ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2026м. ДніпроСправа № 904/6870/25 (904/7341/25)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Соловйової А.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Комунального закладу ''Центр організаційно-господарського забезпечення закладів освіти'', м. Хмельницький

до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ", м. Дніпро

про стягнення заборгованості в розмірі 12 936,52 грн

Без виклику учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Комунальний заклад ''Центр організаційно-господарського забезпечення закладів освіти звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ" про стягнення заборгованості за Договором поставки №2574 від 25.10.2021 в розмірі 12 936,52 грн.

Судом за допомогою автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що 23.12.2025 Господарським судом Дніпропетровської області відносно відповідача - ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ" (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503., ) відкрито провадження у справі про банкрутство №904/6870/25, що перебуває на розгляді судді Господарського суду Дніпропетровської області Соловйової А.Є.

21.10.2019 року набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, на підставі положень частини 3 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи №904/6870/25(904/7341/25) передані до розгляду судді Соловйовій А.Є.

Ухвалою суду від 30.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Також, у частині 7 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Так, судом встановлено, що ухвалою суду від 30.12.2025 зокрема, було роз`яснено відповідачу, що відповідно до ст. 178 ГПК України він має право надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня отримання ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. У разі ненадання відзиву на позовну заяву, додаткових доказів у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За змістом пункту 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Враховуючи вказане, з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду від 30.12.2025 була отримана відповідачем 30.12.2025, що підтверджується Довідкою Господарського суду Дніпропетровської області про доставку електронного листа до електронного кабінету ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ".

Станом на 02.03.2026 відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України 02.03.2026 судом прийнято рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

25 жовтня 2021 року між Комунальним закладом «Центр організаційно-господарського забезпечення закладів освіти» (далі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лівайн Торг» (далі - Відповідач) був укладений договір поставки №2574 (далі - Договір).

За умовами договору Відповідач (Постачальник) приймає на себе право зобов`язання передати у власність Позивачу (Покупцю) товар зазначений у Договорі, а Позивач (Покупець) зобов`язується сплатити і прийняти вказаний товар (пункт 1.1. Договору) .

Відповідно до пункту 1.2. Договору товар - бензин А-95 у кількісті 1000 літрів (пункт 1.4. Договору).

Згідно пункту 1.5. Договору відпуск товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скретч-картками) на отримання товару відповідно «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997 року.

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що Товар вважається переданий Відповідачем (Постачальником) і прийнятий Позивачем (Покупцем) по кількості і якості з моменту фактичного отримання Товару згідно умов договору.

Загальна сума договору становить 29000,00 (двадцять дев`ять тисяч) грн., у тому числі ПДВ 4833,33 (чотири тисячі вісімсот тридцять три) грн. 33 коп. (пункт 3.2. Договору).

Порядок розрахунків обумовлений пунктом 4.1. Договору, оплата Товару здійснюється Позивачем (Покупцем) в національній валюті України в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок Відповідача (Постачальника) в день виписки рахунку-фактури та накладної на Товар. Ціна одного літру згідно накладних на товар (пункт 3.1. Договору).

Пунктом 4.4. Договору встановлено, що Відповідач (Постачальник) зобов`язується видати довірчі документи та видаткову накладну на Товар представнику Позивача (Покупця).

Відповідно до наданої Відповідачем (Постачальником) видаткової накладної №0152/0005128 від 25.10.2021 Позивачем (Покупцем) було сплачено повну суму договору в розмірі 29 000,00 грн. Що підтверджується платіжним дорученням №512 від 26.10.2021.

Відповідач (Постачальник) передав Позивачу (Покупцю) скретч-карту переоформлену згідно пункту 4.3. Договору видаткову накладну №0152/0005128-С від 28.10.20121.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997 затверджені Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, згідно з якими торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, авто газозаправних станцій та авто газозаправних пунктів (надалі - АЗС) (абзац 2 п. 3 Правил).

Згідно із п. 9 Правил, розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.

Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155 затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (надалі - Інструкція).

Згідно із п. З Інструкції, талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Порядок відпуску нафтопродуктів за талонами визначений у п.п. 10.3.3. Інструкції, а саме: форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери (п.п. 10.3.3.1); заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою № 17-НП (п.п. 10.3.3.2).

Виходячи з наведеного, талон є документом, який засвідчує право його власника отримати пальне на АЗС.

Пунктом 5.1. Договору сторони визначили що строк поставки товарів - до закінчення терміну дії довірчого документу (скретч-картки).

