 233 доларів США. Залишок суми у розмірі 196 762,00 грн, що на день укладання договору еквівалентно 7 385 доларів США покупець зобов`язується сплатити до 30.06.2019 р. У пункті 5 попереднього договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку відмови, ухилення продавця від продажу квартири у строк, передбачений попереднім договором, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього всю суму авансового платежу протягом одного місяця. Заявник вказував, що на дату звернення з заявою, основний договір купівлі-продажу квартири, визначений п. 1 попереднього договору не укладений, кошти у сумі та у строк, визначені п. 5 попереднього договору, не повернуті. Крім того, в зв`язку з простроченням грошового зобов`язання боржником на підставі статті 625 ЦК України заявник просив суд визнати його грошові вимоги по збиткам від інфляції у сумі 291 401,20 грн та 59 624,21 грн 3% річних, що нараховані за період з 30.06.2019 р. до 12.03.2024 р., проте відповідно до долучених деталізованих розрахунків вимог з 3% річних та інфляційних втрат нараховані за період з 12.03.2021 р. по 12.03.2024 р. на суму боргу 661 402,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.05.2025 р. у справі № 911/2308/23 (п. 1.98. резолютивної частини) Заяву ОСОБА_1 про визнання грошових вимог кредитора до боржника в межах провадження у справі про неплатоспроможність в особі представника ОСОБА_3 від 12.03.2024 р. задоволено частково, визнано грошові вимоги ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) до фізичної особи ОСОБА_2 у загальному розмірі 719 562,99 грн, які складаються з: 719 562,99 грн, вимоги другої черги; в іншій частині вимоги заяви відхилено; витрати на оплату судового збору в розмірі 6056,00 грн покладено на боржника, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Розглядаючи по суті заяву з вимогами до боржника ОСОБА_1 судом в зазначеній ухвалі від 21.05.2025 р. у справі № 911/2308/23 було встановлено, що між сторонами було укладено попередній договір, який підлягає регулюванню у тому числі статтею 635 Цивільного кодексу України та відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України ці обставини є встановленими і не доказуються при розгляді цієї справи.

Вказана ухвала, постановлена судом за результатом розгляду заяви з грошовими вимогами до боржника та правового обґрунтування ОСОБА_1 від 21.05.2025 р. у справі № 911/2308/23 набрала законної сили, останньою не оскаржувалась, у тому числі з підстав невірної правової кваліфікації договору.

Ухвала Господарського суду Київської області від 21.05.2025 р. у справі №911/2308/23, якою визнано грошові вимоги кредитора ОСОБА_1 є підставою для подальших правових дій ОСОБА_1 як кредитора у справі про неплатоспроможність.

Отже, заявлений позов ОСОБА_1 подано на підставі того ж попереднього договору, на підставі якого були визнані судом її кредиторській грошові вимоги до боржника у справі № 911/2308/23 про неплатоспроможність ОСОБА_2 , однак заснований на іншому тлумаченні змісту попереднього договору ніж тим, з яким звернулась ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника, тобто позов пов`язаний з виконанням того ж договору.

З аналізу змісту з позовної заяви позивача слідує, що жодних обставин, які не існували на момент звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про грошові вимоги до боржника, не з`явилось.

Таким чином, з позовної заяви вбачається, що заявляючи позов позивач по суті просить суд трансформувати його визнані судом грошові вимоги до боржника у справі про неплатоспроможність № 911/2308/23 у майнові у вигляді права власності на майнові права на квартиру на підставі того ж договору поза провадженням у справі про неплатоспроможність.

Відповідач заперечує позовні вимоги позивача, обґрунтовуючи це серед іншого тим, що такий позов вважає безпідставними, вбачає, що позивач діє в обхід процедур, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства, а його задоволення порушить дію мораторію, права та законні інтереси всіх інших кредиторів у справі щодо черговості задоволення їхніх вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

Верховний Суд у постанові від 22.07.2025 р. у справі №911/1778/24 (911/98/23) (п. 40, 44) виснував: "процесуальний закон встановив імперативне правило виключної підсудності справ про банкрутство та справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство. Цей підхід є дієвим механізмом забезпечення реалізації принципу конкурсного імунітету, а також судового контролю у відносинах неплатоспроможності та банкрутства, за яким усі рішення чи дії, що можуть вплинути на майнові активи боржника, зокрема й рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, що безпосередньо або опосередковано впливатимуть на майнові активи боржника, мають бути підконтрольні суду, що здійснює провадження у справі про банкрутство".

