ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2026 року м.Дніпро Справа № 904/4085/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач )

суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:

від позивача: Шипіло Д.О.

від відповідача: Мандзюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Авангард"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2025 р.

( суддя Фещенко Ю.В., м. Дніпро, повний текст рішення складено 07.10.2025 р. )

у справі

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Аста Буд Груп"

( м. Дніпро )

до

Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Авангард"

( м. Дніпро )

про стягнення заборгованості за договором № 07-М/23Р від 25.12.2023 р.,

у загальному розмірі 1 834 322 грн. 34 коп.

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аста Буд Груп" ( далі Позивач ) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Авангард" ( далі Відповідач ) заборгованість за договором № 07-М/23Р від 25.12.2023 р., у загальному розмірі 1 834 322 грн. 34 коп. Ціна позову складається з наступних сум: 1 751 040 грн. 00 коп. - основний борг ( попередня оплата ); 83 282 грн. 34 коп. - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням Відповідачем зобов`язань за договором № 07-М/23Р від 25.12.2023 р. в частині повної та своєчасної поставки товару, за який Позивачем була здійснена попередня оплата, внаслідок чого у Позивача виникло право вимагати повернення попередньої оплати в сумі 1 751 040 грн. 00 коп. За прострочення виконання зобов`язання з поставки товару, на підставі пункту 7.2 договору, Позивач нарахував та просить суд стягнути з Відповідача пеню за період прострочення з 23.05.2025 р. по 17.07.2025 р. в сумі 83 282 грн. 34 коп.. Також Позивач просив суд стягнути з Відповідача на свою користь сплачений судовий збір у розмірі 27 514 грн. 84 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. 00 коп.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2025 р. у справі № 904/4085/25 позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Авангард" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аста Буд Груп" 1 751 040 грн. 00 коп. основного боргу, 83 282 грн. 34 коп. пені та 22 011 грн. 87 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням, Приватне підприємство "Виробничо-комерційне підприємство "Авангард", через систему "Електронний суд", звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2025 р. у справі № 904/4085/25 та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з істотними порушеннями норм матеріального і процесуального права, без повного з`ясування обставин справи та належної оцінки доказів.

Водночас, на думку Скаржника, Суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи, метою якої була перевірка автентичності підпису директора Відповідача на договорі № 07-М/23Р від 25.12.2023 р. та додатковій угоді від 30.12.2024 р. Суд мотивував відмову тим, що підпис не викликає сумнівів, однак, на думку Апелянта, це суперечить вимогам ст. 99, 101 ГПК України, відповідно до яких суд зобов`язаний призначити експертизу, якщо без неї неможливо з`ясувати обставини, що мають значення для справи. Апелянт посилається на правову позицію Верховного Суду у справах № 910/11363/20 від 24.02.2022 та № 914/1592/21 від 21.09.2023, де зазначено, що «відмова у призначенні почеркознавчої експертизи при запереченні автентичності підпису є істотним порушенням процесуальних прав сторони». Таким чином, суд позбавив Відповідача права на доказування, порушивши принцип змагальності, закріплений у ст. ст. 13, 43 ГПК України.

При цьому Скаржник зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи щодо умов поставки товару за договором. Відповідно до п. 2.2 договору, поставка товару здійснюється на умовах EXW (Ex Works / Франко-завод) склад Постачальника згідно з Міжнародними правилами тлумачення торговельних термінів «Інкотермс 2010». Зазначені умови покладають мінімальні зобов`язання на Постачальника, який зобов`язаний лише надати товар у розпорядження Покупця на власному складі. Усі витрати, пов`язані із завантаженням, транспортуванням, вивезенням та страхуванням, несе Покупець. Ризики випадкової втрати або пошкодження товару переходять до Покупця з моменту надання товару на складі. Апелянт зазначає, що Постачальник не був зобов`язаний здійснювати доставку товару до Покупця, а його обов`язок вважався виконаним із моменту надання товару до самовивозу за погодженим місцем.

Скаржник наголошує на тому, що Позивач не надав доказів того, що здійснював спроби отримати товар або звертався до Постачальника з письмовою вимогою про поставку. Позивач не виконав обов`язку щодо забезпечення отримання товару, як це передбачено п. 2.5 - п. 2.6 договору, зокрема не оформив довіреність на отримання товару, не з`явився для самовивозу, не надав перевізника та не ініціював приймання товару. Згідно з п. 2.5 договору, відвантаження товару здійснюється виключно на підставі довіреності, оформленої покупцем належним чином. Оскільки поставка здійснюється на умовах EXW самовивіз, обов`язок з організації вивезення товару покладається на Покупця, а не на Постачальника. Таким чином, Постачальник був позбавлений можливості здійснити поставку, а порушення строків поставки сталося внаслідок бездіяльності самого покупця.

Апелянт стверджує, що право Позивача на повернення попередньої оплати відсутнє. Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, Покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати лише у разі, якщо товар не передано в строк з вини Продавця. У даному випадку товар був сформований і готовий до передачі, вина Постачальника у непоставці відсутня, оскільки Покупець сам не забезпечив умови для отримання товару. Відповідно, умови застосування ч. 2 ст. 693 ЦК України не виконані, а позов є передчасним та безпідставним.

Апелянт також зазначає, що судове рішення не відповідає вимогам ст. ст. 236 - 238 ГПК України, оскільки у мотивувальній частині рішення відсутні: оцінка кожного доказу, правовий аналіз заявлених клопотань, мотиви, з яких суд відмовив у призначенні експертизи. Такі порушення, на думку Апелянта, є істотними і тягнуть за собою скасування рішення відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 281 ГПК України.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аста Буд Груп" не скористалося правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2025 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. ( доповідач) , судді Чус О.В., Дармін М.О..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.11.2025 р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи № 904/4085/25.

Матеріали справи № 904/4085/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.11.2025 р. відмовлено у задоволенні клопотання Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Авангард" про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Авангард" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2025 р. у справі № 904/4085/25 залишено без руху, надано Апелянту строк для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів сплати судового збору, у розмірі 33 017,80 грн. та доказів направлення копії апеляційної скарги та доданих до неї документів Позивачу (Товариству з обмеженою відповідальністю "Аста Буд Груп").

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.11.2025 р. задоволено клопотання Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Авангард" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2025 р. у справі № 904/4085/25. Відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 11.03.2026 р..

У судовому засіданні 11.03.2026 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7.Встановлені судом обставини справи.

25.12.2023 р. між Приватним підприємством "Виробничо-комерційне підприємство "Авангард" ( Постачальник ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аста Буд Груп" ( Покупець ) було укладено договір № 07-М/23Р, відповідно до умов п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується у термін, встановлений договором, передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених договором.

Згідно з п. 1.2. договору, ціна за одиницю товару, загальна кількість, асортимент, розгорнута номенклатура товару визначається у рахунках на оплату ( далі рахунки ) Постачальника або Специфікаціях, що є невід`ємними частинами договору, при цьому кількість товару є орієнтованою, остаточна кількість товару зазначається у видаткових накладних.

Як зазначив Позивач у позовній заяві, між сторонами Специфікації до договору не укладались.

У розділі ІІ договору сторонами були визначені умови щодо поставки товару, зокрема: поставка товару за договором здійснюється у відповідності до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс 2010", на умовах EXW - склад Постачальника, якщо інше не зазначено у рахунках або Специфікаціях. Постачальник має право надати Покупцеві перелік складів, з яких буде здійснюватися самовивіз товару (пункт 2.2. договору); строк поставки товару за договором складає 30 календарних днів з дати отримання попередньої оплати за товар, якщо інший термін поставки не обумовлений сторонами в відповідних додаткових угодах до договору (пункт 2.3. договору); право власності на поставлену партію товару і ризики загибелі та/або пошкодження товару переходять від Постачальника до Покупця з моменту передачі-прийому товару Покупцю/першому перевізнику. Датою отримання Покупцем партії товару та супровідних документів є дата видаткової накладної ( пункт 2.7. договору ).

У розділі ІІІ договору сторонами були визначені умови щодо суми договору та порядку розрахунків, зокрема: всі розрахунки за договором відбуваються виключно в національній валюті України - гривні (пункт 3.1. договору); оплата здійснюється Покупцем в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. Фактом оплати вважається надходження грошових коштів на поточний рахунок постачальника ( пункт 3.2. договору ); в платіжному документі Покупець повинен вказати номер та дату договору або рахунок на оплату. У випадку надходження коштів без зазначених реквізитів, кошти вважаються невизначеними, Постачальник відвантаження не здійснює, та передбаченої ст. 536 ЦК України, відповідальності за використання коштів не несе ( пункт 3.3. договору ); порядок розрахунків - 100% попередня оплата, якщо інше не обумовлене у Специфікаціях ( пункт 3.4. договору ); строк оплати товару встановлено в рахунку, якщо інше не зазначено у Специфікаціях. Факт оплати товару є підтвердженням отримання Покупцем рахунку. За згодою сторін ( письмовою чи усною ) товар може бути поставлено без попередньої оплати або погодження, відтермінування оплати, при цьому Покупець повинен здійснити оплату протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання товару (пункт 3.5. договору).

У пункті 7.2. договору передбачено, що у випадку порушення строку поставки товару Покупцю, Постачальник зобов`язаний сплатити Покупцю неустойку, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується неустойка, від вартості товару, який не постановлено, за кожний день порушення строку.

У п. п. 14.1., 14.2. договору сторони погодили, що договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2024 р., а в частині виконання грошових зобов`язань - до повного розрахунку між сторонами. У випадку, якщо не пізніше, ніж за один місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не заявить про його припинення, то договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік.

У п. 14.3. договору сторони також передбачили, що договір може бути змінений, розірваний за згодою сторін, що оформлюється додатковою угодою доданого договору.

30.12.2024 р. між Приватним підприємством "Виробничо-комерційне підприємство "Авангард" ( Постачальник ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аста Буд Груп" ( Покупець ) була укладена Додаткова угода до договору, за умовами якої сторони погодили, зокрема, змінити п.14.1 договору та викласти його у наступній редакції: договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2025 р., а в частині виконання грошових зобов`язань - до повного розрахунку між сторонами.

Додатковою угодою до договору, сторони також погодили, зокрема, змінити п. 2.3 договору та викласти його у наступній редакції: строк поставки товару за договором складає 14 календарних днів з дати отримання попередньої оплати за товар, якщо інший термін поставки не обумовлений сторонами в відповідних додаткових угодах до договору.

Відповідачем був виставлений Позивачу рахунок на оплату № 80 від 30.04.2025 р. на суму 1 751 040 грн. 00 коп., в якому зазначено: підстава - договір № 07-М/23Р від 25.12.2023 р.; оплата таких товарів: 1) арматура № 12; кл. А-400С/500С; 12 м; 2) арматура № 8; кл. А-400С/500С; 12 м.

В свою чергу Позивачем вказаний рахунок був у повному обсязі оплачений, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 2343 від 08.05.2025 р. р. на суму 1 751 040 грн. 00 коп. із призначенням платежу: "оплата за металопрокат згідно з рахунком № 80 від 30.04.2025 р.".

Як зазначив Позивач у позовній заяві, Відповідач не виконав свої зобов`язання за договором № 07-М/23Р від 25.12.2023 р. в частині повної та своєчасної поставки товару, за який Позивачем була здійснена попередня оплата, внаслідок чого у Позивача виникло право вимагати повернення попередньої оплати, в сумі 1 751 040 грн. 00 коп.

За прострочення виконання зобов`язання з поставки товару, на підставі п. 7.2 договору, Позивач нарахував та просить суд стягнути з Відповідача пеню, за період прострочення з 23.05.2025 р. по 17.07.2025 р., в сумі 83 282 грн. 34 коп..

Вказане стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що 25.12.2023 р. між Відповідачем ( Постачальник ) та Позивачем ( Покупець ) було укладено договір поставки № 07-М/23Р, за умовами якого Постачальник зобов`язався передати у власність Покупця товар, а Покупець прийняти товар та оплатити його. Додатковою угодою від 30.12.2024 р. сторони змінили строк поставки товару на 14 календарних днів з дати отримання попередньої оплати та продовжили дію договору до 31.12.2025 р. Суд встановив, що Позивач здійснив 100% попередню оплату товару на суму 1 751 040 грн. 00 коп. відповідно до платіжної інструкції № 2343 від 08.05.2025 р., а граничним строком поставки товару було 22.05.2025 р. Суд констатував, що Відповідач не поставив товар на суму здійсненої попередньої оплати, не спростував доводів Позивача та не надав доказів поставки товару або повернення попередньої оплати. На підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України суд дійшов висновку про обов`язок Відповідача повернути суму попередньої оплати. Щодо пені суд перевірив розрахунок Позивача, визнав його обґрунтованим та таким, що відповідає умовам п. 7.2 договору. Суд також відмовив у задоволенні клопотання Відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи, зазначивши, що Заявником не доведено дійсної потреби у проведенні експертизи та що обставини справи можуть бути встановлені за результатом аналізу наявних доказів у їх сукупності.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Посилання Скаржника на порушення судом попередньої інстанції норм процесуального права у зв`язку з відмовою в задоволенні клопотання про призначення судової експертизи не можуть бути підставою для скасування рішення у справі з огляду на таке.

З встановлених судом першої інстанції та не спростованих Скаржником обставин слідує, що Відповідач подав клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи (вх. суду № 39284/25 від 09.09.2025 р.), в якому він просив суд призначити судову почеркознавчу експертизу та витребувати у Позивача оригінал договору № 07-M/23Р від 25.12.2023 р. та додаткову угоду від 30.12.2024 р. до договору № 07-M/23Р від 25.12.2023 р. Також, Відповідач просив суд поставити на вирішення експерта такі питання: 1) Чи виконано підпис у договорі № 07-М/23Р від 25.12.2023 р. особисто директором ТОВ "Аста Буд Груп" Мацюк Олександром Олександровичем, чи іншою особою? 2) Чи виконано підпис у додатковій угоді до договору № 07-М/23Р від 25.12.2023 р. від 30.12.2024 р.? В обґрунтування поданого клопотання Відповідач посилався на те, що в додатках до позовної заяви міститься договір № 07-M/23Р від 25.12.2023 р. та додаткова угода від 30.12.2024 р. до договору №07-M/23Р від 25.12.2023 р., справжність підпису на яких має істотне значення для вирішення спору по суті. Відповідач вважає, що підпис директора ТОВ "Аста Буд Груп" Мацюка Олександра Олександровича у договорі № 07-M/23Р від 25.12.2023 р. є підробленим, оскільки різниться з його підписами на інших документах, зокрема на додатковій угоді від 30.12.2024 р. до договору, тому зазначений договір вважається таким, що не погоджений між Позивачем і Відповідачем, а отже є таким, що не укладений.

Ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" передбачено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства.

Частиною 1 ст. 99 ГПК України передбачено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Вирішуючи питання про призначення у справі судової експертизи, суд враховує, що тягар доведення наявності чи відсутності обставин, на яких ґрунтуються заперечення, лежить на стороні, яка на них посилається, а судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування; якщо наявні в матеріалах справи докази є взаємно суперечливими.

У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну (частина 2 ст. 99 ГПК України ).

Відповідно до ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів має свій зміст: визнання допустимості, належності, достовірності, вірогідності, достатності і взаємозв`язку всієї сукупності доказів.

Суд попередньої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Авангард" про призначення судової почеркознавчої експертизи у справі, навів мотиви і обґрунтування такої відмови.

Зокрема, проаналізувавши зміст позовних вимог, а також наявні в матеріалах справи докази, господарський суд дійшов до висновку, що Заявником не доведено, що обставини, задля підтвердження яких він просить суд призначити судову експертизу, не можуть бути встановлені за результатом аналізу наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності; що наявні в матеріалах справи докази є суперечливими чи наявні інші обставини, які свідчать про дійсну потребу у проведенні судової експертизи.

З огляду на те, що призначення судової експертизи є правом суду, а не його обов`язком, і експертиза може бути призначена у разі наведення у клопотанні достатніх та обґрунтованих на те підстав, проте, як установив суд першої інстанції таких підстав Відповідачем зазначено не було, наявні у матеріалах справи докази не є суперечливими, а доводи Скаржника зводяться до незгоди з мотивами, з яких судом було відмовлено Відповідачу у задоволенні клопотання про призначення експертизи, тому колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги у ваказаній частині необґрунтованими.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на протиріччя у позиції Відповідача при розгляді цієї справи. Так, з одного боку, Відповідач стверджує, що підпис директора Позивача на договорі є підробленим, а отже договір є таким, що не укладений. З іншого боку, в тій же апеляційній скарзі Відповідач обґрунтовує свою позицію посиланнями на конкретні умови цього ж договору: п. 2.2 ( умови EXW ), п. 2.5 п. 2.6 ( довіреність на отримання товару ), п. 2.3 ( строк поставки 14 днів ), додаткову угоду від 30.12.2024 р.

Відповідач одночасно заперечує факт укладення договору ( через нібито підроблений підпис ) та посилається на умови цього ж договору як на підставу своїх заперечень проти позову. Ці дві позиції є взаємовиключними: якщо договір не укладений його умови не можуть породжувати обов`язків для Покупця; якщо ж умови договору є чинними то договір є укладеним і підпис є автентичним.

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 525 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з частинами 1, 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За приписами частини 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Ст. 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частинами 1, 3, 4 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

В силу приписів частин 1, 2 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Як зазначалося раніше, між Приватним підприємством "Виробничо-комерційне підприємство "Авангард" ( Постачальник ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аста Буд Груп" ( Покупець ) було укладено договір № 07-М/23Р від 25.12.2023 р., відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується у термін, встановлений договором, передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених договором.

Сторонами у пункті 3.4. договору було узгоджена 100% попередня оплата товару.

Також судом встановлено, що у відповідності до вказаних умов Відповідачем був виставлений Позивачу рахунок на оплату № 80 від 30.04.2025 р. на суму 1 751 040 грн. 00 коп., в якому зазначено: підстава - договір № 07-М/23Р від 25.12.2023 р.; оплата таких товарів - 1) арматура № 12; кл. А-400С/500С; 12 м; 2) арматура № 8; кл. А-400С/500С; 12 м.

В свою чергу Позивачем вказаний рахунок був у повному обсязі оплачений, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 2343 від 08.05.2025 р. на суму 1 751 040 грн. 00 коп. із призначенням платежу: "оплата за металопрокат згідно з рахунком № 80 від 30.04.2025".

Отже, Позивач свої зобов`язання щодо здійснення 100% попередньої оплати товару виконав належним чином.

У пункті 2.3. договору ( в редакції Додаткової угоди від 30.12.2024 р. ) сторони визначили, що строк поставки товару за договором складає 14 календарних днів з дати отримання попередньої оплати за товар, якщо інший термін поставки не обумовлений сторонами в відповідних додаткових угодах до договору.

Враховуючи вказане, граничним строком для поставки товару на суму 1 751 040 грн. 00 коп., за який Позивачем була здійснена попередня оплата, є 22.05.2025 р.

За твердженням Позивача ( не спростованим Відповідачем ) Приватне підприємство "Виробничо-комерційне підприємство "Авангард" товар на суму здійсненої Товариством з обмеженою відповідальністю "Аста Буд Груп" попередньої оплати в розмірі 1 751 040 грн. 00 коп. поставлений не був.

Також, Відповідач не надав, як доказів поставки товару на суму здійсненої Позивачем попередньої оплати в розмірі 1 751 040 грн. 00 коп., так і доказів наявності у нього відповідного товару та готовності його до відвантаження Покупцю.

У даному випадку Позивач посилається на те, що товар на суму здійсненої попередньої оплати в розмірі 1 751 040 грн. 00 коп. Відповідачем поставлений не був, при цьому Відповідач вказані обставини під час розгляду справи не оспорив та не спростував.

У той же час згідно з частиною 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як зазначив Позивач у позовній заяві, Відповідач не виконав свої зобов`язання за договором № 07-М/23Р від 25.12.2023 р. в частині повної та своєчасної поставки товару, за який Позивачем була здійснена попередня оплата, внаслідок чого у Позивача виникло право вимагати повернення попередньої оплати, в сумі 1 751 040 грн. 00 коп.

За прострочення виконання зобов`язання з поставки товару, на підставі п. 7.2 договору, Позивач нарахував та просить суд стягнути з Відповідача пеню, за період прострочення з 23.05.2025 р. по 17.07.2025 р., в сумі 83 282 грн. 34 коп..

Враховуючи наведене, а також те, що Позивач здійснив попередню оплату товару на суму 1 751 040 грн. 00 коп., а Відповідач не поставив Позивачу оплачений товар, повернення попередньої оплати не здійснив, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що відповідно до частини 2 ст. 693 ЦК України Відповідач зобов`язаний повернути Позивачу 1 751 040 грн. 00 коп. попередньої оплати, а отже позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача сплаченої позивачем попередньої оплати в сумі 1 751 040 грн. 00 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так, у пункті 7.2. договору передбачено, що у випадку порушення строку поставки товару покупцю, постачальник зобов`язаний сплатити покупцю неустойку, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується неустойка, від вартості товару, який не постановлено, за кожний день порушення строку.

За прострочення виконання зобов`язання з поставки товару, на підставі пункту 7.2 договору, Позивач нарахував та просив суд стягнути з Відповідача пеню за період прострочення з 23.05.2025 р. по 17.07.2025 р. в сумі 83 282 грн. 34 коп.

Господарським судом було здійснено перевірку розрахунку пені, зробленого Позивачем, та встановлено, що під час його проведення Позивачем було вірно визначено суму заборгованості та період прострочення, арифметично розрахунок було проведено також вірно.

Отже, розрахунок пені, здійснений Позивачем, також було обгрунтовано визнано місцевим господарським судом таким, що відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи, а вимоги Позивача в частині стягнення пені в сумі 83 282 грн. 34 коп. - обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо доводів викладених в апеляційній скарзі, зокрема: строк поставки не порушено з вини Постачальника; Покупець не виконав своїх обов`язків щодо прийняття товару; товар був готовий до передачі апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно з частиною 4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду Відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або Відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

У відзиві на позовну заяву ПП "Виробничо-комерційне підприємство "Авангард" не посилалося на незгоду з обставинами, на яких ґрунтувалися позовні вимоги, у тому числі, що товар був сформований і готовий до передачі, а вина Постачальника у непоставці відсутня, оскільки Покупець сам не забезпечив умови для отримання товару.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач взагалі не скористався своїм правом подачі до господарського суду відзиві на позовну заяву, хоча його представник приймав участь у судових засіданнях, подавав клопотання про призначення судової експертизи, а на пропозицію господарського суду ніяким чином не відреагував. При цьому, представник Відповідача не посилався на обставини пов`язані із тим, що: строк поставки не порушено з вини Постачальника; Покупець не виконав своїх обов`язків щодо прийняття товару; товар був готовий до передачі.

Отже, Відповідач відповідно до приписів частини 4 ст. 165 ГПК України не вправі був заперечувати проти таких обставин під час розгляду справи по суті з відповідних мотивів, які були ним наведені лише в апеляційній інстанції ( подібні за змістом висновки наведено у постанові Верховного Суду від 02.06.2020 р. у справі № 909/1054/19 ).

Разом з тим, відповідно до 2.1 договору Постачальник поставляє Покупцю товар окремими партіями. Поставка товару за цим Договором здійснюється у відповідності до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів «Інкотермс 2010», на умовах EXW - склад Постачальника, якщо інше не зазначено у рахунках або Специфікаціях. Постачальник має право надати Покупцеві перелік складів, з яких буде здійснюватись самовивіз товару ( п. 2.2 договору ).

Як убачається з матеріалів справи а ні рахунок, а ні специфікації, а ні умови договору не містять місце розташування складу Постачальника в якому за твердженням останього він зобов`язаний був лише надати товар у розпорядження Покупця.

Також, колегія судів відзначає, що на питання суду щодо місця розташування складу де знаходиться товар придбаний Позивачем, присутній у судовому засіданні представник Відповідача вказав на те, що на час розгляду апеляційної скарги у підприємства відсутні приміщення складів, що підприємство є посередником, але може вказати Покупцю на виробника, який може відпустити такий товар зі свого складу, але за вищою ціною.

Отже, Скаржником навіть до апеляційної скарги не були надані докази того, що товар був сформований і готовий до передачі на складі Постачальника, а Покупець сам не забезпечив умови для отримання товару.

Посилання Скаржника в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки правові позиції Верховного Суду, викладені у названих постановах, не є релевантними до обставин цієї справи та відповідне судове рішення приймалося за іншої фактично-доказової бази.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Авангард" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2025 р. у справі № 904/4085/25- залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 12.03.2026 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін