РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.03.2026Справа № 910/15980/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Князькова В.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Гіскон», м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Атмосфера Інжиніринг Сістемз», м.Київ

про стягнення 978 761,55 грн, -

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Гіскон" звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Атмосфера Інжиніринг Сістемз" про стягнення основного боргу в сумі 881 565,38 грн, інфляційних втрат в сумі 8552,31 грн, 3% річних в сумі 7821,52 грн та пені в розмірі 80 822,34 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх обов`язків за договором підряду №13/05/25-RYB1 від 13.05.2025 в частині повної та своєчасної оплати виконаних робіт.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; визнано справу малозначною; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

13.01.2026 (сформовано 12.01.2026) відповідачем через систему «Електронний суд» до суду було подане клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву та відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову з підстав того, що ним було застосована затримка оплати через порушення позивачем пункту 10.2.1 договору.

Щодо клопотання ТОВ «Атмосфера Інжиніринг Сістемз» про поновлення процесуального строку на подання відзиву суд зазначає наступне.

Суд відзначає, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 113 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до приписів статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущений строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи (стаття 119 Господарського процесуального кодексу України).

Ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 25.12.2025 судом був встановлений відповідачу, який становить п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, для подання до суду: відзиву на позов у порядку, передбаченому статтею 178 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; доказів направлення відзиву позивачу; заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (у разі наявності).

ТОВ «Атмосфера Інжиніринг Сістемз» зазначає, що причиною пропуску строку на подання відзиву на позов є нестабільне електропостачання, яке мало місце через масовану ракетну атаку території України.

Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при розгляді справи суд керується принципом верховенства права.

Відповідно до Копенгагенського документа (Документ Копенгагенської наради Конференції щодо людського виміру НБСЄ, 1990) "верховенство права не зводиться лише до формальної законності, яка забезпечує правильність та узгодженість процесу творення і впровадження в життя демократичного ладу, а означає також і справедливість, засновану на визнанні та повному сприйнятті людської особи як найвищої цінності та яку гарантовано інститутами, що забезпечують рамки для її якнайповнішого вираження".

Таким чином, дотримання принципу верховенства права перебуває у тісному взаємозв`язку з забезпеченням права на доступ до правосуддя, в тому числі з реалізацією принципу змагальності сторін, який означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (рішення у справі "Ruiz-Mateos проти Іспанії", пункт 63).

Принцип змагальності сторін нерозривно пов`язаний і з принципом рівності сторін. Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що принцип рівності сторін у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони (рішення у справах "Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands" від 27.10.1993, пункт 33, та "Ankerl v. Switzerland" від 23.10.1996, п. 38).

Виходячи з принципу верховенства права, з метою забезпечення принципу змагальності (стаття 13 Господарського процесуального кодексу України) та всебічного, повного і об`єктивного визначення обставин справи, які підлягають встановленню, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення відповідачу строку для подачі відзиву на позов та прийняття відзиву до розгляду.

19.01.2026 (сформовано 16.01.2026) через систему «Електронний суд» позивачем до суду була подана відповідь на відзив, в якій ТОВ «Будівельна компанія Гіскон» виклало аргументи проти доводів відповідача.

30.01.2026 ТОВ «Будівельна компанія Гіскон» до суду через систему «Електронний суд» були подані додаткові пояснення у справі.

Відповідачем через систему «Електронний суд» 30.01.2026 були подані заперечення на відповідь на відзив.

03.02.2026 позивачем до суду через систему «Електронний суд» були подані додаткові пояснення у справі.

З огляду на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

13.05.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Атмосфера Інжиніринг Сістемз», як Генпідрядником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Гіскон», як Підрядником, був укладений договір підряду №13/05/25-RYB1 (далі - договір).

