ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

10 березня 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/2786/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,

розглянувши апеляційну скаргу учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФА ЛТД» ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.02.2026 (суддя О.А. Демешин, м.Одеса, повну ухвалу складено 23.02.2026) про залишення без розгляду заяви про відвід судді

у справі №916/2786/23

за заявою кредитора: Головного управління ДПС в Одеській області

до боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФА ЛТД»

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.07.2023 (суддя Лепеха Г.А.) відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФА ЛТД», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Дарієнка В.Д.

Також ухвалою підготовчого засідання від 13.07.2023 визнано грошові вимоги Головного управління ДПС в Одеській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФА ЛТД» в сумі 16475940,33 грн.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.10.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФА ЛТД» залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 13.07.2023 у справі №916/2786/23 залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 31.01.2024 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФА ЛТД» залишено без задоволення; ухвалу Господарського суду Одеської області від 13.07.2023 та постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 31.10.2023 у справі № 916/2786/23 залишено в силі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.02.2024 справу №916/2786/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФА ЛТД» прийнято до провадження суддею Демешиним О.А.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.03.2024 у попередньому засіданні визнаними вимогами кредиторів до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФА ЛТД» визначено ГУ ДПС в Одеській області в сумі 64685832,16грн та 26840 грн судового збору.

Постановою Господарського суду Одеської області від 10.05.2024 у справі №916/2786/23, зокрема:

-припинено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФА ЛТД» (вул. Чорноморського Козацтва, 141, м. Одеса, 65013, ) та повноваження розпорядника майна арбітражного керуючого Дарієнка Віктора Дмитровича;

-визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю «СОФА ЛТД» (вул. Чорноморського Козацтва, 141, м. Одеса, 65013, ).

-відкрито строком на дванадцять місяців ліквідаційну процедуру Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФА ЛТД» (вул. Чорноморського Козацтва, 141, м. Одеса, 65013, ), передбачену розділом IV Кодексу України з процедур банкрутства;

-призначено ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФА ЛТД» (вул. Чорноморського Козацтва, 141, м. Одеса, 65013, ) арбітражного керуючого Дарієнка Віктора Дмитровича (свідоцтво №284 від 31.05.2013).

-скасовано арешт, накладений на майно боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФА ЛТД» (вул. Чорноморського Козацтва, 141, м. Одеса, 65013, ), визнаного банкрутом, та інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника; постановлено, що накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається;

-припинено повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, члени виконавчого органу (керівник) банкрута звільняються з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припинено повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута.

Постановою Південно-західного апеляційного Господарського суду від 27.05.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Господарського суду Одеської області від 10.05.2024 у справі №916/2786/23 - без змін.

Постановою Верховного суду від 16.09.2025 касаційну скаргу учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФА ЛТД» ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2025 та постанову Господарського суду Одеської області від 10.05.2024 у справі № 916/2786/23 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.11.2024 визнано вимоги Головного управління ДПС в Одеській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФА ЛТД» в сумі 15358363,62 грн та 4844,80 грн судового збору.

В подальшому, розгляд справи у суді першої інстанції неодноразово відкладався.

20.02.2026 до суду першої інстанції від учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФА ЛТД» ОСОБА_1 надійшла заява (вх. №2-321/26) про відвід судді Демешина О.А.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.02.2026 заяву (вх. №2-321/26) учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФА ЛТД» ОСОБА_1 про відвід судді Демешина О.А. у справі №916/2786/23 залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.02.2026, учасник Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФА ЛТД» ОСОБА_1 звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою (вх.№939/26 від 05.03.2026).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2026 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В.Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран.

З`ясувавши у Єдиному державному реєстрі судових рішень рух справи №916/2786/23 та процесуальні дії суду першої інстанції, а також ознайомившись з матеріалами апеляційної скарги, апеляційний господарський суд вважає за необхідне повернути скаржнику апеляційну скаргу, виходячи з наступного.

До основних засад судочинства належить, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Аналогічні за змістом правила передбачені у пунктах 8, 9 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 17 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що реалізація конституційного права, зокрема, на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм.

