ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2026м. ДніпроСправа № 904/3426/24 (904/5344/25)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕМ Груп Україна" (49051, м.Дніпро, вул.Олександра Оцупа, буд.4, ідентифікаційний номер юридичної особи 39836678)

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Майн Трейд" (49001, м. Дніпро, вул.Троїцька, буд.15/1, ідентифікаційний номер юридичної особи 33384643

відповідача-2 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Головний сервісний центр МВС в особі філії Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (49041, м. Дніпро, проспект Праці, буд.16, ідентифікаційний номер юридичної особи 45291657)

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-2 ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 )

про визнання правочину недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, зобов`язання реєстрації транспортного засобу

в межах справи №904/3426/24

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" (61002, м.Харків, вул.Чернишевська, буд.66, ідентифікаційний номер юридичної особи 39820081)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕМ Груп Україна" (49051, м.Дніпро, вул.Олександра Оцупа, буд.4, ідентифікаційний номер юридичної особи 39836678)

про визнання банкрутом

Суддя Суховаров А.В.

Cекретар судового засідання Піхтін Д.С.

Представники:

від позивача - Саутенко С.О.;

від відповідача -1 - Юрашко О.П.;

від відповідача-2 - ОСОБА_4.;

від третьої особи-1 - Павлюк Р.О.;

від третьої особи-2 - не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

19.09.2025 до господарського суду через систему "Електронний суд" від ліквідатора ТОВ "ЕМ Груп Україна" арбітражного керуючого Саутенко Сергія Олеговича надійшла позовна заява до відповідача- 1 ТОВ "Майн Трейд" та відповідача-2 ОСОБА_1 , за змістом якої позивач просить суд:

1.Визнати недійсним правочин - Акт приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. під реєстровим номером 1836, 1837, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ем Груп Україна» (, місцезнаходження: 49051, м. Дніпро, вул. Оцупа Олександра, буд. 4) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Майн Трейд» (, місцезнаходження: 49001, м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 15/1).

2. Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Ем Груп Україна» () право власності на транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ модель GLE 300D, тип загальний легковий-загальний Документ сформований в системі «Електронний суд» 30.11.2025 2 універсал-В, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , 2019 року.

3.Витребувати у ОСОБА_1 транспортний засіб марки MERCEDESBENZ модель GLE 300D, тип загальний легковий-загальний універсал-В, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , 2019 року випуску.

4. Зобов`язати Головний сервісний центр МВС () в особі філії Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) () зареєструвати транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ модель GLE 300D, тип загальний легковий-загальний універсал-В, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , 2019 року випуску за Товариством з обмеженою відповідальністю «Ем Груп Україна» () з видачою свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Акт приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022 року є правочином, що має ознаки фраудаторності, а тому вказаний акт підлягає визнанню недійсним, а транспортний засіб набутий за недійсним правочином підлягає поверненню ТОВ «Ем Груп Україна» з подальшою його реєстрацією Головним сервісним центром МВС в особі філії Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) за ТОВ «Ем Груп Україна».

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.09.2025 позовну заяву передано на розгляд судді Мартинюку С.В. в межах справи про банкрутство №904/3426/24 та присвоєно єдиний унікальний номер справи №904/3426/24 (904/5344/25).

Ухвалою суду від 13.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Головний сервісний центр МВС в особі філії Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (49041, м. Дніпро, проспект Праці, буд. 16; ідентифікаційний код юридичної особи 45291657). Призначено судове засідання на 10.11.2025.

22.10.2025 до суду через систему "Електронний суд" від третьої особи надійшли письмові пояснення по справі щодо позовної заяви, за змістом яких задоволення позовних вимог, щодо зобов`язань Головного сервісного центру МВС в особі регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) вчинити певні дії є таким що суперечить процесуальному законодавству та є передчасним, оскільки позивач не звертався до структурних підрозділів (а саме до ТСЦ МВС) з питання реєстрації чи перереєстрації транспортного засобу, і відповідно відмови не отримував. Також, третя особа зазначає, що вимога позивача про зобов`язання Головний сервісний центр МВС в особі філії Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях зареєструвати транспортний засіб, не належать до юрисдикції господарських судів, відповідно до пролежень ст.20 ГПК України, а положеннями ст.21 ГПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, якщо інше не передбачено цим Кодексом. За викладених обставин, третя особа зазначає, що судом не може бути ухвалене рішення зобов`язального характеру відносно Головного сервісного центру МВС в особі регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні вищевказаної вимоги позивача. Щодо решти позовних вимог, третя особа зазначає, що в цій частині рішення має бути ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в судовій справі, підтверджених доказами, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

28.10.2025 до суду через систему "Електронний суд" від відповідача-2 надійшло клопотання про перехід від спрощеного до загального позовного провадження у справі.

04.11.2025 до суду через систему "Електронний суд" від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач-2 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки він є добросовісним набувачем спірного транспортного засобу, набутого за оплатним договором купівлі-продажу, після чого здійснена офіційна державна реєстрація на ім`я відповідача-2, жодних ознак незаконності чи обмежень щодо права власності на цей транспортний засіб на момент укладення договору не існувало. Також, відповідач-2 зазначає, що приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022 є лише актом, який підтверджує фактичне виконання рішення загальних зборів учасників ТОВ «Майн Трейд» (протокол №01/22 від 27.10.2022 р.) щодо збільшення статутного капіталу товариства, не містить самостійних умов набуття, переходу чи відчуження майна; у розумінні чинного законодавства, не є окремим цивільно-правовим договором купівлі-продажу, дарування або іншого відчуження, а тому оспорюваний акт містить корпоративний характер і лише засвідчує несення майнового вкладу до статутного капіталу, а не створюєнових прав та обов`язків поза межами корпоративних відносин, отже оспорювання такого акту належить до корпоративного спору, а не до спору про недійсність правочину. До того ж, відповідач-2 вказує, що позивач фактично у власність отримав корпоративні права у ТОВ «Майн Трейд», відповідно, оскарження такого акту має відбуватись у межах корпоративного спору. Також, відповідач-2 зазначає, що він є добросовісним набувачем у розумінні ст. 388 ЦК України, а оскільки передача автомобіля відбулась на підставі рішень учасників товариства та актів волевиявлення юридичних осіб, вибуття майна було добровільним, підстави для витребування транспортного засобу від добросовісного набувача відсутні. Крім того, відповідача-2 зазначає, ГПК України не передбачає можливості пред`явлення вимог до третіх осіб, які не є відповідачами, в той час як позивачем заявлено позов, зокрема, до третьої особи - Головного сервісного центру МВС в особі регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях.

10.11.2025 до суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-2 на позовну заяву, за змістом якої позивач заперечує проти тверджень відповідача-2, вказує, що акт приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022 є правочином, який підтверджує волевиявлення сторін, має юридичні наслідки - набуття та припинення права власності на майно, отже такий двосторонній акт у цих правовідносинах свідчить про погоджену дію шляхом волевиявлення обох сторін цього двостороннього правочину на набуття певних цивільних прав та обов`язків. Таким чином, оскарження правочину, оформленого актом, у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України, є належним способом захисту цивільних прав та обов`язків відповідно до статті 16 ЦК України та ст. 20 ГК України. Також, позивач вказує, що ТОВ «Ем Груп Україна» отримало корпоративні права у ТОВ «Майн Трейд», однак цей правочин не мав на меті настання реальних наслідків - отримання у власність Позивача певну кількість корпоративних прав у ТОВ «Майн Трейд». Факт отримання корпоративних прав замість переданого до статутного капіталу майна, сам по собі, не свідчить про добросовісність наміру відчужувача. Крім того, відчуження транспортного засобу відбулось за ціною, що є нижчою майже у 20 разів за ринкову. Отже, ТОВ «Ем Груп Україна» свідомо недоотримало корпоративних прав на суму майже 1,5 мільйони гривень. Крім цього, позивач вказує, що боржник позбувся права власності на майно, унеможлививши задоволення за його рахунок вимог кредиторів, і передав його заінтересованій і пов`язаній особі - ТОВ «Майн Трейд», залишивши за собою, як за учасником ТОВ «Майн Трейд», можливість управляти та розпоряджатися цим майном. До того ж, відчуження майна було вчинено в період існування заборгованості перед кредиторами, зокрема державою в особі ГУ ДПС у Дніпропетровській області. За викладених обставин, позивач вважає, що Акт приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. під реєстровим номером 1836,1837, укладений між ТОВ «Ем Груп Україна» та ТОВ «Майн Трейд», підлягає визнанню недійсним як фраудаторний. Щодо витребування майна, позивач вказує, що належним способом захисту прав та інтересів кредиторів у справі про банкрутство є повернення майна його власнику - ТОВ «Ем Груп Україна» шляхом витребування його від останнього набувача - ОСОБА_1 , який набув право власності на транспортний засіб без належної правової підстави, оскільки ТОВ «Ем Груп Україна» відчужило майно на підставі недійсного правочину. Стосовно заявленої вимоги щодо зобов`язання Головного сервісного центру МВС в особі філії Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) зареєструвати транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ модель GLE 300D за ТОВ «ЕМ ГРУП УКРАЇНА», позивач вказує, що така вимога є похідною від вимоги про визнання недійсним правочину та витребування транспортного засобу, оскільки забезпечує ефективний захист прав позивача та його кредиторів у справі про банкрутство шляхом державної реєстрації відомостей про позивача як про власника майна, що є необхідним для його подальшого відчуження в ліквідаційній процедурі.

Ухвалою господарського суду від 10.11.2025 у задоволенні клопотання відповідача-2 про перехід від спрощеного до загального позовного провадження у справі відмовлено; відкладено судове засідання на 01.12.2025.

01.12.2025 до суду через систему "Електронний суд" від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач-1 заперечує проти позову. Вказує, що станом на 27.10.2022 року у власності ТОВ «Ем Груп Україна» перебувало майно вартістю щонайменше 3 043 425 грн., що у 4,5 рази більше за суму заборгованості ТОВ «Ем Груп Україна» перед ГУ ДПС у Дніпропетровській області (679 741, 11 грн.), про наявність якої зазначає позивач в обґрунтування своїх тверджень щодо укладення вказаного акту за наявності заборгованості перед ГУ ДПС у Дніпропетровській області. Також, відповідач-1 зазначає про недоведеність тверджень позивача про те, що оскаржуваний акт приймання-передачі вчинений на шкоду інтересам кредиторів та має на меті уникнення оплати заборгованості. До того ж, відповідач-1 зазначає, що оспорюваний акт приймання-передачі транспортного засобу не є самостійним документом, його оформлення є результатом виконання рішення загальних зборів учасників ТОВ «Майн Трейд», що оформлено протоколом №01/22 від 27.10.2022р., тому вказаний акт не може називатись договором купівлі-продажу, дарування або будь-яким іншим договором, оскільки лише підтверджує внесення майнового вкладу до статутного капіталу ТОВ «Майн Трейд».

01.12.2025 до суду через систему "Електронний суд" від відповідача-2 надійшло клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-2 - ОСОБА_2 .