За умовами пункту 2.1 договору Підрядник за завданням Генпідрядника зобов`язується на свій ризик власними силами і засобами, з використанням власних Ресурсів або Ресурсів, наданих Генпідрядником, у відповідності до Проектної та Робочої документації, затвердженої Генпідрядником, умов договору, діючих будівельних норм і правил, та у визначений договором строк, виконати роботи з влаштування підлог паркінгу (далі - «Роботи») на об`єкті: «Комплексна забудова території у складі об`єктів: «Реконструкція майнового комплексу під багатоквартирну забудову з вбудованими приміщеннями громадського призначення на вул. Електриків, 23-Б у Подільському районі м. Києва» та «Будівництво житлового будинку з об`єктами соціально-побутового призначення та адміністративної будівлі на вул. Електриків, 25-Ж у Подільському районі м. Києва» (VI черга будівництва. Коригування), а Генпідрядник зобов`язується надати Підряднику Фронт робіт, Робочу документацію, прийняти закінчені Роботи і оплатити їх вартість у відповідності до умов договору.

Сторони дійшли згоди, що конкретні види Робіт згідно з Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016:2010, Договірна ціна за кожним видом Робіт та Календарний графік виконання та фінансування робіт будуть погоджені ними у відповідних додаткових угодах, додатках до додаткових угод та додатках до цього договору, які всі разом та кожен окремо є невід`ємною частиною даного договору. У зв`язку із вищевикладеним, Сторони дійшли згоди, що надалі по тексту під посиланням на договір матиметься на увазі посилання в тому числі і на відповідні додаткові угоди з додатками, як на його невід`ємну частину. Підрядник зобов`язується виконати Роботи з використанням власних Ресурсів, письмово узгоджених Генпідрядником та/або Ресурсів, наданих Генпідрядником, у відповідності до вимог ДБН, умов цього договору, Проектної документації, у термін, узгоджений з Генпідрядником, а також здати виконані Роботи, здійснити необхідні заходи щодо усунення недоробок, дефектів, недоліків, які виникли у виконаних Роботах, у відповідності до умов цього договору (пункт 2.2 договору).

Згідно з пунктом 2.3 договору Підрядник зобов`язується виконати усі Роботи згідно з умовами договору, у тому числі Роботи конкретно в них не обумовлені, але необхідні для реалізації предмету договору. У випадку внесення змін чи доповнень до Проектної документації, наслідком яких є збільшення/зменшення чи зміна переліку чи об`єму Робіт та/або Ресурсів, Сторони зобов`язуються погодити і укласти відповідні додаткові угоди та додатки про внесення змін чи доповнень до цього договору.

Відповідно до пункту 3.1 договору сторони домовились, що загальна вартість Робіт за цим договором становить загальну вартість виконаних Підрядником та прийнятих Генпідрядником Робіт на підставі Актів приймання - передачі виконаних будівельних робіт по Ф№ КБ-2В, що складаються окремо до кожної додаткової угоди на окремий вид Робіт, та Довідки про вартість виконаних робіт та витрат по Ф№ КБ-3 з підтверджуючими її кошторисними розрахунками. Договірні ціни Робіт є динамічними та можуть переглядатися Сторонами в разі прийняття нових законодавчих і нормативних актів, що безпосередньо впливають на вартість Робіт, що потребує укладення Сторонами відповідно додаткової угоди до договору (пункт 3.2 договору).

Пунктом 3.3 договору передбачено, що оплата Робіт за цим договором здійснюється Генпідрядником у національній валюті України - гривні, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Підрядника за кожною додатковою угодою окремо.

Оплата за виконані Роботи Підрядником здійснюється Генпідрядником після отримання коштів від Замовника Об`єкту будівництва. У разі якщо Замовник та/або Генпідрядник порушить строк оплати за виконані роботи, Сторони дійшли згоди, що Підрядник має право стягнути таку заборгованість у судовому порядку (пункт 3.4 договору).

