ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2026 р.м. ХарківСправа №922/1531/25

Господарський суд Харківської області у складі судді Добрелі Н.С.

за участю секретаря судового засідання Хруслової А.К.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова , в інтересах держави в особі: 1. Харківської міської ради , 2. Північно-Східного офісу Держаудитслужби , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів Східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України
до1. Комунальної організації "ХАРКІВСЬКИЙ ЗООЛОГІЧНИЙ ПАРК" , 2. Фізичної особи-підприємця Марченко Владлени Анатоліївни
про визнання недійсним договору та стягнення коштів

за участю представників:

прокурор Хряк О.О.

позивача-1 Рєзанов А.Б.

позивача-2 не з`явився;

третьої особи не з`явився;

відповідача-1 Коротун В.І.

відповідача-2 не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Шевченківська окружна прокуратура міста Харкова звернулася до Господарського суду Харківської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Харківської міської ради та Північно-східного офісу Держаудитслужби до КО "ХАРКІВСЬКИЙ ЗООЛОГІЧНИЙ ПАРК" та ФОП Марченко В.А., в якій просить суд:

- визнати недійсним договір про закупівлю від 16.08.2018 №15250000-5/2, укладений між КО "ХАРКІВСЬКИЙ ЗООЛОГІЧНИЙ ПАРК" та ФОП Марченко В.А.;

- стягнути з ФОП Марченко В.А. на користь КО "ХАРКІВСЬКИЙ ЗООЛОГІЧНИЙ ПАРК" 196.000,00 грн, а з КО "ХАРКІВСЬКИЙ ЗООЛОГІЧНИЙ ПАРК" одержані нею за рішенням суду 196.000,00 грн стягнути в дохід держави.

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор зазначає, що відповідачем-2 було допущено порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом вчинення антиконкурентних узгоджених дій, призвело до спотворення результатів торгів, проведених відповідачем-1, що в свою чергу, свідчить про незаконність укладеного за підсумками проведення процедури закупівлі договору.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.05.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі №922/1531/25, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - Східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.06.2025 у справі №922/1531/25 продовжений строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.06.2025 зупинено провадження у справі №922/1531/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Верховного Суду справи №922/3456/23.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.01.2026 поновлено провадження у справі №922/1531/25.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.02.2026 закрито підготовче провадження у справі №922/1531/25 та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні по суті 24.02.2026 у справі №922/1531/25 була оголошена перерва на 10.03.2026 о 12:20 год.

Присутній у судовому засіданні по суті 10.03.2026 прокурор позовні вимоги підтримував у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та додатково наданих поясненнях. Окрім цього, прокурором було заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи для подальшого повернення до стадії підготовчого провадження, проте судом в задоволені відповідного клопотання було відмовлено з огляну на те, що прокурором не надано доказів в підтвердження того, що справа на яку останній посилається передана на розгляд ВП ВС, також судом було зазначено про те, що суд вже перебуває на стадії розгляду справи по суті та прокурором не надано в обґрунтування клопотання доказів вагомості підстав для повернення до стадії підготовчого провадження, відповідна ухвала занесена до протоколу судового засідання від 10.03.2026.

Представник позивача-1 у судовому засіданні по суті 10.03.2026 зазначив, що позов прокурора не підлягає задоволенню та просив суд відмовити в його задоволенні.

В судовому засіданні по суті 10.03.2026 представник відповідача-1 проти позову заперечував, підтримав позицію представника позивача-1 та просив суд відмовити в задоволенні позову прокурора в повному обсязі.

Правом на участь представників у судовому засіданні по суті 10.03.2026 позивач-2, відповідач-2 та третя особа не скористалися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися відповідно до положень ГПК України.

Суд зазначає, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Заслухавши вступне слово прокурора, представників позивача-1 та відповідача-1, перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд встановив наступне.