01.12.2025 до суду через систему "Електронний суд" від відповідача-2 надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, за змістом яких відповідач-2 заперечує проти тверджень позивача, вказує, що ліквідатором боржника не доведено недобросовісність відповідача-2, як набувача транспортного засобу, зокрема, не встановлені обставини, які б свідчили про об`єктивну можливість відповідача-2 бути обізнаним про можливу незаконність вибуття майна з володіння боржника або про недобросовісну поведінку боржника та відповідача-1 при укладенні спірного акту приймання-передачі транспортного засобу, що мають ознаки фраудаторності. Таким чином, відповідач-2 вважає, що майно, яке було відчужене за фраудаторним правочином за відсутності дефекту волі, не може бути витребувано саме у добросовісного набувача згідно з приписами статті 388 Цивільного кодексу України. За викладених обставин, відповідач-2 зазначає, що підстави для витребування майна у відповідача-2, як добросовісного набувача, відсутні, як і підстави для визнання права власності на транспортний засіб за позивачем. Також, відповідач-2 вказує, що станом на 27.10.2022 року у власності ТОВ «Ем Груп Україна» перебувало майно вартістю щонайменше 3 043 425 грн., що у 4,5 рази більше за суму заборгованості ТОВ «Ем Груп Україна» перед ГУ ДПС у Дніпропетровській області (679 741, 11 грн.), про наявність якої зазначає позивач в обґрунтування своїх тверджень щодо укладення вказаного акту за наявності заборгованості перед ГУ ДПС у Дніпропетровській області. Також, відповідач-2 зазначає про недоведеність тверджень позивача про те, що оскаржуваний акт приймання-передачі вчинений на шкоду інтересам кредиторів та має на меті уникнення оплати заборгованості. До того ж, відповідач-2 зазначає, що оспорюваний акт приймання-передачі транспортного засобу не є самостійним документом, його оформлення є результатом виконання рішення загальних зборів учасників ТОВ «Майн Трейд», що оформлено протоколом №01/22 від 27.10.2022р., тому вказаний акт не може називатись договором купівлі-продажу, дарування або будь-яким іншим договором, оскільки лише підтверджує внесення майнового вкладу до статутного капіталу ТОВ «Майн Трейд».

Ухвалою суду від 01.12.2026 клопотання відповідача-2 (вх.№52771/25 від 01.12.2025) про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-2 задоволено; залучено до участі у справі до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-2 ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

З огляду на відрахування зі штату судді Мартинюка С.В. , було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №904/3426/24 (904/5344/25) між суддями згідно з розпорядженням №25 від 09.01.2026.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2025, справу №904/3426/24(904/5344/25) передано на розгляд судді Суховарову А.В.

13.01.2026 від відповідача-2 надійшли пояснення, за змістом яких відповідач-2 заперечує проти позову, зазначає, що позивачем не доведено недобросовісність відповідача-2, як набувача транспортного засобу, зокрема, не встановлені обставини, які б свідчили про об`єктивну можливість відповідача-2 бути обізнаним про можливу незаконність вибуття майна з володіння боржника, недобросовісну поведінку боржника та відповідача-1 при укладенні акту приймання-передачі транспортного засобу, що можливо має ознаки фраудаторності, отже підстави для витребування майна у відповідача-2, як добросовісного набувача, відсутні, як і підстави для визнання права власності за позивачем.

Ухвалою суду від 14.01.2026 суддею Суховаровим А.В. прийнято справу №904/3426/24(904/5344/25) до свого провадження в межах справи №904/3426/24 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕМ Груп Україна" про визнання банкрутом; вирішено здійснювати розгляд справи №904/3426/24(904/5344/25) за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; розпочато розгляд справи №904/3426/24 (904/5344/25) спочатку; призначито судове засідання на 03.02.2026.

22.01.2026 до суду через систему "Електронний суд" надійшов відзив Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькі областях (філія ГСЦ МВС) на позовну заяву, за змістом якого третя особа зазначає про свою правову позицію відносно позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві від 22.10.2025.

Ухвалою суду від 03.02.2026 призначено судове засідання на 19.02.2026 о 12:00 год.

16.02.2026 до суду через систему "Електронний суд" від відповідача-1 надійшов відзив на позов, за змістом якого відповідач-1 заперечує проти позову з підстав, викладених у відзиві від 01.12.2026.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України судом прийнято рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач зазначає, що автомобіль MERCEDES-BENZ GLE 300D, VIN НОМЕР_4 , який обліковувався за ТОВ «Ем Груп Україна», набуто у власність ОСОБА_1 за результатом здійснення декількох перереєстрацій, а саме:

1) 22.10.2022 року транспортний засіб MERCEDES-BENZ GLE 300D, VIN НОМЕР_4 було перереєстровано на ТОВ «Майн Трейд» на підставі акту приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. під реєстровим номером 1836, 1837;

2) 23.12.2022 року транспортний засіб MERCEDES-BENZ GLE 300D, VIN НОМЕР_4 на підставі договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ МВС № 1242 №1242/2022/3567264 від 23.12.2022 року перереєстровано на ОСОБА_2 ;

3) 07.03.2023 року транспортний засіб MERCEDES-BENZ GLE 300D, VIN НОМЕР_4 на підставі договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ МВС №1249 № 1249/2023/3691259 від 07.03.2023 року перереєстровано на ОСОБА_1 .

Поряд з цим, позивач вказує, що акт приймання-передачі від 27.10.2022 є фраудаторним, оскільки укладаючи вказаний правочин, ТОВ «Ем Груп Україна» було учасником ТОВ «Майн Трейд», правочин укладено у підозрілий період в розумінні положень ст. 42 КУзПБ, а ціна продажу транспортного засобу, за якою відчужено транспортний засіб, є значно нижчою за ринкову, що призвело до неможливості задоволення за його рахунок вимог кредиторів, при цьому відчуження майна було вчинено в період існування заборгованості перед кредиторами.

Також, позивач вказує, що належним способом захисту прав та інтересів кредиторів у справі про банкрутство є повернення майна його власнику ТОВ «Ем Груп Україна» шляхом витребування його від останнього набувача ОСОБА_1 , який набув право власності на транспортний засіб без належної правової підстави, оскільки ТОВ «Ем Груп Україна» відчужило майно на підставі недійсного правочину.

Крім того, позивач зазначає, що з метою повного поновлення порушеного права позивача, окрім безпосереднього витребування транспортного засобу, необхідним є також його реєстрація за ТОВ «Ем Груп Україна» в сервісному центрі МВС з видачою свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що забезпечить реальну можливість володіти та розпоряджатися цим майном.

За викладених обставин, позивач звернувся до суду з позовом, за змістом якого просить суд:

1.Визнати недійсним правочин - акт приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. під реєстровим номером 1836, 1837, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ем Груп Україна» (, місцезнаходження: 49051, м. Дніпро, вул. Оцупа Олександра, буд. 4) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Майн Трейд» (, місцезнаходження: 49001, м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 15/1).

2. Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Ем Груп Україна» () право власності на транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ модель GLE 300D, тип загальний легковий-загальний Документ сформований в системі «Електронний суд» 30.11.2025 2 універсал-В, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , 2019 року.

3.Витребувати у ОСОБА_1 транспортний засіб марки MERCEDESBENZ модель GLE 300D, тип загальний легковий-загальний універсал-В, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , 2019 року випуску.

4. Зобов`язати Головний сервісний центр МВС () в особі філії Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) () зареєструвати транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ модель GLE 300D, тип загальний легковий-загальний універсал-В, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , 2019 року випуску за Товариством з обмеженою відповідальністю «Ем Груп Україна» () з видачою свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши присутніх учасників справи, господарський суд встановив наступне.

За результатом звернення арбітражного керуючого Саутенко С.О. до РСЦ ГСЦ МВС в Дніпропетровській та Запорізькій областях із запитом для інформації та документації щодо перереєстрованих (проданих) транспортних засобів, які належали ТОВ «Ем Груп Україна», отриману наступну інформацію.

Протоколом Загальних зборів учасників ТОВ «Майн Трейд» () №01/22 від 27.10.2022 року було вирішено збільшити розмір статутного капіталу ТОВ «Майн Трейд», зокрема за рахунок додаткового майнового вкладу учасника - ТОВ «Ем Груп Україна», який, в тому числі, складається з транспортного засобу - автомобіля марки MERCEDES-BENZ модель GLE 300D, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова VIN НОМЕР_4 , 2019 року випуску, вартістю 74 927, 88 грн. та направлено запит до РСЦ ГСЦ МВС в Дніпропетровській та Запорізькій областях

На підставі Акту приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. під реєстровим номером 1836, 1837, ТОВ «Ем Груп Україна» здійснило передачу, а ТОВ «Майн Трейд» прийняло додатковий негрошовий майновий вклад до статутного капіталу ТОВ «Майн Трейд» у вигляді транспортного засобу: легковий автомобіль марки MERCEDES-BENZ модель GLE 300D, тип загальний легковий загальний універсал-В, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , 2019 року випуску, вартістю 74 927, 88 грн

28.10.2022 транспортний засіб MERCEDES-BENZ GLE 300D, VIN НОМЕР_4 було перереєстровано на ТОВ «Майн Трейд».

23.12.2022 в ТСЦ МВС №1242 вищевказаний автомобіль на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 №4521/22 від 21.12.2022 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), акту огляду експерта (новий) серії 1242 №86564 від 22.12.2022, договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ МВС №1242 №1242/2022/3567264 від 23.12.2022 перереєстровано на ОСОБА_2 .

07.03.2023 в ТСЦ МВС №1249 вищевказаний автомобіль на підставі акту огляду експерта (новий) серії 1249 №731396 від 07.03.2023, договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ МВС №1249 №1249/2023/3691259 від 07.03.2023 перереєстровано на ОСОБА_1 .

Відповідно до положень частини 1-3 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав:

боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;

боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;

боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна;

боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:

боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

боржник уклав договір із заінтересованою особою;

боржник уклав договір дарування.

У разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Відповідно до частини першої статі 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.

Визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України.

Згідно з частиною першою та третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, правом оспорити правочин наділені не лише сторони такого правочину, але й інші заінтересовані особи.

Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

При укладенні договору сторони мають переслідувати легітимну мету. Будь-яка господарська операція, дія суб`єкта господарювання повинна мати розумне пояснення мети її здійснення. Така мета не може бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення, ухилення від сплати податків, привласнення коштів без належних підстав тощо.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Тобто, цивільні права здійснюються особою до визначених меж, поки це не суперечить інтересам інших осіб і публічним інтересам. Такі межі можуть визначатися договором або актами цивільного законодавства. Обов`язок при здійсненні цивільних прав утримуватися від дій, які порушували б права інших осіб, конкретизується актами цивільного законодавства, що встановлюють ці права. Порушення меж здійснення цивільних прав веде до зловживання правом.

Вирішуючи спір про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, підлягає встановленню, яким чином наслідки такого правочину вплинули або можуть вплинути на права та інтереси цієї особи, оскільки звернення заінтересованої особи до суду із позовом про визнання недійсним договору направлене на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину.

Також необхідним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами, зокрема, спрямованим на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових прав.

При обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, які передбачають, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам).

Фраудаторним може виявитися будь-який правочин (договір), укладений між учасниками цивільних відносин, який не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що визначені статтею 203 ЦК України, зокрема: зміст правочину суперечить ЦК України, актам законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (власність використовується на шкоду іншим); волевиявлення боржника як учасника правочину є неправомірним, внутрішня воля націлена на обман, "на зло" іншої особи (кредитора); правочин не є реальним, не має економічної мети, правові наслідки є зловживанням правами та викликають порушення прав кредиторів (боржник не отримує еквівалентних зустрічних майнових дій, кредитор втрачає забезпечення).

У постанові від 07.10.2020 у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19) Верховний Суд зазначив, що договором, який вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний правочин (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність чи відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. У період протягом трьох років, що передували відкриттю процедури банкрутства або після відкриття справи про банкрутство дії щодо будь-якого вилучення (відчуження) боржником своїх майнових активів є підозрілими і можуть становити втручання у право власності кредиторів, відтак відчуження майна боржником повинно здійснюватися з огляду на права кредиторів щодо забезпечення їх вимог активами боржника, а неврахування інтересів кредиторів у такому випадку є зловживанням з боку боржника своїми правами щодо розпорядження майном як власника, за умови, що відчуження майна призводить завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і наносить шкоду кредиторам.

Господарський суд приймає до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 вересня 2022 року у справі №910/16579/20. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, у момент учинення якого сторонами (стороною) не було додержано вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Зокрема, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 цього Кодексу). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Отже, порушення загальних засад цивільного законодавства (засад справедливості, добросовісності та розумності), визначених імперативно пунктом б частини першої статті 3 ЦК України, які мають наслідком вихід учасниками правочину за межі здійснення цивільних прав, наданих договором чи актами цивільного законодавства, з наміром завдати шкоди іншій особі (частина третя статті 13 ЦК України) може бути самостійною підставою недійсності правочину.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен установити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення), і настання відповідних наслідків та у разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.

У ЦК України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.

Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт б частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Зловживання правом - це особливий тип правопорушення, яке вчиняється правомочною особою при здійсненні нею належного їй права, пов`язаний з використанням недозволених конкретних форм у межах дозволеного їй законом загального типу поведінки.

Формулювання зловживання правом передбачає у собі певну суперечність. Так, особа, яка користується власним правом, має дозвіл на певну поведінку, а якщо її дія не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права (дія без права). Такі випадки трапляються, якщо особа діє недобросовісно, всупереч меті наданого їй права.

Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється у тому, що: 1) особа (особи) використовувала/ використовували право на зло; 2) наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки є певним станом, у який потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів /умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); 3) враховується правовий статус особи / осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник мас уявлення не лише про обсяг своїх прав, а й про обсяг прав інших учасників цих правовідносин і порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах, або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 листопада 2021року у справі № 910/8482/18 (910/4866/21), пункти 76.З, 76.5).

У Рішенні від 28 квітня 2021 року № 2-р(П)/2021 у справі за конституційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерного комерційного банку Індустріалбанк щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини третьої статті 13, частини третьої статті 16 ЦК України Конституційний Суд України визнав, що зазначені положення ЦК України є конституційними та такими, що не суперечать частині другій статті 58 Конституції України. Оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 ЦК України, Конституційний Суд України констатував, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука а також зловживання правом в інших формах, що також міститься у частині третій статті 13 цього Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку, Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими ЦК України та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення ЦК України або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 ЦК України мають наметі стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною) (абзаци другий, третій пункту 5.3, пункт 5.4 та абзац другий пункту 8.2 мотивувальної частини цього Рішення)...

Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що правочини, які вчиняються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути неправомірною та недобросовісною. Отже, правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (див. постанову Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02 червня 2021 року у справі № 904/7905/16, пункт 153). Відтак правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними і зводяться до зловживання правом.

Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди іншим учасникам цивільних правовідносин, задля приховування дійсного наміру сторін при вчиненні правочину є очевидним використанням приватноправового інструментарію всупереч його призначенню та за своєю суттю є вживанням права на зло. За таких умов недійсність договору як приватноправова категорія є інструментом, який покликаний не допускати, або припиняти порушення цивільних прав та інтересів, або ж їх відновлювати.

Метою доброчесного боржника повинне бути добросовісне виконання всіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надання своєчасного та справедливого задоволення (сатисфакції) прав і правомірних інтересів кредитора, зокрема у процедурі банкрутства.

Договір, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатним, так і безоплатним. Він може бути як одностороннім, так і багатостороннім за складом учасників, які об`єднуються спільною метою щодо вчинення юридично значимих дій.

Застосування конструкції фраудаторності при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатиш договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент (контрагенти), з яким (якими) боржник учиняє оспорюваний договір; ціна договору (ринкова / неринкова), наявність / відсутність оплати ціни договору контрагентом боржника; дотримання процедури (черговості) при виконанні зобов`язань, якщо така процедура визначена законом імперативно. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 02 червня 2021 року у справі № 904/7905/16 (пункт 155).

Учинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати як у виведенні майна боржника власником на третіх осіб, так і у створенні преференцій у задоволенні вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів.

Отже, правочини за участю боржника, які допомагають реалізувати цю мету, мають ознаки фраудаторності, незалежно від того, чи такий правочин є двостороннім (одностороннім) чи багатостороннім (у якому буде задіяно низку учасників, об`єднаних єдиною неправомірною метою). Для класифікації правочину як фраудаторного має значення фактична участь боржника у ньому як одного з учасників вольових дій, направлених на виведення майна боржника з метою незадоволення вимог одного або декількох його кредиторів у легальній судовій процедурі.

Для класифікації правочину як фраудаторного має значення фактична участь боржника у ньому як одного з учасників вольових дій, направлених на виведення майна боржника з метою незадоволення вимог одного або декількох його кредиторів у легальній судовій процедурі.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11.08.2022 року у справі № 916/546/21 зазначила, що залежно від встановлених судами обставин конкретної справи, документ, який сторони справи іменують як "акт приймання-передачі", може як підтверджувати певні факти та бути документом первинного бухгалтерського обліку, так і мати ознаки правочину, тобто бути спрямованим на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Встановлення правової природи акта приймання-передачі - це питання дослідження як змісту такого акта приймання-передачі, так і інших доказів, наявних у матеріалах справи. Таким чином, суд досліджує акт в кожному конкретному випадку та надає йому оцінку в залежності від того, чи підтверджує він волевиявлення сторін, а також чи має він юридичні наслідки, в залежності від чого суд робить висновок щодо того, чи є акт правочином та щодо ефективного способу захисту.

Враховуючи викладене, акт приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. під реєстровим номером 1836, 1837, за своїм змістом, є таким, що відображає волю сторін на зміну власника транспортного засобу від одного суб`єкта до іншого, має юридичні наслідки - набуття та припинення права власності на майно, отже має ознаки правочину, а відтак оскарження правочину, оформленого актом приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022 року є належним способом захисту цивільних прав та обов`язків.

Оскарження правочину, оформленого актом (у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України) у цьому випадку є належним способом захисту цивільних прав та обов`язків у розумінні статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 07.02.2024 року у cправі №914/1833/22).

Відповідно до експертного висновку серії № ОЦ-3366 від 12.09.2025 року Запорізького торгово-промислової палати, середньоринкова вартість транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, модель GLE 300D, 2019 року випуску, об`єм двигуна 1950 см. куб. станом на дату відчуження (28.10.2022 року) складає 1 562 759,12 грн.

Поряд з цим, відповідно до Акту приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022 року, від ТОВ «Ем Груп Україна» до ТОВ «Майн Трейд» було передано транспортний засіб MERCEDES-BENZ GLE 300D, VIN НОМЕР_4 , 2019 року випуску за ціною 74 927,88 грн.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, станом на 27.10.2022 року, боржник - ТОВ «Ем Груп Україна» було учасником ТОВ «Майн Трейд».

Відповідно до статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства (в редакції, чинній на момент вчинення оспорюваного правочину), заінтересовані особи стосовно боржника- юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими; для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому переліку, як і заінтересовані особи.

За викладених обставин, перебуваючи учасником ТОВ «Майн Трейд», ТОВ «Ем Груп Україна» прийняло рішення про передачу транспортного засобу ТОВ «Майн Трейд», відповідно до протоколу загальних зборів № 01/22 від 27.10.2022 року.

Отже, ціна транспортного засобу за актом не відповідає ринковій вартості, крім того ТОВ «Ем Груп Україна» укладено оскаржуваний з ТОВ «Майн Трейд», перебуваючи його учасником, за два роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, що дозволяє кваліфікувати оскаржуваний правочин як такий, що вчинений на шкоду кредиторам.

Таким чином, акт приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022, укладений між ТОВ "Ем Груп Україна" та ТОВ "Майн Трейд" містить ознаки фраудаторності та підтверджує неправомірну і недобросовісну мету боржника щодо спірного майна.

З огляду на викладене, господарський суд вважає, що відповідач-1 та боржник діяли спільно, очевидно недобросовісно, умисно укладали спірний правочин за заниженою ціною. Вказані дії хоча формально не порушували існуючих норм права, проте були спрямовані на завдання шкоди третім особам - реальним кредиторам ТОВ "Ем Груп Україна", що у розумінні норм ЦК України є зловживанням правом.

Також законодавством про банкрутство (частина перша статті 42 КУзПБ) кредитор у справі про банкрутство наділений повноваженнями на звернення до суду у справі про банкрутство про визнання недійсними окремих угод боржника, вчинених у підозрілий період (за три роки до моменту відкриття провадження у справі та під час процедури банкрутства). У такому випадку кредитор діє на захист прав боржника, маючи похідний інтерес (постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі №761/45721/16-ц (провадженням 14-122цс20, пункт 78)) щодо задоволення грошових вимог у справі про банкрутство за рахунок активів боржника (якщо за наслідком укладення фраудаторного правочину було відчужено гроші, рухоме або нерухоме майно, яке підлягало включенню до ліквідаційної маси для задоволення вимог кредиторів боржника).

КУзПБ є спеціальним нормативним актом, у якому поєднуються норми матеріального та процесуального права, що регулюють неплатоспроможність, а за відсутності відповідного регулювання за цим Кодексом застосовуються загальні приписи ГПК України, ЦК України, Господарського кодексу України та інших нормативних актів (частина шоста статті 12 ГПК України).

Особливістю провадження у справі про банкрутство є велика кількість учасників провадження, на відміну від позовного провадження, яке учасниками справи визнає сторін і третіх осіб (частина перша статті 41 ГПК України). Так, абзацами двадцять другим і двадцять четвертим частини першої статті 1 КУзПБ до учасників у справі про банкрутство віднесено сторін (конкурсних кредиторів (представника комітету кредиторів), забезпечених кредиторів, боржника (банкрута)), а також: арбітражного керуючого, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представника органу місцевого самоврядування, представника працівників боржника, уповноважену особу засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, інших учасників справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір. Відтак у справі про банкрутство в ході провадження можуть заявлятися (чи вибувати) нові учасники справи.

Також, частиною другою статті 7 КУзПБ визначено юрисдикційність господарському суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник; спорів з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спорів про визнання недійсними результатів аукціону; спорів про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спорів про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спорів про стягнення заробітної плати; спорів про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спорів щодо інших вимог до боржника.

Отже, законодавством про банкрутство розширено межі щодо можливості залучення до провадження у справі різних осіб (учасників провадження) задля досягнення процесуальної економії розгляду всіх спорів щодо активів боржника у межах єдиного провадження - провадження у справі про банкрутство та прискорення самого провадження у справі про банкрутство, яке часто зупинялося для розгляду спорів окремих учасників у різних провадженнях у судах різних юрисдикцій.

Боржник і кредитор у справі про банкрутство зазвичай виступають як протилежні сторони процесу. Однак у випадку, якщо кредитор звертається до суду з вимогою про визнання недійсними угод боржника, укладених за три роки до порушення справи про банкрутство або у процедурі банкрутства (підозрілі правочини), зазначаючи про недобросовісність дій боржника, кредитор фактично діє в інтересах боржника, оскільки його недобросовісний орган управління вчинив дії з відчуження активів боржника на шкоду всім кредиторам неплатоспроможного боржника (частина перша статті 42 КУзПБ). Такий позов є подібним до інституту похідного позову, характерного для позовного провадження (стаття 54 ГПК України).

Обмеживши строки процедури банкрутства, законодавець у той же час наділив кредитора боржника, як і арбітражного керуючого, спеціальними повноваженнями щодо визнання недійсними угод боржника, передбачивши при цьому настання спеціального наслідку визнання недійсними таких угод - обов`язок кредитора, який отримав майно боржника, повернути його до складу ліквідаційної маси, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент учинення правочину (частина третя статті 42 КУзПБ).

Отже, якщо багатосторонній правочин учинено за участю боржника з недобросовісною метою виведення його активів (майна) зі складу ліквідаційної маси для задоволення вимог окремого кредитора поза межами процедури банкрутства, такий правочин може бути визнаний недійсним (фраудаторним) як із підстав, передбачених статтею 42 КУзПБ, так і відповідно до статей 3,13 ЦК України.

У разі невідповідності фраудаторного правочину загальним принципам цивільного права та його вчинення з виходом за межі цивільних прав суди можуть визначити юридичну кваліфікацію такого правочину із застосуванням загальних положень ЦК України.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 5 статті 203 Цивільного кодексу України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 названого Кодексу є підставою для визнання його недійсним.

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати (висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17).

Фраудаторним є правочин, який хоча формально і відповідає приписам законодавства, але вчинений з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування чи незаконного відчуження боржником своїх активів шляхом так званого використання права на зло, коли формально законні права реалізуються з протиправними цілями.

Факт виконання (повного чи часткового) фраудаторного правочину не впливає жодним чином на можливість визнання цього правочину недійсним, бо дуже часто фраудаторний правочин дійсно вчиняється із наміром його виконання, наприклад, у разі незаконного відчуження активів без оплати чи з оплатою нижче ринкових цін тощо. Тобто, для ідентифікації правочину як фраудаторного не важливо, чи його виконано, а важливо, чи виконано його без злого наміру на шкоду іншим особам. При цьому, фраудаторним правочином може бути і правочин, вчинений з порушенням частини 5 статті 203 Цивільного кодексу України, і фіктивний правочин, і правочин, який сторони не встигли виконати чи відклали виконання з якихось інших міркувань.

Фраудаторним може визнаватися правочин як на підставі спеціальних норм законодавства (у провадженнях про банкрутство чи виконавчих провадженнях тощо), так і з посиланням на загальні норми законодавства, зокрема статті 3, 13, 203 ЦК України.

Оскільки способів незаконної діяльності особи всупереч принципів добросовісності та з метою використати право на зло для шкоди інтересів інших осіб може бути необмежена кількість (бо власне йде мова про протиправну поведінку в господарсько-правовому аспекті, що межує із кримінальними чи адміністративними правопорушеннями), то встановити вичерпний перелік формально виражених критеріїв, за якими можна було б ідентифікувати фраудаторний правочин - неможливо. Тому не виключено поєднання фраудаторного правочину із іншими самостійними підставами для визнання цього ж правочину недійсним. Наприклад, фраудаторний правочин може поєднуватися із п. 2 статті 203 ЦК, коли він вчиняється особою, що не має необхідного обсягу цивільної дієздатності, чи під впливом обману (ст. 230 ЦКУ) чи насильства (ст. 231 ЦКУ). В наявності в одному правочині ознак і фраудаторності, і недійсності, що передбачена іншими підставами, немає внутрішньої суперечності.

За викладених обставин, господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним акту приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022 року, в той час як відповідні заперечення відповідачів відхиляються судом, з огляду на встановлені судом обставини справи.

Відповідно до положень статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (частина 1). Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина 3).

Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Так, шляхом подання віндикаційного позову майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину.

Водночас наявність у власника права на витребування майна залежить передусім від того, на якій підставі чи за її відсутності набувач заволодів спірним майном і, відповідно, чи є такий набувач добросовісним, а також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник передав це майно у володіння, адже коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є обмеженим.

Чинне законодавство України не пов`язує можливість або неможливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності або відсутності волі у відчужувача за останнім у ланцюгу угод договором. Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності або відсутності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу угод, за якими здійснювалося відчуження майна.

Так, у постанові від 03.10.2018 у справі № 906/1765/15 Верховний Суд у контексті застосування норм права до правовідносин з витребування майна банкрута, яке було відчужено за оспорюваним правочином, дійшов висновку, що з урахуванням приписів статей 216, 388 Цивільного кодексу України за умови, якщо відповідний договір купівлі-продажу було судовим рішенням визнано недійсним, зазначена обставина є свідченням того, що майно за такими договорами вибуло всупереч волі власника.

Верховний Суд під час розгляду цієї справи не заперечує проти загального висновку, що визнання недійсним у судовому порядку договору (першого у ланцюгу договорів) у відповідних випадках може бути підставою для висновку про вибуття відповідного майна з володіння власника поза його волею.

Встановлення у справі передбачених частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 ЦК України обставин є підставою для недійсності відповідного фраудаторного правочину, зокрема, за позовом арбітражного керуючого або кредитора у межах справи про банкрутство. Водночас відчужене у такий спосіб майно не можна за загальним правилом вважати таким, що вибуло з володіння боржника без його волі. Хоча воля боржника при укладенні фраудаторного правочину обумовлена наявністю у нього неправомірної та недобросовісної мети, проте вона усвідомлено спрямована на виведення майна з володіння боржника, перехід прав на таке майно до інших (пов`язаних) осіб задля приховання його від кредиторів, убезпечення від включення до ліквідаційної маси боржника тощо. У зазначеному випадку власник свідомо порушує засади (принципи) цивільного законодавства та зловживає своїм правом шляхом відчуження майна на шкоду кредиторам, і його воля спрямована саме на це.

Укладаючи фраудаторний правочин, боржник свідомо бажає настання правових наслідків у вигляді вибуття відповідного майна з його володіння.

Набувач такого майна - ТОВ «Майн Трейд», який безпосередньо пов`язаний з боржником не міг не знати про фраудаторний характер правочину (вартість автомобіля 2019 року випуску на момент придбання становила 74 927, 88 грн.), є недобросовісним набувачем.

У разі подальшого відчуження набувачем отриманого на виконання фраудаторного правочину майна на користь іншої особи, яка не є пов`язаною з боржником та водночас не обізнана про придбання майна в особи, що не мала права його відчужувати, такий добросовісний набувач не повинен приймати на себе тягар неправомірних і недобросовісних дій боржника та його недобросовісного контрагента, пов`язаних із вчиненням правочину на шкоду кредиторам та виведенням майна тощо.

Отже, визнання фраудаторного правочину недійсним не є безумовною підставою для витребування відчуженого за ним майна з володіння останнього набувача. Необхідною передумовою для цього є встановлення обставин щодо недобросовісності саме цього набувача.

Водночас недобросовісність наміру (мотиву) дій власника - боржника при укладенні визнаного судом недійсним правочину щодо відчуження майна (якщо воно відбулось за його бажанням) не може бути достатньою підставою для витребування майна у добросовісного набувача за останнім правочином в порядку статті 388 Цивільного кодексу України (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №924/408/21(924/287/23).

У протилежному випадку, добросовісний набувач перебуватиме в невигідному становищі порівняно з недобросовісним власником (який не дотримався вимог закону при укладенні правочину, спрямованого на відчуження майна). Отже, на такого набувача, попри його добросовісність, буде покладено індивідуальний і надмірний тягар, пов`язаний з втратою майна та необхідністю шукати способи компенсації своїх втрат (зокрема витрат на придбання майна, на його утримання, збереження, а також поліпшення відповідно до положень статті 390 Цивільного кодексу України).

Водночас можливість застосування положень статті 330 Цивільного кодексу України буде значною мірою необґрунтовано обмежена.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.11.2021 у справі №925/1351/19 виснувала про важливе значення належної перевірки обставин, які свідчать про добросовісність або недобросовісність набувача як для застосування положень статей 387, 388 Цивільного кодексу України, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право набувача майна як такого, що може вважатися відповідним нормам справедливого судового розгляду згідно зі статтею 6 Конвенції.

Господарський суд зазначає, що позивачем не доведено недобросовісність відповідача-2, як набувача транспортного засобу, зокрема, не встановлені обставини, які б свідчили про об`єктивну можливість відповідача-2 бути обізнаним про можливу незаконність вибуття майна з володіння боржника; про недобросовісну поведінку боржника та відповідача-1 при укладенні акту приймання-передачі транспортного засобу, що має ознаки фраудаторності.

Отже, слід виходити з того, що майно, яке було відчужене за фраудаторним правочином за відсутності дефекту волі, не може бути витребувано саме у добросовісного набувача згідно з приписами статті 388 Цивільного кодексу України.

За викладених обставин, господарський суд зазначає про відсутність підстав для витребування майна у відповідача-2, як добросовісного набувача, визнання права власності за позивачем та проведення реєстрації транспортного засобу як похідної вимоги.

Поряд з цим, щодо позовної вимоги до Головного сервісного центру МВС () в особі філії Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) про зобов`язання зареєструвати транспортний засіб за ТОВ «Ем Груп Україна», господарський суд вважає на необхідне зазначити наступне.

За змістом частини 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 ст. 42 ГПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Згідно з частиною 4 ст. 45 ГПК України відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

За викладених обставин, перебування Головного сервісного центру МВС в особі філії Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) у статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, виключає наявність підстав для пред`явленння до неї позовної вимоги.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача-1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на перебування судді Суховарова А.В. у плановій відпустці, рішення суду складено 16.03.2026.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 185, 191, 233, 238, 240, 241, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна" (49051, м.Дніпро, вул.Олександра Оцупа, буд.4, ідентифікаційний номер юридичної особи 39836678) до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Майн Трейд" (49001, м. Дніпро, вул.Троїцька, буд.15/1, ідентифікаційний номер юридичної особи 33384643), відповідача-2 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про визнання правочину недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, зобов`язання реєстрації транспортного засобу задовольнити частково.

Визнати недійсним правочин - акт приймання-передачі транспортного засобу від 27.10.2022 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. під реєстровим номером 1836, 1837, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна" (49051, м. Дніпро, вул. Оцупа Олександра, буд. 4; ідентифікаційний код юридичної особи 3983667) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Майн Трейд» (49001, м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 15/1; ідентифікаційний код юридичної особи 33384643).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Майн Трейд» (49001, м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 15/1; ідентифікаційний код юридичної особи 33384643) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ем Груп Україна» (49051, м. Дніпро, вул. Оцупа Олександра, буд. 4; ідентифікаційний код юридичної особи 3983667) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422, 40 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного тексту судового рішення і може бути оскаржено протягом цього строку в порядку, визначеному ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 16.03.2026.

Суддя А.В. Суховаров