ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

м. Хмельницький

"25" лютого 2026 р. Справа № 924/1175/25

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Кочергіної В.О., при секретарі судового засідання Люковій Л.С., розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Бомащука Романа Володимировича с. Теофіполь Хмельницького району Хмельницької області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "К. Нафта" м. Хмельницький

про стягнення 342000,00грн боргу, 71855,46грн інфляційних втрат, 23557,81грн 3% річних, 114043,61грн пені

За участю:

від позивача: Поворозник П.Ю. згідно ордера серії ВХ №1114720 від 30.12.2025

від відповідача: не з`явився

З оголошенням перерви в межах дня.

25.02.2026 в судовому засіданні проголошено вступну і резолютивну частини рішення відповідно до ст. 240 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

28.11.2025 на адресу Господарського суду Хмельницької області через службу діловодства надійшла позовна заява від Фізичної особи-підприємця Бомащука Романа Володимировича с. Теофіполь Хмельницького району Хмельницької області до Товариства з обмеженою відповідальністю "К. Нафта" м. Хмельницький про стягнення 342000,00грн боргу, 71855,46грн інфляційних втрат, 23557,81грн 3% річних, 114043,61грн пені.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що позивачем, на виконання умов генерального договору поставки нафтопродуктів №52 від 16.01.2023 здійснено попередню оплату відповідачу за поставку товару. Відповідачем, в порушення умов договору, поставку товару здійснено не у повному обсязі, внаслідок чого, у відповідача існує заборгованість перед позивачем у сумі 342000,00грн вартості попередньої оплати за дизельне паливо . Крім цього, у зв`язку із порушенням відповідачем умов договору щодо поставки товару, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 114043,61грн пені, нарахованої відповідно до приписів ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а також 71855,46грн інфляційних втрат та 23557,81грн 3% річних, нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2025, позовну заяву передано для розгляду судді Кочергіній В.О.

Ухвалою суду від 02.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №924/1175/25 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 11:30год. 30.12.2025.

30.12.2025 в підготовчому засіданні судом оголошено перерву до 15:30год. 19.01.2026, про що постановлено ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання.

19.01.2026 представником позивача подано до суду заяву (вх.№05-08/209/26) про продовження строку підготовчого провадження у даній справі на 30 днів.

19.01.2026 в підготовчому засіданні судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів за заявою позивача, а також оголошено перерву до 12:15год. 02.02.2026, про що постановлено ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання.

26.01.2026 до суду від позивача надійшло клопотання (вх.№05-08/279/26), в якому просить суд поновити строк на долучення доказів до матеріалів справи та долучити до матеріалів справи додаткові докази у справі. Адресовані до суду докази судом оглянуто та долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 02.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11:40год. 25.02.2026.

Представник позивача в судовому засіданні 25.02.2026 позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання 25.02.2026 не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, ухвалу суду від 02.02.2026 було надіслано до його електронного кабінету, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою від 05.02.2026 про доставку електронного листа.

Відповідач письмового відзиву на позов не подав.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Дослідивши наявні в справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги суд встановив наступне.

16.01.2023 між ТОВ "К.Нафта" (продавець) та ФОП Бомащуком Романом Володимировичем (покупець) було укладено генеральний договір поставки нафтопродуктів №52.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 договору, продавець зобов`язується поставляти та передати у власність покупця нафтопродукти (бензин, дизельне паливо, газ скраплений) в кількості та асортименті, що передбачені в накладних на відпуск товару, виписаних продавцем, а покупець зобов`язується приймати товар від продавця та оплачувати його загальну вартість на умовах даного договору.

Одиниця виміру кількості товару та кількість поставки кожної партії товару підтверджується накладними на відпуск товару, виписаними продавцем. Загальна кількість товару за даним договором становить суму кількості поставленого протягом терміну дії даного договору товару, згідно накладних на відпуск товару.

Право власності на товар переходить від продавця до покупця на умовах, викладених в п. 2.1 даного договору.

Згідно з п.п. 2.1, 2.2 договору, товар постачається покупцю автомобільним транспортом на умовах - FCA (Інкотермс - 2020) - завантажено в автомобільний транспорт покупця, згідно заявок, наданих покупцем, або на умовах СРТ (Інкотермс - 2020) - перевезення оплачене за реквізитами, вказаними покупцем у відповідних заявках на поставку товару.