Відповідно до частин першої, другої статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною четвертою статті 13 ГПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Будучі стороною попереднього договору ОСОБА_1 самостійно розпоряджається своїми правами. Звернувшись до суду у справі № 911/2308/23 про неплатоспроможність боржника ОСОБА_2 саме із заявою про визнання кредиторських грошових вимог до боржника у справі про неплатоспроможність, ОСОБА_1 обрала та реалізувала обраний нею спосіб захисту своїх прав за попереднім договором шляхом участі у справі про неплатоспроможність у правому статусі кредитора боржника з усіма правами кредитора; її грошові вимоги були розглянуті судом по суті за наслідком чого постановлено судове рішення, яке набрало законної сили, тобто є остаточним судовим рішенням щодо розміру вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . Провадження у справі про неплатоспроможність № 911/2308/23 триває у встановленому законом порядку.

Суд звертає увагу на те, що позивач, на відміну від позивачів наприклад, у справі №911/2308/23 (911/463/24) за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , у справі №№911/2308/23 (369/3024/23) за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про визнання майнових прав та про інше, які обрали спосіб захисту своїх прав за попереднім договором купівлі-продажу квартири шляхом звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майнових прав, обґрунтованого попереднім договором про укладення договору купівлі-продажу квартири, та не звертались до Господарського суду Київської області в межах справи про неплатоспроможність ОСОБА_2 № 911/2308/2 із заявами про визнання їх грошових вимог на підставі того ж попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу квартири, а також на відміну від позивачів у справах, наприклад № 911/2308/23 (911/2059/24) за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2 , № 911/2308/23 (369/10482/23) позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_2 , - де позови про визнання права власності на майнові права були розглянуті судом до розгляду по суті судом кредиторських вимог до боржника, та судом відхилено грошові вимоги заявників до боржника за попередніми договорами в зв`язку із задоволенням вказаних позовів, - позивач звернувся до суду з позовом на підставі попереднього договору, вимоги за яким на момент звернення до суду з цим позовом вже були розглянуті судом за заявою ОСОБА_1 про грошові вимоги кредитора до боржника ОСОБА_2 у справі № 911/2308/23 про неплатоспроможність, за наслідком чого постановлено судове рішення, яким визнано ці грошові вимоги до боржника, яке набрало законної сили, а отже ОСОБА_1 обрала і реалізувала спосіб захисту своїх прав за цим попереднім договором.

Відповідно до частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом встановлено, що позивачем у позові не наведено правового обґрунтування та процедури трансформації кредиторських грошових вимог, визнаних у справі про неплатоспроможність у майнові поза провадженням у справі про неплатоспроможність (правомірності позовних вимог про визнання права власності на майнові права на квартиру після визнання судом кредиторської заборгованості боржника перед кредитором на підставі того ж договору) та не доведено правомірності такої трансформації.

Відповідно до частини другої 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Верховний Суд у Постанові від 20.05.2025 р. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/127498883) у справі №911/2308/23 (369/4028/23) виснував, що провадження у справах про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, застосуванням спеціальних способів захисту тощо. З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника. При розгляді справ про банкрутство спеціальні норми КУзПБ мають пріоритет у застосуванні щодо інших законодавчих актів (31).

Дослідивши позовні вимоги та матеріали справи, проаналізувавши норми Кодексу України з процедур банкрутства як спеціального закону щодо правовідносин з питань неплатоспроможності, суд дійшов висновку про те, що останній не передбачає можливості та процедури трансформації грошових вимог кредиторів у інші вимоги, в тому числі у майнові, що мало б низку правових наслідків для інших кредиторів у справі, та суд не наділений такими повноваженнями. Позивачем такого роду правомочність суду не обґрунтована, у позові та не доведена суду.