КО "ХАРКІВСЬКИЙ ЗООЛОГІЧНИЙ ПАРК" опублікувала оголошення в електронній системі публічних закупівель PROZORRO про проведення відкритих торгів за предметом закупівлі - гамарус, код за ДК 021:20-5 - морепродукти (ідентифікатор закупівлі UA-2018-07-09-001227-a). Очікувана вартість предмета закупівлі відповідно до оголошення 210.000,00 грн.

Правом на участь у зазначеній процедурі закупівлі скористались: ФОП Марченко В.А. та ФОП Тахтаджієв Ю.Ю.

Із протоколу розкриття тендерних пропозицій від 26.07.2018 вбачається, що переможцем процедури закупівлі код за ДК 021:20-5 - морепродукти визначено ФОП Марченко В.А. з ціною тендерної пропозиції після закінчення аукціону 196.000,00 грн з ПДВ.

Згідно з протоколом розгляду тендерних пропозицій від 31.07.2018 №22/2 тендерним комітетом замовника КО "ХАРКІВСЬКИЙ ЗООЛОГІЧНИЙ ПАРК" визнано пропозицію ФОП Марченко В.А. найбільш економічно вигідною, а учасника визначено переможцем. Всі документи учасника відповідають умовам тендерної документації.

В подальшому на веб-сайті https://prozorro.gov.ua/ КО "ХАРКІВСЬКИЙ ЗООЛОГІЧНИЙ ПАРК" розміщено повідомлення про намір укласти договір з ФОП Марченко В.А.

Між КО "ХАРКІВСЬКИЙ ЗООЛОГІЧНИЙ ПАРК" (замовник) та ФОП Марченко В.А. (учасник) був укладений Договір про закупівлю товарів (робіт або послуг) від 16.08.2018 №15250000-5/2 (далі - Договір). Згідно з умовами якого учасник зобов`язався у 2018 році поставити замовнику товари - за ДК 021:20-5 - морепродукти (гамарус) у кількості 700 кг, а замовник - прийняти та оплатити такі товари. Найменування (номенклатура, асортимент) ціна та кількість товару: ціна за одиницю та кількість товару згідно зі специфікацією, яка є невід`ємною частиною даного Договору.

Ціна цього Договору становить 196.000,00 грн. Ціна цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (Розділ ІІІ Договору).

У Специфікації (Додаток 1 до Договору) сторони погодили найменування товару, одиницю виміру, кількість та загальну вартість, а саме: гамарус у кількості 700 кг та загальною вартістю 196.000,00 грн.

Додатковою угодою від 29.12.2018 №1 сторони дійшли згоди продовжити дію Договору на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, та збільшили суму Договору на 39.200,00 грн до 235.200,00 грн, а також виклали Додаток 1 у новій редакції.

16.08.2018 на веб-сайті https://prozorro.gov.ua/ замовником КО "ХАРКІВСЬКИЙ ЗООЛОГІЧНИЙ ПАРК" був опублікований звіт про результати проведення процедури закупівлі.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем-1 було сплачено відповідачу-2 грошові кошти в загальній сумі 196.000,00 грн, що підтверджується наявними виписками по трансакціям.

05.03.2019 на веб-сайті https://prozorro.gov.ua/ замовником КО "ХАРКІВСЬКИЙ ЗООЛОГІЧНИЙ ПАРК" був опублікований звіт про виконання Договору.

Рішенням Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 09.07.2024 №70/107-р/к у справі №3/01-22-19 (далі - Рішення АМК) визнано, що ФОП Марченко В.А. та ФОП Тахтаджієв Ю.Ю. вчинили порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, проведених КО "ХАРКІВСЬКИЙ ЗООЛОГІЧНИЙ ПАРК" на закупівлю «ДК 021:2015: 15250000-5 Морепродукти (гамарус)» з використанням електронної системи закупівель «Prozorro» (ідентифікатор закупівлі в системі «Prozorro» UA-2018-07-09-001227-a).

Листом від 26.12.2024 №55-106-7167вих-24 Шевченківська окружна прокуратура міста Харкова звернулася до Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, в якому просила, зокрема, повідомити про сплату ФОП Марченко В.А. штрафу, накладеного Рішенням АМК.