Товар за даним договором також може постачатись (видаватись) через автозаправні станції (комплекси) продавця (АЗС), перелік яких узгоджується сторонами в додатку №1 до цього договору.

Датою поставки вважається дата видаткової накладної на товар.

Розмір мінімальної товарної партії товару на умовах FCA або СРТ-1 паливовоз (автоцистерна) або 1 секція паливовозу (автоцистерни).

Розмір мінімальної партії товару через АЗС-20 літрів.

Відповідно до п.2.2 договору поставка товару здійснюється на підставі заявки, наданої покупцем, з підписами уповноваженими представниками сторін видаткової накладної на товар.

Товар може постачатись покупцю по-частково товарними партіями.

Під партією товару сторони розуміють товар, зазначений в заявці покупця або підтверджений видатковою накладною на товар.

За змістом п.2.3 договору Покупець зобов`язується виконати cвої зобов`язання по прийманню (виборці) оплаченого товару протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати оплати товару (п.4.2. договору).

Пунктом 3.1 договору визначено, що ціна за одиницю виміру кількості товару визначається в рахунках на оплату товару, наданих продавцем та підтверджується прийнятим до виконання покупцем рахунком на оплату товару. Ціна товару включає податки та обов`язкові платежі передбачені чинним законодавством України.

Розрахунки за товар здійснюються покупцем на умовах 100% попередньої оплати, протягом робочого (банківського) дня виставлення продавцем рахунку на оплату товару покупцю (п. 4.2 договору). Зобов`язання покупця по оплаті товару вважаються виконаними з моменту надходження грошових коштів за кожну окрему партію товару на розрахунковий рахунок продавця (п. 4.3 договору).

За порушення умов даного договору винна сторона несе відповідальність в повному обсязі, яка полягає у відшкодуванні спричинених нею витрат (збитків) іншій стороні в тому числі неотриманий прибуток, в порядку, передбаченому чинним законодавством України (п. 6.1 договору).

Згідно з п. 9.15 договору, даний договір набуває чинності з моменту його підписання i діє до 31 грудня 2024 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Договір вважається автоматично пролонгованим на 1 (один) piк, якщо за 1 (один) календарний місяць до закінчення дії договору жодна зi сторін не виявила намірів припинити дію договору, договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на тих же умовах.

Додатком №1 до договору поставки від 16.01.2023 є перелік автозаправних станцій (комплексів) продавця (АЗС).

16.01.2023 між сторонами погоджено та підписано додаткову угоду про врегулювання відносин електронного документообігу до генерального договору поставки нафтопродуктів №52 від 16.01.2023.

Договір та додаткову угоду підписано сторонами та скріплено відтиском їх печаток.

Матеріали справи не містять доказів в підтвердження розірвання чи визнання недійсним договору від 16.01.2023 та додаткової угоди від 16.01.2023.

Відповідачем виставлялись позивачу рахунки на оплату, а саме №171 від 31.05.2023 на суму 12560,75грн з ПДВ; №340 від 15.09.2023 на суму 25000,00грн з ПДВ; №4 від 16.01.2023 на суму 14719,63грн з ПДВ; №90 від 24.04.2023 на суму 13542,06грн з ПДВ; №215 від 27.06.2023 на суму 24009,35грн з ПДВ; №303 від 10.08.2023 на суму 93500,00грн; №230 від 31.05.2023 на суму 13542,06грн.

Позивач оплачував рахунки, що підтверджується платіжними інструкціями №1380 від 31.05.2023 на суму 192000,00грн; №1525 від 15.09.2023 на суму 150000,00грн; №1359 від 16.01.2023 на суму 225000,00грн; №1326 від 24.04.2023 на суму 207000,00грн; №1410 від 27.06.2023 на суму 367000,00грн; №1476 від 10.08.2023 на суму 561000,00грн.

В матеріалах справи наявні товарно-транспортні накладні №Р125 від 21.04.2023; №Р449 від 10.08.2023; №Р230 від 31.05.2023; №Р299 від 27.06.2023.

В матеріалах справи наявний акт звірки взаємних розрахунків за 2023 рік на суму 342000,00грн заборгованості. Акт підписаний сторонами та скріплений відтиском їх печаток.

