ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2026 р. Справа №914/2053/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді О.І. Матущак

І.Ю. Панова,

секретар судового засідання Р.А. Пишна,

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Будьмо здорові» б/н від 25.11.2025 року (вх. № 01-05/3494/25 від 27.11.2025 року)

на рішення Господарського суду Львівської області від 03.11.2025 року (суддя Р.В.Крупник; повне рішення складено 05.11.2025 року)

у справі № 914/2053/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта Глобал» (надалі ТзОВ «Нова Пошта Глобал»)

до відповідача: Приватного підприємства «Будьмо здорові» (надалі ПП «Будьмо здорові»)

про стягнення боргу та пені,

за участю:

від позивача (в режимі відеоконференції): Алчієва І.В. адвокат (довіреність № 16 від 01.07.2025 року);

від відповідача: Коростильов В.А. адвокат (ордер серії ВС № 1444003 від 02.03.2026 року),

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

02.07.2025 року ТзОВ «Нова Пошта Глобал» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ПП «Будьмо здорові» про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з міжнародної експрес-доставки № 170366 від 31.10.2024 року.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по укладеному договору про надання послуг з міжнародної експрес-доставки в частині оплати вартості наданих послуг.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.11.2025 року у справі №914/2053/25 частково задоволено позов. Стягнуто з ПП «Будьмо здорові» на користь ТзОВ «Нова Пошта Глобал» 141798,94 грн. пені та 2421,73 грн. судового збору.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено в електронній формі Договір про надання послуг з міжнародної експрес-доставки №170366 від 31.10.2024 року, згідно із пунктом 2.1 якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з міжнародної експрес-доставки міжнародного експрес відправлення (МЕВ), що переміщується через митний кордон України в якості МЕВ, які визначені у пункті 2.2 договору, а замовник зобов`язується прийняти надані послуги та своєчасно здійснити оплату за надані виконавцем послуги.

Судом встановлено, що позивач надав відповідачу послуги за номером міжнародної експрес накладної №NPG274478 за Договором на загальну суму 971828,62 грн.

Також місцевий господарський суд констатував, що відповідач порушив свої грошові зобов`язання та не оплатив позивачу вартості наданих послуг у повному розмірі. Так, до моменту звернення до суду із позовом, а саме 08.04.2025 року, він перерахував ТзОВ «Нова Пошта Глобал» 175000,00 грн., що визнається обома сторонами.

У цій справі суд встановив, що відповідач отримав акт надання послуг 04.12.2024 року, відтак він повинен був оплатити вартість наданих у послуг у термін до 11.12.2024 року включно.

В рішенні судом першої інстанції зазначено, що відповідач повністю погасив заборгованість перед ТзОВ «Нова Пошта Глобал», перерахувавши останньому 796828,62 грн згідно із платіжними інструкціями №1891 від 05.09.2025 року та №1916 від 31.10.2025 року, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що провадження у цій частині підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України.

В частині позовних вимог щодо стягнення пені суд вказав, що зі змісту розрахунків позивача вбачається такий порядок нарахування пені: за період з 12.12.2024 по 07.04.2025 на суму у розмірі 971828,62 грн., а у період з 08.04.2025 по 24.06.2025 на суму у розмірі 796828,62 грн.

Здійснивши відповідний перерахунок, суд дійшов висновку про те, що заявлена до стягнення сума пені підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 141798,94 грн. При здійсненні розрахунків пені за 2024 рік позивач не врахував, що загальна кількість днів у вказаному році становить не 365, а 366. Вказане призвело до завищення заявленої до стягнення суми пені.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 75% суд першої інстанції виснував, що у даній справі відсутні підстави для зменшення розміру пені, оскільки такий у п`ять з половиною разів менший, ніж сума основного боргу, який існував на момент звернення до суду із позовом.