Згідно із частинами першою та другою статті 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Статтею 255 Господарського процесуального кодексу України встановлено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Так, відповідно до частини першої статті 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції: 1) про відмову у видачі судового наказу; 2) про забезпечення доказів, відмову в забезпеченні доказів, скасування ухвали про забезпечення доказів; 3) про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову; 4) про скасування забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову, відмову у скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову; 5) про зустрічне забезпечення, зміну чи скасування зустрічного забезпечення; 6) про повернення заяви позивачеві (заявникові); 7) про відмову у відкритті провадження у справі; 8) про передачу справи на розгляд іншого суду; 9) про відмову поновити або продовжити пропущений процесуальний строк; 10) про затвердження мирової угоди; 11) про призначення експертизи; 12) про зупинення провадження у справі; 13) про закриття провадження у справі; 14) про залишення позову (заяви) без розгляду; 15) окрема ухвала; 16) про стягнення штрафу в порядку процесуального примусу; 17) у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства; 18) про внесення, відмову у внесенні виправлень у рішення; 19) про відмову ухвалити додаткове рішення; 20) про роз`яснення чи відмову у роз`ясненні судового рішення; 21) про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами; 22) про поновлення, відмову у поновленні пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання; 23) про внесення чи відмову у внесенні виправлень до виконавчого документа, визнання чи відмову у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 24) щодо відстрочки або розстрочки виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання; 25) про розгляд скарг на рішення, дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби, державного виконавця, приватного виконавця; 26) про заміну чи відмову у заміні сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження; 27) про поворот виконання чи відмову у повороті виконання; 28) про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, чи нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку; 29) щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; 30) про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами; 31) про відмову у відкритті провадження у справі про скасування рішення третейського суду; 32) про повернення заяви про скасування рішення третейського суду; 33) про повернення заяви про видачу наказу за рішенням третейського суду без розгляду; 34) про залишення без розгляду заяви про відновлення втраченого судового провадження; 35) про відновлення чи відмову у відновленні повністю або частково втраченого судового провадження; 36) про відмову у задоволенні заяви про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення; 37) про прийняття або відмову у прийнятті звіту боржника про виконання судового рішення.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини першої статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України «Про міжнародне приватне право», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною шостою статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.

За приписами частини першої статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №2971-IX від 20.03.2023 частину першу статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства доповнено абзацом другим, за яким застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, у приписах Кодексу України з процедур банкрутства законодавець утвердив пріоритет норм цього спеціального закону та субсидіарне застосування у процедурах банкрутства (неплатоспроможності) загальних норм Господарського процесуального кодексу України.

Відтак загальні норми Господарського процесуального кодексу України застосовуються при розгляді справ про банкрутство настільки, наскільки це узгоджується із логікою законодавчого регулювання відносин банкрутства (неплатоспроможності), зокрема ті норми Господарського процесуального кодексу України, що мають універсальний характер, тобто застосовні до вирішення однакових, переважно суто процедурних, питань руху справи у позовному провадженні, так само і у процедурі банкрутства (неплатоспроможності) за умови, що інше не встановлено Кодексом України з процедур банкрутства.

Відповідно до частини першої статті 232 Господарського процесуального кодексу України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази. У випадках, передбачених цим Кодексом або Законом про банкрутство, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали, прийняттям постанови чи видачею судового наказу (частина п`ята статті 232 Господарського процесуального кодексу України).

Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал (частина перша статті 232 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, за загальним правилом господарського процесу, ознакою ухвали як судового рішення є те, що вона постановляється з питань застосування норм процесуального права у випадках, коли це прямо визначено в Господарському процесуальному кодексі України і таким судовим актом спір по суті не вирішується, а забезпечується створення необхідних умов для його вирішення.