20.05.2025 позивачем на адресу відповідача зазначену у договорі надіслано вимогу виконати зобов`язання в добровільному порядку шляхом постачання позивачу в місячний строк, а саме до 20.06.2025 дизельного палива на суму 342000,00грн (за цінами за одиницю виміру дизельного палива на час надання продавцем рахунку на оплату та проведення покупцем оплати). Також у листі міститься застереження, що у разі не поставки товару у зазначений строк, позивач буде стягувати грошові кошти та додаткові нарахування.

Надсилання вимоги підтверджується описом вкладення у цінний лист та поштовим трекінгом, які знаходяться в матеріалах справи. Згідно трекінгу Укрпошти, адресований відповідачу лист повернуто за закінченням терміну зберігання.

23.01.2026 позивачем на адресу відповідача надсилалась претензія про повернення коштів за непоставлений товар за договором поставки від 16.01.2023, з проханням в строк на протязі семи днів з дня отримання претензії повернути позивачу кошти попередньої оплати в сумі 342000грн. та сплатити 95413,27грн, з яких 71855,46грн інфляційних втрат та 23557,81грн 3% річних.

Надсилання претензії підтверджується описом вкладення у цінний лист від 23.01.2026 та поштовою накладною від 23.01.2026, які знаходяться в матеріалах справи.

Матеріали справи не містять доказів поставки відповідачем товару відповідно до договору поставки нафтопродуктів від 16.01.2023 на суму 342000,00грн або повернення коштів за непоставлений товар, у зв`язку із чим, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості в примусовому порядку.

Крім цього, у зв`язку із порушенням відповідачем умов договору щодо неповернення попередньої оплати, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 114043,61грн пені, нарахованої відповідно до приписів ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а також 71855,46грн інфляційних втрат та 23557,81грн 3% річних, нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасником справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до норм статей 6 та 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як судом встановлено, 16.01.2023 між ТОВ "К.Нафта" (продавець) та ФОП Бомащуком Романом Володимировичем (покупець) було укладено генеральний договір поставки нафтопродуктів №52, відповідно до умов якого, продавець зобов`язується поставляти та передати у власність покупця нафтопродукти (бензин, дизельне паливо, газ скраплений) в кількості та асортименті, що передбачені в накладних на відпуск товару, виписаних продавцем, а покупець зобов`язується приймати товар від продавця та оплачувати його загальну вартість на умовах даного договору.

Правовідносини, що виникли між ними, носять характер таких, що виникають з договору поставки, про що, зокрема, свідчать договірні зобов`язання сторін продавець зобов`язався поставити покупцю паливо, а покупець зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Відповідно до частини 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що позивач (замовник) на виконання умов Договору здійснив попередню оплату, загальний розмір якої становив 342000грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Виходячи із системного аналізу чинного законодавства, суд відзначає, що аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, постанова Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17).

Зважаючи на зміст п.4.2 та п.4.3 Договору суд доходить висновку, що з моменту сплати позивачем попередньої оплати (авансу) у відповідача виник зустрічний обов`язок з поставки товарів за Договором.

Тобто повернення авансу у повному обсязі Покупцю можливе у випадку невиконання Продавцем своїх зобов`язань за договором.

Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Факт належного виконання позивачем умов договору в частині оплати товару, який відповідач зобов`язаний був поставити підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Відповідачем не подано доказів в підтвердження неналежного виконання договірних зобов`язань щодо оплати товару з боку позивача.

Як визначено ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 2.2 договору, поставка товару здійснюється на підставі заявки, наданої покупцем, з підписами уповноваженими представниками сторін видаткової накладної на товар.

Матеріали справи не містять доказів пред`явлення позивачем заявки до відповідача щодо поставки товару на суму 342000грн.

Як стверджується матеріалами справи, позивач звернувся до відповідача з листом від 20.05.2025р., в якому вимагав поставити товар на суму 342000грн. у строк до 20.06.2025р. Також у листі міститься застереження, що у разі не поставки товару у зазначений строк, позивач буде стягувати грошові кошти та додаткові нарахування. Згідно трекінгу Укрпошти, адресований відповідачу лист повернуто за закінченням терміну зберігання.

Зважаючи на наведені приписи ст.530 ЦК України, враховуючи п.2.2 договору, відсутність заявки на поставку товару, суд приходить до висновку, що у відповідача виник обов`язок поставити товар у строк до 20.06.2025р., у зв`язку з направленням позивачем листа від 20.05.2025р, в якому визначено термін поставки товару до 20.06.2025р.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.2 ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Матеріали справи не містять доказів поставки палива на суму 342000,00грн у строк до 20.06.2025р, з огляду на що з 21.06.2025 у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем щодо повернення 342000грн. попередньої оплати, розмір якої підтверджується, банківськими виписками, квитанціями, актами зарахування зустрічних однорідних вимог та актами звіряння взаєморозрахунків.