Передача товарів за Договором здійснюється на АЗС Відповідача (Постачальника) шляхом заправки автомобілів Позивача (Покупця) при пред`явленні довіреними особами Відповідача скретч-картки (підпункт 5.2.1. Договору).

Відповідно до підпункту 5.2.2. Договору скретч-картка є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у картці об`єму і марки товару.

Пунктом 5.3 Договору передбачено умови постачання Товару -самовивезення. Позивач (Покупець) зобов`язується отримати Товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі.

У відповідності до переданих скретч-карток Відповідачем (Постачальником) заправка автомобілів Позивача (Покупця) відбувається на АЗС «Авіас». Попри те, що на всіх переданих Відповідачем (Постачальником) скретч-картах зазначений термін довірчого документа, вони були безтерміновими, оскільки на момент придбання вказаний термін минув і відповідно до інформації зазначеної на сайті ТОВ "АВІАС" всі скретч-карти дійсні до моменту отримання палива на АЗС. До січня 2025 року на АЗС «Авіас» без перешкод здійснювалась видача (заправка) вказаного у скретч-карті об`єму і марки бензину. У зв`язку із тим, що заправки мережі АЗС «Авіас» припинили роботу від 01.01.2025 не вдалось отоварити жодну паливну скретч-картку із тих, що залишились непогашеними у Позивача (Покупця). Станом на 01.01.2025 року неотовареними залишились скретч-карти на загальну кількість - 405 літрів.

Крім того, відповідно до відомостей що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДП "АВІАС-ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ" ТОВ "АВІАС" перебуває у стані припинення.

19.03.2025 року Позивачем надіслано на адресу Відповідача претензію щодо непоставки товару у кількості 405 літрів з вимогою здійснити поставку товару у найкоротші терміни або повернути кошти. Однак Відповідач вимоги стосовно поставки товару або повернення грошових коштів не виконав.

Відповідач не надав відповіді та не здійснив жодних заходів для врегулювання питання та не здійснив ніяких дій, які б свідчили про його намір вирішення питання стосовно порушення умов договору. Тому Позивач вимушений звернутися до Господарського суду Дніпропетровської області.

В порушення умов Договору станом на дату подання даного позову Відповідач не здійснив передачу Товару, а саме залишку непогашених карток на 405 літрів на загальну суму 12 170,25 грн.

Під час розгляду справи Відповідач доказів повернення передоплати не надав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з таких підстав.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із частинами 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 статті 638 ЦК України).

Згідно із статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 статті 662 ЦК України Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцем знаходження.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 651 ЦК України визначається, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 625 ЦК визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 2 цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписами п. 7.1. Договору встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим Договором, сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим Договором.

Отже, Позивач має право вимагати від Відповідача оплати заборгованості, 3% річних від простроченої суми, а також інфляційних втрат у зв`язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання.

Так, позивачем нараховано відповідачу за невиконання зобов`язання надати товар, наступні штрафні санкції:

- інфляційні нарахування у сумі 494,19 грн за період з 01.01.2025 по 22.12.2025;

- 3% річних у сумі 272,08 грн за період з 26.03.2025 по 22.12.2025.

З урахуванням встановлених обставин, перевіривши правильність нарахувань інфляційних нарахувань та 3% річних, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Комунального закладу «Центр організаційно-господарського забезпечення закладів освіти» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІВАЙН ТОРГ" заборгованості за непоставлений товар за договором поставки № 2574 від 25.10.2021 у сумі 12 170,25 грн, інфляційні нарахування у сумі 494,19 грн та 3 % річних у сумі 272,08 грн.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статі 2 ГПК України).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Щодо надання оцінки доводам кожної зі сторін, суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), "Трофимчук проти України" (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача і стягненню на користь Комунального закладу «Центр організаційно-господарського забезпечення закладів освіти» підлягають витрати по сплаті судового збору у сумі 3 028,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 252, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Комунального закладу «Центр організаційно-господарського забезпечення закладів освіти» (29005, м. Хмельницький, майдан Незалежності, 1, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІВАЙН ТОРГ» (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503., ) про стягнення заборгованості за Договором поставки №2574 від 25.10.2021 в розмірі 12 936,52 грн задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІВАЙН ТОРГ» (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503., ) на користь Комунального закладу «Центр організаційно-господарського забезпечення закладів освіти» (29005, м. Хмельницький, майдан Незалежності, 1, ) 12 170,25 грн - вартість за непоставлений товар договором поставки № 2574 від 25.10.2021, інфляційні нарахування у сумі 494,19 грн, 3 % річних у сумі 272,08 грн та 3 028,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядки та строки, встановлені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 02.03.2026.

Суддя А.Є. Соловйова