Вимоги по суті з трансформації грошових вимог у майнові суперечать принципу правової визначеності, остаточності судового рішення та стабільності в процесі неплатоспроможності, що може призвести до порушення прав інших кредиторів.

На підставі викладеного, керуючись частиною другою статті 19 Конституції України, Кодексом України з процедур банкрутства суд приходить до висновку про те, що правові підстави і порядок для трансформації кредиторських вимог у майнові, відсутні, та позивачем не обґрунтовано і не доведено перед судом їх наявність та законність; ОСОБА_1 самостійно вже визначила та реалізувала спосіб захисту прав за попереднім договором купівлі-продажу квартири перед зверненням до суду з цим позовом. В зв`язку з наведеним, підстави для задоволення позову відсутні, позивачем зворотного не доведено суду, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

З огляду на встановлення судом відсутності підстав для задоволення позову, інші доводи позивача та заперечень відповідача не підлягають правовій оцінці, оскільки не впливають на висновки суду та результат розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи суд установив, що позивач заявив вимогу стягнути з відповідача судовий збір та витрати пов`язані з розглядом справи, а отже заявив про намір стягнути з відповідача витрати, пов`язані з розглядом справи; відповідач з посиланням на статтю 126 ГПК України у відзиві на позовну заяву просить суд судові витрати покласти на позивача і повідомив суд про те, що попередній розрахунок судових витрат, які він поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи будуть складати до 10 000,00 грн, а підтверджуючі документи щодо понесення остаточних судових витрат, які має понести відповідач у даній справі, будуть надані суду додатково, тобто відповідач заявив про намір стягнути з відповідача зазначені витрати.

Відповідно до матеріалів справи позивачем понесено витрати зі плати судового збору у сумі 7 871,00 грн, а також понесено витрати у сумах: 90,00 грн, 90,00 грн, 100,00 грн, 50,00 грн на направлення поштових відправлень відповідачу, що підтверджено накладними № 293, № 000, № 894, № 336, відповідно, та у сумі 50,00 грн на направлення поштового відправлення арбітражному керуючому Приходьку Д.В., що підтверджено накладною № 867.

Як зазначено судом, у частині першій статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої, пунктів першого, четвертого частини третьої статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами першою-другою статті 126 ГПК України регламентовано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга).

Згідно з частиною третьою статті 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини четвертої статті 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Дослідивши матеріали справи суд установив, що на підтвердження вищевказаних вимог позивач та відповідач не подали доказів фактичного надання правничої допомоги відповідно до встановлених законодавчих вимог, зокрема не надали договорів про надання правничої допомоги, відомостей щодо їх вартості та обсягів, доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат сторонами, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатами, які мали бути надані відповідно до встановлених вимог станом на дату розгляду справи, в зв`язку з чим згідно статті 74 ГПК України вимоги позивача та відповідача, відповідно, у цій частині не доведені суду. За таких обставин відповідно до статей 123, 126, 129 ГПК України суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача та відповідача щодо правової допомоги, відповідно.

В зв`язку з відмовою у позові позивача, на підставі пункту другого частини першої, частини четвертої статті 129 ГПК України судовий збір у сумі 7870,50 грн (що підлягав сплаті), інші судові витрати позивача, пов`язані з розглядом справи у сумі 380,00 грн підлягають покладенню на позивача.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 80 ГПК України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами першою-третьою статті 91 ГПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази у вигляді документів, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

У параграфі 58 Рішення Європейського суду з права людини у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10.02.2010 р., суд вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Керуючись ст.ст. 129, 237-238, 240 ГПК України, суд

вирішив:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майнові права на квартиру, з мотивів, викладених у позовній заяві, відмовити.

2. Копію рішення надіслати учасникам справи.

Згідно ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання повного тексту рішення 06.03.2026 р.

Суддя А.В. Лопатін