Зважаючи на відсутність доказів поставки товару та повернення коштів, позивач правомірно заявив вимоги про стягнення попередньої оплати у сумі 342000грн., з огляду на що, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 71855,46грн інфляційних втрат та 23557,81грн 3% річних, нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України суд зазначає, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

За змістом статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, заявлені позивачем до стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та 3 % річних, нараховані на неповернуті суми попередньої оплати є відповідальністю сторони договору за допущене нею правопорушення.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі №918/631/19 від 22.09.2020 зазначила, що стаття 625 розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).

При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини другої статті 693 ЦК України.

З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду погодилась доводами про те, що відповідач прострочив своє грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки, та яку позивач зажадав повернути на підставі частини другої статті 693 ЦК України.

Таким чином у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини першої статті 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки.

Враховуючи визначений судом строк щодо виконання обов`язку по поставці товару - до 20.06.2025р, та адресовану відповідачу вимогу позивача у разі не поставки товару у строк до 20.06.2025р повернути кошти попередньої оплати, суд вважає правомірним нарахування інфляційних втрат та 3% річних починаючи з 21.06.2025.

Перевіривши розрахунки позивача щодо заявлених до стягнення 3% річних судом встановлено, що розрахунки проведені поза межами можливих нарахувань, а саме з 01.06.2023 по 01.11.2025 на суму боргу 192000,00грн та з 16.10.2023 по 01.11.2025 на суму боргу 150000,00грн.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням граничної дати поставки товару - 20.06.2025 та визначену позивачем кінцеву дату нарахування - 01.11.2025 правомірним є нарахування 3% річних у сумі 3766,68грн за період прострочення з 21.06.2025 по 01.11.2025. В решті суми 19791,13грн 3% річних у позові належить відмовити.

У розрахунку інфляційних втрат позивачем проведено нараховання за період червень 2023 - вересень 20205 та заявлено до стягнення 71855,46грн інфляційних втрат.

Здійснивши власник розрахунок інфляційних втрат, суд вважає правомірним нарахування інфляційних втрат за період липень 2025- вересень 2025. Однак за вказаний період сукупно наявна дефляція 0,99899201, з огляду на що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат не підлягають задоволенню.

Під час розрахунку інфляційних втрат судом враховано положення п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", яким роз`яснено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 114043,61грн пені судом враховується таке.

За змістом п.3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки..

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як судом вбачається з матеріалів справи, умовами договору поставки від 16.01.2023 не передбачено нарахування штрафних санкцій, в тому числі пені за порушення виконання умов договору.

Отже, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то відповідно відсутні правові підстави для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом.

Відповідна правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 05.09.2019 у справі №908/1501/18.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що нарахована за період з 01.06.2023 по 31.05.2025 на суму 192000грн., за період з 16.09.2023 по 15.09.2024 на суму 150000грн. та заявлена до стягнення пеня у розмірі 114043,61грн не передбачена умовами договору, нарахована неправомірно, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову у сумі 342000,00грн боргу та 3766,68грн 3% річних. У решті позовних вимог, а саме 19791,13грн 3% річних, 71855,46грн інфляційних втрат та 114043,61грн пені у позові належить відмовити.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно вимог статей 73, 76, 77 та 79 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування; Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У зв`язку із частковим задоволенням позову, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 20, 24, 46, 73, 74, 75, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "К. Нафта" (м. Хмельницький, вул. Шухевича Романа, буд. 16, ) на користь Фізичної особи-підприємця Бомащука Романа Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 342000,00грн (триста сорок дві тисячі гривень 00 копійок) боргу, 3766,68 (три тисячі сімсот шістдесят шість гривень 68 копійок) 3% річних, 5186,50грн (п`ять тисяч сто вісімдесят шість гривень 50 копійок) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

В решті суми у позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 04.03.2026.

Суддя В.О. Кочергіна

Виготовлено 3 примірники:

1-до справи (в паперовому екз.),

2-позивачу (простим 30600, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Теофіполь, вул. Садова, 9),

3- відповідачу (до електронного кабінету).