У відповідь на вказаний лист Східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України повідомило Шевченківську окружну прокуратура міста Харкова про те, що оплата штрафу від ФОП Марченко В.А . або від її уповноважених осіб до відділення не надходила (лист від 02.01.2025 №70-02/15е).

Листом від 26.12.2024 №55-106-7168вих-24 Шевченківська окружна прокуратура міста Харкова звернулася до Харківської міської ради, в якому просила повідомити чи будуть нею вживатися заходи щодо визнання недійсними рішення КО "ХАРКІВСЬКИЙ ЗООЛОГІЧНИЙ ПАРК" про обрання переможцем закупівлі UA-2018-07-09-001227-a ФОП Марченко В.А. та Договору. Також, просила повідомити за рахунок яких коштів здійснювалася процедура закупівлі UA-2018-07-09-001227-a.

У відповідь на вказаний лист Харківська міська рада зазначила про те, що сам факт вчинення ФОП Марченко В.А. та ФОП Тахтаджієвим Ю.Ю. порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у закупівлі, встановлений Рішенням АМК, не є підставою для визнання недійсними обрання переможця закупівлі та Договору, що вчинені з метою, що суперечать інтересам держави та суспільства (лист від 27.01.2025 вих. №27019-25).

Листом від 23.12.2024 №55-106-7169вих-24 Шевченківська окружна прокуратура міста Харкова звернулася до Північно-Східного офісу Держаудитслужби, в якому просила повідомити чи будуть нею вживатися заходи щодо визнання недійсними рішення КО "ХАРКІВСЬКИЙ ЗООЛОГІЧНИЙ ПАРК" про обрання переможцем закупівлі UA-2018-07-09-001227-a ФОП Марченко В.А. та Договору.

У відповідь на вказаний лист Північно-Східний офіс Держаудитслужби повідомив прокуратуру про те, що оскільки замовник оприлюднив в електронній системі закупівель звіт про виконання договору про закупівлю, то відсутні підстави для початку проведення моніторингу процедури закупівлі UA-2018-07-09-001227-a (лист від 08.01.2025 №202031-17/93-2025).

Листами від 14.03.2025 №55-107-1363вих-25 та від 14.03.2025 №55-107-1364вих-25 Шевченківська окружна прокуратура міста Харкова в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомила Харківську міську раду та Північно-Східний офіс Держаудитсжуби про звернення до суду з позовною заявою про визнання недійсним Договору як такого, що суперечить інтересам держави.

Прокурор стверджує, що в діях відповідача-2 вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства. Метою вказаних дій є усунення конкуренції під час проведення тендерної закупівлі та недобросовісне отримання права на укладення спірного Договору. Завідомо суперечлива мета дій ФОП Марченко В.А. полягала в тому, щоб уникнути встановлених Законом України "Про публічні закупівлі" обмежень, протиправно усунути конкуренцію під час проведення публічної закупівлі, нівелювати ефективність її результатів, у незаконний спосіб одержати право на укладення спірного Договору не на конкурентних засадах.

Харківська міська рада в своїх поясненнях щодо позову прокурора зазначила, що прокурором не доведено наявність виключного випадку порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Прокурор посилається виключно на порушення суб`єктом господарювання норм законодавства про захист економічної конкуренції. Прокурором не доведено, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/ роботу неналежної якості тощо. Також відсутнє переконливе обґрунтування необхідності конфіскації державою майна добросовісної сторони, яка не вчинила свідомого правопорушення. При цьому, прокурор просить стягнути кошти в дохід держави (до державного бюджету), а не бюджету міста Харкова (тобто територіальної громади, яка на думку прокурора постраждала від спотворення результату закупівель за комунальні кошти).

У своїх поясненнях щодо позову прокурора Північно-Східний офіс Держаудитслужби зазначає, що оскільки укладений за результатами проведення закупівлі Договір виконаний у повному обсязі, то підстав для проведення моніторингу та для вжиття заходів цивільно-правового характеру у Північно-східного офісу Держаудитслужби відсутні. При цьому, перевірка та моніторинг, зазначеної у позові процедури закупівлі, позивачем-2 не проводилися.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Харківської міської ради та Північно-Східного офісу Держаудитслужби, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. До таких осіб процесуальний закон відносить прокурора та визначає підстави участі цієї особи у господарській справі.