В рішенні суд констатував, що у матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на скрутне матеріальне становище відповідача та відсутність у нього реальної можливості сплатити пеню через фінансові проблеми. Стягнення пені у вказаному вище розмірі не складатиме непосильного фінансового тягаря для відповідача, а також виконуватиме компенсаторну функцію за тривале (більше ніж пів року) порушення останнім грошового зобов`язання за договором. Такий обсяг відповідальності, на думку суду, є пропорційним до порушення, допущеного відповідачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 03.11.2025 року у справі №914/2053/25 в частині стягнення з відповідача на користь позивача 108211,28 грн пені та ухвалити нове рішення, яким в цій частині відмовити у позові. Зокрема зазначає, що судом неправильно визначено суму пені та необґрунтовано відмовлено у клопотанні відповідача про зменшення розміру пені. Вказує, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано ч. 6 ст. 232 ГК України. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що позивач нарахував пеню за період з 12.12.2024 до 24.06.2025, тобто 6 місяців та 12 днів. За доводами скаржника, пеня могла бути нарахована лише до 12.06.2025 року, відтак з відповідача підлягала стягненню пеня у розмірі 134350,66 грн. Апелянт вважає висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення пені передчасними та такими, що не ґрунтується на повному та об`єктивному встановленні всіх обставин справи. Заявляє, що стягнення пені в повному обсязі є надмірним і таким, що не відповідає принципам розумності та справедливості. Крім того, в апеляційній скарзі апелянт зазначає про нові обставини, що, на його думку, підлягають встановленню, та нові докази, які підлягають дослідженню та оцінці.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін. Зокрема зазначає, що відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що стягнення із нього 141798,94 грн буде обтяжливим та створить загрозу виникнення негативних наслідків. Вказує, що доводи відповідача щодо зменшення розміру пені ґрунтується виключно на твердженнях відповідача і не підтверджені у встановленому процесуальним законом порядку. Також зазначає, що як вірно досліджено судом першої інстанції, розмір пені значно менший, ніж сума основного боргу та виконуватиме компенсаторну функцію за тривале (більше ніж пів року) порушення відповідачем грошового зобов`язання за договором.

08.01.2026 року відповідач через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу (вх. № 01-04/170/26 від 09.01.2026 року), в якому підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі.

Розгляд клопотання

В апеляційній скарзі відповідачем подано клопотання про долучення доказів, яке підтримано представником відповідача в судовому засіданні.

Представник позивача заперечив проти задоволення поданого клопотання.

Порадившись, колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні клопотання відповідача про долучення доказів, які не були подані і не досліджувались під час розгляду справи в суді першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1, 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Приписи частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи".

Отже, при поданні учасниками справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, учасники справи повинні обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду, така обставина, як відсутність існування доказів на момент ухвалення рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України. Водночас, допущення такої можливості судом апеляційної інстанції мало б наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

У цій справі апелянт зазначає, що був позбавлений можливості подати відповідні докази в суді першої інстанції у зв`язку з перебуванням директора ПП «Будьмо здорові» у відрядженні за кордоном відповідно до наказу №09/01 від 08.09.2025 та відсутністю в штаті підприємства посади «юрист».

Ці доводи колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки провадження у справі №914/2053/25 було відкрито Господарським судом Львівської області 07.07.2025 року, тобто задовго до відрядження директора відповідача, що не позбавляло його права своєчасно подати до суду відповідні докази. Крім того, ухвалою від 08.09.2025 судом було продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів. Однак, відповідач не скористався своїм правом на подання у встановлений процесуальним законом строк відзиву на позовну заяву, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність правових підстав для поновлення Приватному підприємству «Будьмо здорові» строку для подання доказів на стадії апеляційного провадження у даній справі.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі.

Представник позивача заперечив проти доводів скаржника з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Обставини справи

Як видно із наявних у справі копій документів, між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено в електронній формі Договір про надання послуг з міжнародної експрес-доставки №170366 від 31.10.2024 року.

Згідно із пунктом 2.1 договору виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з міжнародної експрес-доставки міжнародного експрес відправлення (МЕВ), що переміщується через митний кордон України в якості МЕВ, які визначені у пункті 2.2 договору, а замовник зобов`язується прийняти надані послуги та своєчасно здійснити оплату за надані виконавцем послуги. Датою взяття на себе зобов`язань, передбачених цим договором сторонами є дата отримання МЕВ для надання послуг з міжнародної доставки.

За приписами пункту 2.2 договору перелік послуг, що надаються виконавцем замовнику зазначається в договорі та умовах надання послуг, що розміщені на сайті і включає (в тому числі, але не виключно): організація приймання МЕВ, організація пакування МЕВ (при експорті МЕВ), перепакування (за необхідності), приймання від замовника супровідних документів на МЕВ, зберігання МЕВ з моменту його прийняття до моменту його видачі одержувачу, послуги з організації доставки МЕВ одержувачу, митне оформлення МЕВ та вантажів (митне декларування, включаючи оформлення відповідних документів), організація оплати відповідних зборів, платежів в межах договору за замовника, міжнародне перевезення МЕВ залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом, інші послуги, передбачені на сайті та/або умовах надання послуги відповідно до заявки замовника.

Відповідно до пункту 4.1.2 договору замовник зобов`язаний здійснити своєчасну та повну оплату послуг виконавця.

Згідно із пунктом 5.1 договору вартість послуг виконавця за договором визначається відповідно до тарифів, розміщених на сайті виконавця або у відповідних додатках та/або додаткових угодах до договору, які є його невід`ємною частиною.