Згідно з пунктом 3.5 договору оплата Робіт та Ресурсів за цим Договором здійснюється Генпідрядником за фактично виконані належним чином Роботи на підставі підписаних Сторонами Актів виконаних робіт Ф№ КБ-2В, Довідок Ф№ КБ-3 в строк до 15-го числа місяця, наступного за звітним, за вирахуванням сум авансових платежів, сплачених у порядку та строки, передбачених цим Договором, за умови виконання Підрядником п. 12.1. Договору.

Генпідрядник має право доручати Підряднику додаткові роботи до початку Робіт або під час їх виконання. Вартість та об`єми додаткових Робіт узгоджуються Сторонами письмово до початку їх виконання шляхом підписання додаткових угод до цього договору. Оплата додаткових Робіт здійснюється Генпідрядником на підставі укладених додаткових угод до цього договору (пункт 3.7 договору).

Відповідно до пунктів 3.9 та 3.10 договору сторони домовились, що оплата за виконані Роботи Підрядником здійснюється у розмірі 95 % (відсотків) від вартості виконаних Робіт (без урахування вартості Ресурсів що надані Генпідрядником Підряднику) визначених у кожному Акті прийнятих робіт по Ф№ КБ-2В. Сторони погодились, що 5% відсотків від вартості виконаних Робіт залишається у якості відкладеного платежу (Гарантійного фонду) та перераховується Підряднику Генпідрядником через 3 (три) місяці після підписання останнього Акту приймання-передачі виконаних робіт, за умови відсутності недоліків із Сторони Підрядника.

До обов`язків Генпідрядника належить прийняти виконані належним чином роботи та оплатити їх в установленому договором порядку встановлено пунктом 11.2.1 та 11.2.3 договору вчасно оплатити Підряднику виконані ним та прийняті Генпідрядником Роботи (їх частину) до призупинення Робіт.

Згідно з пунктом 12.1 договору передача виконаних Робіт за договором здійснюється щомісячно шляхом оформлення та підписання Сторонами двосторонніх Актів КБ-2В та Довідок Ф№ КБ-3. Акти КБ-2В та Довідки Ф№ КБ-3 складаються Підрядником та з підписом представника технічного нагляду Замовника на Об`єкті надаються Генпідряднику в строк до 05-го числа місяця, наступного за звітним та включають обсяг виконаних Робіт з першого по останній день звітного місяця.

Підрядник повідомляє Генпідряднику про готовність до передачі виконаних Робіт, які Генпідрядник зобов`язаний оглянути та перевірити спільно з Підрядником, і, при відсутності зауважень до якості та обсягів виконаних Робіт, використаних Ресурсів, підписати Акт КБ-2В та Довідку Ф№ КБ-3, що були надані Підрядником в строк до 05-го числа (включно) місяця, наступного за звітним із підписом представника технічного нагляду Замовника на Об`єкті, та передати їх другі екземпляри Підряднику протягом 10 (десяти) робочих днів з дати отримання Акту КБ-2В та Довідки Ф№ КБ-3 або надати мотивовану відмову від прийняття Робіт. Разом з Роботами Підрядник зобов`язаний передавати Генпідряднику необхідну документацію, що стосується виконаних Робіт та використаних Ресурсів, в протилежному випадку Генпідрядник має право не приймати Роботи до моменту надання такої документації (пункт 12.3 договору).

Додатковою угодою № 1 від 13.05.2025 та додатковою угодою №2 від 16.06.2025 сторони погодили певні види робіт та їх вартість.

На виконання умов укладеного договору ТОВ «Будівельна компанія Гіскон» у травні-серпні 2025 року позивачем були виконані підрядні роботи на загальну суму 5 240 349,57 грн. На підтвердження вказаного позивачем до суду були долучені Акт виконаних будівельно-монтажних робіт за травень 2025 року на суму 2 029 790,48 грн, Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за травень 2025 року на суму 2 029 790,48 грн, Акт виконаних будівельно-монтажних робіт за червень 2025 року на суму 2 571 809,75 грн, Акт виконаних будівельно-монтажних робіт за червень 2025 року на суму 234 873,41 грн, Акт виконаних будівельно-монтажних робіт за червень 2025 року на суму 249 194,77 грн, Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за червень 2025 року на суму 3 055 877,93 грн, Акт виконаних будівельно-монтажних робіт за серпень 2025 року на суму 154 681,16 грн, Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за серпень 2025 року на суму 154 681,16 грн. Вказані Акти та Довідки складені, підписані та скріплені печатками обох сторін 30.05.2025, 30.06.2025 та 29.08.2025 відповідно. На підтвердження реальності господарських операцій позивачем до матеріалів справи були долучені відповідні податкові накладні та квитанції про їх реєстрацію.