Мета та підстави представництва прокурором інтересів держави в суді визначені частиною третьою статі 23 Закону України Про прокуратуру. Метою представництва прокурором інтересів держави є захист законних інтересів держави у разі їх порушення або загрози порушення. Підставами представництва є нездійснення захисту законних інтересів держави або здійснення його неналежним чином органом державної чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також відсутність такого органу. Наявність цих обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (частина третя статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень (частина четверта статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Суд погоджується з твердженням прокурора про наявність обставин, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави в спірних правовідносинах.

Пред`являючи позов в інтересах держави в особі Харківської міської ради, прокурор посилається на те, що органам місцевого самоврядування надано широкі права для здіснення економічного та соціального розвитку на своїй території. Завдання органу місцевого самоврядування є, зокрема, забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності.

Частиною першою статті 17 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" унормовано, що відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету КО "ХАРКІВСЬКИЙ ЗООЛОГІЧНИЙ ПАРК", засновником якого є Харківська міська рада, зокрема, шляхом укладення спірного Договору свідчить про порушення економічних інтересів територіальної громади міста Харкова.

Враховуючи, що оспорюваний Договір фінансувався за рахунок коштів місцевого бюджету м. Харкова, Харківська міська рада є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Окрім цього, відповідно до частин першої, четвертої статті 7 Закону України "Про публічні закупівлі" уповноважений орган здійснює регулювання та реалізує державну політику у сфері закупівель у межах повноважень, визначених цим Законом. Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою статті 8 Закону України "Про публічні закупівлі" моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи (далі - органи державного фінансового контролю). Моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та його дії.

Відповідно до пунктів 8, 10 частини 1 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43 (далі - Положення №43), визначено, що Державна аудиторська служба України (далі - Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Згідно з підпунктами 3, 4, 9 пункту 4 Положення № 43 Держаудитслужба реалізує державний фінансовий контроль через здійснення державного фінансового аудиту, перевірки закупівель, інспектування (ревізії), моніторингу закупівель; здійснює контроль, зокрема, за цільовим, ефективним використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягненням економії бюджетних коштів і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів, дотриманням законодавства про закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Отже, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

З урахуванням наведеного Держаудитслужба є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель.

Суд зазначає, що прокурором дотримано процедуру, передбачену статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", зокрема попередньо, до звернення до суду з позовом, повідомлено уповноважений орган про порушення інтересів держави, чим надано цим органам можливість самостійно відреагувати на виявлені порушення інтересів держави у належний спосіб. Утім ані Харківська міська рада, ані Північно-Східний офіс Держаудитслужби протягом розумного строку після отримання повідомлення прокуратури про виявлені нею порушення при укладенні спірного Договору не звертались до суду з відповідним позовом і не повідомили у своїх листах про намір такого звернення. Тобто підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала пасивна поведінка позивача-1 та позивача-2 щодо захисту порушених інтересів держави/територіальної громади. Звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі Харківської міської ради та Північно-Східного офісу Держаудитслужби відповідає приписам статті 23 Закону України "Про прокуратуру", статті 53 ГПК України та підтверджено належними доказами у справі.

Щодо фактичних обставин справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору.

Такі висновки Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 215 ЦК України викладені у численних постановах, зокрема у постанові від 24.04.2020 у справі №522/25151/14-ц, а також у постановах від 22.0.2020 у справі №177/1942/16-ц, від 25.03.2024 у справі №336/6023/20, та є усталеними.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності спірного у цій справі Договору прокурор визначив положення частини третьої статті 228 ЦК України та зазначив про те, що Договір суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки був укладений за результатом закупівлі, проведення якої відбулося з порушенням її учасниками законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів закупівлі, з порушенням встановленого Законом України "Про публічні закупівлі" принципу добросовісної конкуренції серед учасників, які проявили недобросовісну поведінку, що підтверджується Рішенням АМК.

Відповідно до частини третьої статті 228 ЦК України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Норми чинного законодавства не містять визначення понять "інтерес" загалом та "інтерес держави і суспільства" зокрема. Законодавство України не містить ні орієнтовного переліку сфер, у яких існують державні інтереси, ні критеріїв чи способів їх визначення.

Суд виходить з того, що державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (див. рішення Конституційного Суду України у рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99).

Поняття "інтереси держави" має невизначений зміст, і в кожному конкретному випадку необхідно встановити, порушені чи ні інтереси окремої особи або держави. Інтереси держави - це закріплена Конституцією та законами України, міжнародними договорами (іншими правовими актами) система фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.

Відповідно до висновку Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 228 ЦК України, викладеного у постанові від 20.03.2019 у справі №922/1391/18, та який був підтверджений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, аналіз частини третьої статті 228 ЦК України свідчить про те, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Суд зазначає, що для правильного вирішення спору у цій справі при застосуванні частини третьої статті 228 ЦК України необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення спірного Договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру (умислу) у кожної із сторін.

При цьому, суд зазначає, що не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства.

Наявність у сторін (сторони) правочину такого наміру (умислу) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Отже, для застосування положень частини третьої статті 228 ЦК України прокурор мав довести, що спірний правочин за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства.

Однак, як вже було зазначено вище, прокурор у позовній заяві в обґрунтування недійсності спірного договору на підставі частини третьої статті 228 ЦК України послався на те, що спірний Договір був укладений з порушенням принципу добросовісної конкуренції серед учасників.

Тобто, фактично доводи прокурора зводяться до обставин порушення учасниками закупівлі правил конкуренції, які були допущені під час проведення процедур закупівлі, а не до того, що безпосередньо сам укладений Договір порушує інтереси держави та суспільства.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.12.2025 у справі №922/3456/23 уточнила попередні висновки Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 228 ЦК України, які зокрема містилися у постановах від 13.11.2024 у справі №911/934/23, від 17.10.2024 у справі №914/1507/23 та в інших постановах. Згідно з уточненими висновками Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 228 ЦК України ця норма права передбачає санкції конфіскаційного характеру, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.

Конфіскація без вироку суду розглядається Європейським судом з прав людини як втручання у право власності, захищене статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Застосування наслідків, передбачених частиною третьою статті 228 ЦК України, є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

З огляду на конфіскаційний характер санкції, передбаченої частиною третьою статті 228 ЦК України, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.

Дослідивши доводи, наведені прокурором в обґрунтування підстав недійсності спірного у цій справі Договору, суд встановив, що прокурор не надав доказів, які б підтвердили завідомо суперечливу інтересам держави і суспільства мету укладення спірного правочину, наявність його протиправних наслідків, а також умисел сторін на укладення договору, що суперечить зазначеним інтересам. Зокрема, не довів спрямованість і відповідність спірного правочину ознакам, які б свідчили про посягання на суспільні, економічні чи соціальні основи держави і суспільства. При цьому, обвинувальний вирок у кримінальному провадженні, який би мав преюдиційне значення для цієї господарської справи, не виносився та прокурором суду не надавався.

Прокурор в обґрунтування позову послався лише на Рішення АМК. Однак, як уже зазначалося вище, відповідно до висновку Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 228 ЦК України у випадку порушення суб`єктом господарювання законодавства про захист конкуренції, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, антиконкурентна поведінка учасника закупівлі не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підірвати її інтереси і сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у розумінні частини третьої статті 228 ЦК України. Ця норма права не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання законодавства про захист конкуренції.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що обставини допущення учасниками спірної закупівлі і, зокрема відповідачем-2, при її проведенні порушення законодавства про захист економічної конкуренції, принципу добросовісної конкуренції, вчинення антиконкурентних узгоджених дій, на які послався прокурор в обґрунтування позову, не є підставами для визнання недійсним спірного договору з підстав його суперечності інтересам держави та суспільства.

Крім того, відповідач-2 за порушення законодавства про захист економічної конкуренції вже поніс відповідальність у вигляді штрафу покладеного на нього Рішенням АМК .

Прокурор не надав доказів наявності на ринку на час проведення спірної закупівлі більш вигідних для замовника цінових пропозицій, доказів того, що товар за спірним Договором був поставлений за завищеними цінами або того, що аналогічні товари могли бути поставлені з використанням менших ресурсів, а також доказів невідповідності кількості, вартості або якості поставленого відповідачем-2 товару розміру завданих замовнику збитків, наявності інших порушень при виконанні умов договору про закупівлю. Суд враховує те, що прокурор не посилався на ці обставини та на обставини того, що внаслідок укладення спірного у цій справі договору держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти тощо.

Предметом закупівлі були товари ДК 021:20-5 - морепродукти (гамарус) у кількості 700 кг, тобто за рахунок виконання відповідачем-2 спірного Договору відповідач-1 задовольнив свої потреби у поставці товару. Спірний договір є виконаним його сторонами у повному обсязі, що підтверджується звітом про виконання договору про закупівлю, сформованим 05.03.2019.

Суд погоджується з доводами прокурора про те, що укладений між відповідачами правочин не в повній мірі відповідає основним принципам закупівель за публічні кошти. Водночас у суду відсутні підстави вважати, що оспорюваний правочин не відповідає інтересам держави і суспільству у відповідності до частини третьої статті 228 ЦК України.

При цьому посилання прокурора на постанову Верховного Суду від 10.06.2021 у справі №910/114/19 судом відхиляється, оскільки предмет та фактичні підстави позову є відмінними від даної справи, посилання ж Верховного Суду в своїй постанові на статтю 228 ЦК України ще не свідчить, що правовідносини у справах №922/1531/25 та №910/114/19 є подібними. При цьому, вказаною постановою Верховний Суд направив справу №910/114/19 на новий розгляд, а отже така постава не є остаточною.

Також суд вважає безпідставним посилання прокурора на рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 у справі №910/10896/22 та рішення Господарського суду Луганської області від 08.08.2023 у справі №913/102/23 оскільки згідно з частиною четвертою статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання прокурора на постанову Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №910/16309/18 судом також не приймається до уваги, оскільки обставини цієї справи не є релевантними щодо обставин справи, яка розглядається. Правовідносини у справі №922/910/16309/18 не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається, за фактично-доказовою базою, тобто за встановленими в них обставинами та дослідженими судами доказами, а також значною мірою - й за правовим регулюванням таких правовідносин (зокрема, в зазначеній постанові не застосовувалися положення статті 228 ЦК України, якою прокурор обґрунтовує свої вимоги).

Суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на встановлені в ході розгляду даної справи обставини, суд дійшов висновку, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення оспорюваного про закупівлю за результатами відкритих торгів UA-2018-07-09-001227-a, наявність протиправних наслідків, а також наявність умислу (наміру) у сторін саме на укладення договору, що суперечить інтересам держави і суспільства.

Крім того, прокурор не обґрунтував належними та допустимими доказами відповідність Договору про закупівлю ознакам, які б свідчили про посягання на суспільні, економічні та соціальні основи держави і суспільства.

З огляду на наведене, підстави для визнання Договору про закупівлю від16.08.2018 №15250000-5/2 недійсним відповідно до частини третьої статті 228 ЦК України відсутні, а відтак відсутні підстави для застосування наслідків недійсного правочину шляхом стягнення з ФОП Марченко В.А. на користь КО "ХАРКІВСЬКИЙ ЗООЛОГІЧНИЙ ПАРК" 196.000,00 грн.

Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у справі.

Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до статті ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина п`ята статті 236 ГПК України).

Частиною четвертою статті 11 ГПК України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. У зв`язку з чим, витрати зі сплати судового збору в розмірі 4.844,80 грн залишаються за прокурором.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Витрати зі сплати судового збору залишити за Шевченківською окружною прокуратурою міста Харкова.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "17" березня 2026 р.

СуддяН.С. Добреля