За змістом пункту 5.2 договору оплата вартості послуг здійснюється замовником в українській національній валюті (гривні). Датою оплати за договором є дата зарахування грошових коштів на банківський рахунок виконавця. Замовник здійснює оплату послуг виконавця протягом 7 (семи) банківських днів з дати отримання акта приймання-передачі наданих послуг.

У відповідності до пункту 5.3 договору передача замовником МЕВ виконавцю для надання послуги є свідченням того, що замовник погоджується з тарифами виконавця.

Згідно пункту 5.5 договору за фактом наданих послуг виконавець складає акт про надання послуг. Сторони підписують акт, яким засвідчується факт здійснення (надання) послуг та який є підставою для оплати.

Відповідно до пункту 5.6 договору якщо протягом 5 (п`яти) днів після надіслання акта замовнику виконавець не отримає підписаний замовником акт або мотивовану відмову від підписання акта, надані послуги вважаються прийнятими в повному обсязі, з дотриманням усіх умов договору.

За змістом пункту 6.1 договору за порушення виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором, умовами надання послуг та/або чинним законодавством України.

Згідно із пункту 6.2 договору за несвоєчасну оплату наданих послуг замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожний день прострочення.

За положеннями пункту 7.1 цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє протягом 1 (одного) року з дати підписання, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань згідно з цим договором. У разі, якщо ні одна із сторін договору письмово за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії договору не повідомить іншу сторону про припинення дії договору, він вважається автоматично продовженим (пролонгованим) на тих самих умовах на кожний наступний календарний рік. Автоматична пролонгація допускається необмежену кількість разів.

У відповідності до пункту 7.2 договору закінчення строку цього договору або його розірвання не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Згідно із пунктом 7.4 договору зобов`язання сторін, що виникли в період дії даного договору, але не були виконані на момент припинення його дії, продовжують діяти після припинення даного договору до повного виконання таких зобов`язань сторонами.

Пунктом 9.5 договору передбачено, що сторони домовились, що обмін актами приймання-передачі наданих послуг за договором здійснюється шляхом оформлення актів в електронному вигляді з накладенням кваліфікованих електронних підписів сторін з використанням сервісу «Медок» та/або сервісу «Вчасно».

Відповідно до пункту 9.6 договору підписання актів в електронному вигляді здійснюється сторонами згідно із порядком та в строки, що передбачені умовами договору.

Вказаний договір підписаний позивачем за допомогою електронного підпису та скріплений ним електронною печаткою 31.10.2024 року, а відповідачем - 05.11.2024 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи документом-розшифровкою із сервісу «Вчасно».

Позивач надав відповідачу послуги за номером міжнародної експрес накладної №NPG274478 за укладеним договором.

Матеріали справи містять копію акта надання послуг №1272704 від 03.12.2024 року, оформлену позивачем, згідно якого виконавцем (позивачем) згідно договору 170366 від 31.10.2024 року були надані відповідачу послуги на суму 971828,62 грн.

За фактом їх надання позивач оформив, підписав зі своєї сторони за допомогою електронного підпису та скріпив електронною печаткою Рахунок на оплату №NPG274478 від 02.12.2024 року на суму 971828,62 грн.

Як видно із доданих до позову копій документів, позивач надіслав на адресу відповідача вищевказаний акт надання послуг та рахунок на оплату за допомогою електронного сервісу «Вчасно».

Відповідач отримав акт надання послуг у електронному вигляді 04.12.2024 року, а тому повинен був або підписати його у строк до 09.12.2024 року включно, або надати мотивовану відмову від його підписання. Однак, у матеріалах справи відсутні докази підписання відповідачем вказаного акта або ж відмови від його підписання. Натомість, відповідач надіслав позивачу гарантійного листа, у якому просив відтермінувати оплату за надані послуги зі сплатою до 28.02.2025 року суми у розмірі 500000,00 грн., а до 31.03.2025 року суми у розмірі 471882,62 грн.

Позивачем надсилались на адресу відповідача претензії з вимогами оплатити заборгованість за укладеним договором.

За доводами позивача 08.04.2025 року відповідачем було частково погашено заборгованість на суму 175000,00 грн.

Станом на момент відкриття судом першої інстанції провадження у справі №914/2053/25 у відповідача існував борг у розмірі 796828,62 грн. (971828,62 - 175000,00), який було погашено у ході розгляду справи, а саме відповідачем було сплачено: - 394028,62 грн. згідно із платіжною інструкцією №1891 від 05.09.2025 року, у зв`язку із чим борг зменшився до 402800,00 грн. (796828,62 - 394028,62); - 402800,00 грн. згідно із платіжною інструкцією №1916 від 31.10.2025, тобто, борг було повністю погашено, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про закриття провадження у цій частині на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України.

На підставі пункту 6.2 договору про надання послуг з міжнародної експрес-доставки №170366 позивач здійснив нарахування на суму основного боргу пені у розмірі 141838,15 грн, яку в даному позові було заявлено до стягнення з відповідача.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи вимоги апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції переглядає рішення місцевого господарського суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 108211,28 грн пені, в силу положень частини 1 статті 269 ГПК України, згідно яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У цій справі суд встановив, що між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено в електронній формі Договір про надання послуг з міжнародної експрес-доставки №170366 від 31.10.2024 року, який став підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, викладені у договорі зобов`язання є обов`язковими до виконання сторонами вказаного договору.

Щодо доводів апелянта колегія суддів зазначає наступне.

Як було вказано вище, на підставі пункту 6.2 договору про надання послуг з міжнародної експрес-доставки №170366 позивач здійснив нарахування на суму основного боргу 141838,15 грн пені.

Здійснивши перерахунок розміру пені, місцевий господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в цій частині, а саме - у розмірі 141798,94 грн, оскільки при здійсненні розрахунків пені за 2024 рік позивач не врахував, що загальна кількість днів у вказаному році становить не 365, а 366 і це призвело до завищення заявленої до стягнення суми пені.

В суді першої інстанції відповідач подав заяву про зменшення розміру пені на 75 %.

Відповідно до частини 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Отже, на підставі частини 3 статті 551 ЦК України, частини 1 статті 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд може зменшити розмір неустойки до її розумного розміру.

Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Разом із тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України, щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

У вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина 3 статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

Категорії «значно» та «надмірно», які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку.

Колегія суддів зазначає, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати.

У питаннях визначення підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положеннями статті 233 ГК України і частини 3 статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210 ГПК України.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 11.02.2026 року у справі № 907/670/23.

Подаючи до суду першої інстанції заяву про зменшення розміру пені на 75 %, відповідач не додав до неї документів (доказів), які б суд міг оцінити та застосувати дискреційні повноваження для зменшення розміру пені.

Щодо зменшення розміру пені суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що стягнення із нього 141798,94 грн. буде обтяжливим та створить загрозу виникнення негативних наслідків для третіх осіб у вигляді затримки у виплаті заробітної плати працівникам та сплати податків до державного бюджету. У матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на скрутне матеріальне становище відповідача та відсутність у нього реальної можливості сплатити пеню через фінансові проблеми.

Також місцевий господарський суд правильно виснував, що у даній справі відсутні підстави для зменшення розміру пені, оскільки такий у п`ять з половиною разів менший, ніж сума основного боргу, який існував на момент звернення до суду із позовом. Стягнення пені у вказаному вище розмірі не складатиме непосильного фінансового тягаря для відповідача, а також виконуватиме компенсаторну функцію за тривале (більше ніж пів року) порушення останнім грошового зобов`язання за Договором.

Колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки (пені) суд повинен оцінити документи (докази), які підтверджують наявність підстав для зменшення розміру пені.

Суд при вирішенні заяви (клопотання) про зменшення розміру неустойки (пені) суд оцінює подані документи (докази), якими заявник обґрунтовує підстави для зменшення розміру пені в порядку статті 86 ГПК України.

Відсутність таких доказів позбавляє суд можливості оцінити підстави для зменшення розміру неустойки (пені).

Отже, зважаючи на те, що відповідачем не подано до заяви про зменшення розміру пені відповідних документів (доказів) на підтвердження підстав для зменшення розміру на 75%, а також зважаючи на те, що зменшення розміру пені є дискреційним повноваженням суду, яке суд може, але не зобов`язаний застосовувати, з врахуванням наведеної вище правової позиції Верховного Суду, апеляційний господарський суд приходить до висновку про те, що місцевий господарський суд належно та обґрунтовано, здійснивши відповідний перерахунок, стягнув з відповідача на користь позивача 141798,94 грн пені.

За наслідками апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції констатує, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують висновків, наведених в рішенні Господарського суду Львівської області від 03.11.2025 року у справі №914/2053/25.

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Відповідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наслідками апеляційного перегляду судова колегія констатує, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, ухвалив законне, обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення в оскаржуваній частині без змін.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 197, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Будьмо здорові» б/н від 25.11.2025 року (вх. № 01-05/3494/25 від 27.11.2025 року) залишити без задоволення, рішення Господарського суду Львівської області від 03.11.2025 року у справі №914/2053/25 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя О.І. Матущак

Суддя І.Ю. Панова