У порушення умов укладеного договору «Атмосфера Інжиніринг Сістемз» лише частково виконало свій обов`язок з оплати виконаних та прийнятих робіт, сплативши на користь позивача 4 358 784,19 грн (платіжні доручення: № 333 від 19.05.2025 на суму 3 500 000,00 грн, № 358 від 22.05.2025 на суму 150 000,00 грн, № 399 від 30.05.2025 на суму 200 000.00 грн, № 432 від 06.06.2025 на суму 308 784,19 грн, № 460 від 19.06.2025 на суму 200 000,00 грн).

ТОВ «Будівельна компанія Гіскон», стверджуючи, що строк оплати виконаних та прийнятих робіт за договором настав, а останній Акт приймання-передачі виконаних робіт підписаний 29.08.2025, за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 881 565,38 грн, про стягнення якої позивач звернувся із даним позовом до суду. Крім суми заборгованості ТОВ «Будівельна компанія Гіскон» також просив суд стягнути з відповідача 8 552,31 грн інфляційних втрат, три проценти річних у розмірі 7 821,52 грн та пеню в розмірі 80 822,34 грн, розрахованих за період прострочення по кожному Акту до 21.12.2025.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив таке.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Дослідивши умови укладеного договору від 13.05.2025, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою цей договір є договором підряду.

Відповідно до частини 1 статті 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом врахований той факт, що 28.08.2025 Господарський кодекс України втратив чинність, водночас, відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплений у наведеній нормі принцип незворотності дії закону та інших нормативно-правових актів у часі (lex ad praeterian non valet) полягає в тому, що дія їх не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання ними чинності, за винятком випадку коли закон або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював і Конституційний Суд України. Зокрема, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на вказане, беручи до уваги, що спірні правовідносини між сторонами виникли до 28.08.2025, суд дійшов висновку про регламентування спірних правовідносин приписами Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з позовними вимогами позивача, що підтверджується представленими суду доказами, відповідачем не здійснена повна оплата робіт, виконаних у червні 2025 року та у серпні 2025 року. Акти виконаних будівельно-монтажних робіт за червень 2025 року та серпень 2025 року були підписані 30.06.2025 та 29.08.2025 відповідно. З урахуванням умов пункту 3.5 та 3.9 договору вартість робіт, виконаних у червні 2025 року мала бути сплачена до 15.07.2025, у серпні 2025 року - до 15.09.2025 у загальному розмірі 619 547,90 грн, що становить 95 % вартості робіт.

Крім того, оскільки останній Акт виконаних будівельно-монтажних робіт був підписаний 29.08.2025, суд дійшов висновку, що строк оплати 5% від вартості виконаних робіт (гарантійний фонд) у розмірі 262 017,48 грн є таким, що настав 29.11.2025.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторін. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про те, що загальна сума заборгованості в розмірі 881 565,38 грн, яка становить вартість виконаних та неоплачених робіт, підлягає стягненню на користь позивача з ТОВ «Атмосфера Інжиніринг Сістемз», а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідачем не представлено суду будь-яких доказів на спростування встановлених обставин.

Водночас, суд вважає хибними посилання відповідача на затримання оплати через невиконання позивачем умов пункту 10.2.1 договору, яким передбачено, що Підрядник зобов`язаний не рідше, ніж один раз на тиждень надавати Генпідряднику звіт про оперативне фактичне виконання Робіт по наданому Генпідрядником тижнево-добовому завданню. Звіт надсилається електронною поштою з електронної адреси Підрядника на електронну адресу Генпідрядника , за формою, наведеною у Додатку № 4 до цього договору. У разі систематичного (2 або більше разів підряд) ненадання Підрядником звітів, Генпідрядник має право затримати оплату Робіт за період, в якому звіти Підрядником не надавалися. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що сторонами за спірним договором були складені, підписані та скріплені печатками обох сторін Акти виконаних будівельно-монтажних робіт без будь-яких зауважень з боку відповідача, у тому числі щодо будь-яких порушень тижнево-добового завдання.

Крім того, приписами статей 546, 595 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Кредитор, який притримує річ у себе, зобов`язаний негайно повідомити про це боржника. Матеріали справи не містять доказів інформування позивача з боку ТОВ «Атмосфера Інжиніринг Сістемз» про затримання оплати вартості послуг.

Щодо вимог про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат суд відзначає таке.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Суд відзначає, що розрахунок пені та компенсаційних платежів був здійснений позивачем з урахуванням строків оплати, зокрема, за період з 16.07.2025 до 29.11.2025 на суму 472 600,80 грн, за період з 16.09.2025 до 29.11.2025 на суму 146 947,10 грн та за період з 30.11.2025 до 21.12.2025 на суму 881 565,38 грн.

Відповідно до пункту 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Так, пунктом 14.1 договору передбачено, що відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, прийнятих на себе за договором, визначається відповідно до норм чинного законодавства України з урахуванням умов договору. Сторони домовились, що у випадку порушення встановлених договором та додатками до нього строків оплати виконаних Робіт, Генпідрядник сплачує Підряднику, на його вимогу, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період порушення зобов`язання, від суми простроченої заборгованості, за кожен день прострочення платежу (пункт 14.3 договору).

Перевіривши розрахунок заявленої пені, керуючись принципом диспозитивності, суд дійшов висновку, що до стягнення з ТОВ «Атмосфера Інжиніринг Сістемз» підлягає пеня у розмірі 80 822,34 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду в своїх постановах від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18) та від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 (провадження №12-14гс18) сформулювала правовий висновок про те, що положення статті 625 Цивільного кодексу України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Тотожної правової позиції щодо правомірності застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України за порушення зобов`язання з виплати страхового відшкодування дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 19.02.2020 у справі №758/16044/16-ц та від 20.07.2020 у справі №910/14293/19.

Разом з тим, відповідно до листа Верховного Суду України "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" № 62-97р від 03.04.1997 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пункт 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013).

Суд, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, зважаючи на імперативність приписів частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, дійшов висновку про правомірність стягнення з ТОВ «Атмосфера Інжиніринг Сістемз» трьох процентів річних у розмірі 7 821,52 грн та інфляційних втрат у розмірі 8 552,31 грн.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, наведенні норми та беручи до уваги, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України наявності обставин, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку, суд дійшов висновку про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Гіскон», а саме про стягнення заборгованості в розмірі 881 565,38 грн, інфляційних втрат в сумі 8 552,31 грн, три проценти річних в сумі 7 821,52 грн та пені в розмірі 80 822,34 грн.

Згідно з приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Гіскон» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атмосфера Інжиніринг Сістемз» про стягнення 978 761,55 грн.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Атмосфера Інжиніринг Сістемз» (01010, Україна, місто Київ, провулок Хрестовий, будинок 6; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Гіскон» (02094, Україна, місто Київ, вулиця Краківська, будинок 15/17, група приміщень № 167 (в літ. А); ) заборгованість в розмірі 881 565,38 грн, інфляційні втрати в розмірі 8 552,31 грн, 3% річних у розмірі 7 821,52 грн, пеню в розмірі 80 822,34 грн та судовий збір у розмірі 14 681,42 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного господарського суду.

Повний текст складено та підписано 11.03.2026.

Суддя В.В. Князьков