Згідно положень частини першої статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства, ухвали господарського суду, постановлені у справі про банкрутство (неплатоспроможність) за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.08.2024 у справі №918/420/16 наведено висновок про застосування норм права, відповідно до якого для цілей з`ясування принципів правового регулювання постановлення та оскарження таких ухвал їх можна поділити за ознаками спеціалізації та спрямованості на два типи:

-спеціальні - ухвали, які суд постановляє виключно з питань, що вирішуються у справах про банкрутство згідно з нормами Кодексу України з процедур банкрутства;

-універсальні - ухвали, які суд постановляє із загальних питань, що можуть вирішуватися як у справах про банкрутство, так і у справах позовного, інших форм провадження, та не врегульовані Кодексом України з процедур банкрутства.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.08.2024 у справі №918/420/16 також наведено висновок про застосування норм права, який полягає у тому, що системний аналіз співвідношення пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України, частини шостої статті 12, статей 254, 255 Господарського процесуального кодексу України, частини першої статті 2, частин першої, другої статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства засвідчує, що у основному провадженні у справі про банкрутство (неплатоспроможність) в апеляційному порядку можуть бути оскаржені:

а)усі спеціальні ухвали місцевого господарського суду за правилом частини другої статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства, щодо яких цим Кодексом не встановлено виключення (зокрема, частина шоста статті 5 Кодексу України з процедур банкрутства, абзац 2 частини другої статті 47 Кодексу України з процедур банкрутства);

б)ухвали, включені до переліку у частині першій статті 255 Господарського процесуального кодексу України, які суд постановляє, здійснюючи процесуальні дії та вирішуючи інші процесуальні питання, за правилами та на підставі норм Господарського процесуального кодексу України.

Суд першої інстанції постановляє універсальні ухвали у справі про банкрутство коли здійснює процесуальні дії чи вирішує процедурні питання, розглядає і вирішує клопотання, заяви, скарги за правилами та на підставі приписів Господарського процесуального кодексу України, зокрема, але не виключно за нормами інститутів відводу (самовідводу) судді, процесуальних строків, судових викликів і повідомлень, судових витрат, заходів процесуального примусу, забезпечення судом повного і всебічного з`ясування обставин справи та дослідження доказів, фіксування судового процесу.

Серед спеціальних ухвал, зокрема, але не виключно: ухвали про прийняття заяви про відкриття провадження у справі (частина перша статті 35 Кодексу України з процедур банкрутства); про відмову у прийнятті заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (частина друга статті 37 Кодексу України з процедур банкрутства); про залишення без руху заяви про відкриття провадження у справі (частина третя статті 37 Кодексу України з процедур банкрутства); про повернення заяви про відкриття провадження у справі (стаття 38 Кодексу України з процедур банкрутства); про залишення заяви про відкриття провадження у справі без розгляду (абзац 3 частини шостої статті 38 Кодексу України з процедур банкрутства); про приєднання до матеріалів справи інших заяв (частина четверта статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства); про відкриття провадження у справі про банкрутство або відмову у відкритті провадження у справі (частина п`ята статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства); про відкладення проведення підготовчого засідання суду на час, необхідний для оформлення допуску до державної таємниці (частина одинадцята статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства) та інші ухвали, які суд першої інстанції постановляє з питань, що вирішуються виключно у справах про банкрутство за нормами Кодексу України з процедур банкрутства.

На кожній стадії судового провадження у справі про банкрутство досягнення її мети може забезпечуватися господарським судом постановленням як універсальних, так і спеціальних ухвал.

Зі змісту оскаржуваної ухвали Господарського суду Одеської області від 23.02.2026 у справі №916/2786/23 вбачається, що остання постановлена судом першої інстанції відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду заяви учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФА ЛТД» ОСОБА_1 про відвід судді Демешина О.А. від розгляду справи №916/2786/23.

Отже, вищенаведена ухвала, з огляду на її спрямованість, є універсальною, адже у Кодексі України з процедур банкрутства відсутня окрема норма, що передбачала б вирішення питання, за результатами розгляду якого місцевим господарським судом було постановлено оскаржувану ухвалу, виключно у справах про банкрутство за нормами цього Кодексу.

Південно-західний апеляційний господарський суд зауважує, що приписи статті 255 Господарського процесуального кодексу України свідчать про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.

Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого господарського суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких проміжних ухвал місцевого господарського суду взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення у справі. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №912/1398/18, від 12.03.2019 у справі №918/361/18, від 15.01.2020 у справі №923/133/19, від 19.04.2021 у справі №910/4248/20, від 05.11.2021 у справі №906/294/21.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2024 у справі №757/47946/19-ц викладено правовий висновок, що «перелік ухвал, на які апеляційна скарга може бути подана окремо від рішення суду, наведений у частині першій статті 353 ЦПК України (статті 255 ГПК України). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що законодавець цілеспрямовано обмежив коло процесуальних питань, результат вирішення яких - ухвали суду - підлягають самостійному апеляційному оскарженню, з огляду на пріоритетність вирішення тих чи інших процесуальних питань. Надання учасникам судового процесу права на апеляційне оскарження всіх ухвал суду першої інстанції окремо від рішення суду незалежно від їх процесуальної суті і значення стало б передумовою для зловживання учасниками справи процесуальними правами та безпідставного затягування розгляду справи, що не відповідало б основним завданням судочинства. Водночас, на переконання Великої Палати Верховного Суду, наведений у частині першій статті 353 ЦПК України (статті 255 ГПК України) перелік судових рішень не є вичерпним: ухвала, зазначена в цій нормі процесуального права, безумовно може бути оскаржена в апеляційному порядку; за відсутності ухвали в зазначеному переліку встановленню та оцінці судом підлягає те, чи перешкоджає ця ухвала подальшому провадженню в справі та/або чи може вона бути оскаржена разом із рішенням суду (тобто чи є в особи, яка подає апеляційну скаргу, можливість поновити свої права в інший спосіб)».

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.11.2024 у справі №757/47946/19-ц дійшла висновку, що «для правильної оцінки ухвали місцевого суду як такої, що підлягає або не підлягає самостійному апеляційному оскарженню, потрібно встановити, чи перешкоджає така ухвала подальшому провадженню у справі та/або чи має особа, яка подає апеляційну скаргу, можливість відновити свої права в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду. Водночас залишення без розгляду заяв, перелік яких міститься у частині другій статті 161 ГПК України (крім позовної), жодним чином не перешкоджає подальшому провадженню у справі, оскільки учасники справи не позбавлені права довести до відома суду свою позицію у будь-який інший передбачений процесуальним законом спосіб (зокрема, шляхом надання усних чи письмових пояснень по суті спору). До того ж право особи на виклад своєї позиції у заяві по суті справи може бути захищене шляхом включення заперечень на відповідну ухвалу суду до апеляційної скарги на рішення суду, ухвалене за результатами вирішення спору. За іншого підходу, тобто надання учасникам процесу права на апеляційне оскарження ухвал суду першої інстанції про залишення без розгляду відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень чи пояснень третьої особи окремо від рішення суду, створюються ризики та передумови для зловживання учасниками справи наданими їм процесуальними правами, що може негативно позначитися на ефективності судового процесу».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.11.2024 у справі №757/47946/19-ц зробила висновок, що «законодавець передбачив право оскарження в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише ухвали суду першої інстанції про залишення позову (заяви) без розгляду, а не будь-якої іншої заяви (клопотання). Під вжитим у цій нормі права поняттям «заява» необхідно розуміти таку заяву (вид звернення до суду), яка за своїм змістом тотожна поняттю «позов». Такими заявами в господарському процесуальному законодавстві є, зокрема, заяви в наказному провадженні (розд. ІІ ГПК України), заяви у справах про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказів на примусове виконання рішень третейських судів (розд. VІІ ГПК України)».

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 260 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

З урахуванням того, що предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції про залишення без розгляду заяви про відвід судді, яка з огляду на її спрямованість є універсальною та не включена законодавцем до переліку ухвал, наведеного у статті 255 Господарського процесуального кодексу України, і така ухвала не перешкоджає подальшому розгляду справи, а заявник не позбавлений можливості включити свої заперечення на цю ухвалу до апеляційної скарги на відповідне судове рішення у справі про банкрутство, колегія суддів дійшла висновку про повернення заявнику апеляційної скарги з доданими до неї документами на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 260 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 234-235, 254, 255, п.4 ч.5 ст. 260 ГПК України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Повернути учаснику Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФА ЛТД» ОСОБА_1 апеляційну скаргу (вх.№939/26 від 05.03.2026) на ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.02.2026 у справі №916/2786/23 та додані до неї документи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст. ст. 287, 288 ГПК України.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран