ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2026 Справа № 914/1907/24

Господарський суд Львівської області в складі судді Бортник О. Ю. за участі секретаря судових засідань Свистуна П.О., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Теплокомуненерго», м. Львів,

до відповідача: Приватного підприємства «Ілона-Транс», м. Львів,

про визнання недійсними договору оренди та актів приймання-передачі, з урахуванням заяви про зміну предмета позову

За участі представників:

від позивача: Вербенко П.О. - адвокат,

від відповідача: не з`явився.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Теплокомуненерго», м. Львів, звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом про визнання недійсним договору оренди дорожніх плит № 24/11-20 від 24.11.2020 р. та Актів приймання-передачі дорожніх плит від 24.11.2020 р. та від 24.12.2020 р., які укладено з Приватним підприємством «Ілона-Транс», м. Львів.

Згодом позивач змінив позовні вимоги та просив визнати недійсним лише Договір оренди дорожніх плит № 24/11-20 від 24.11.2020 р.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач посилається на те, що господарські операції за спірним договором не відображені у бухгалтерському обліку сторін договору, позивач товари та послуги за цим договором не отримував.

Керівник позивача, ОСОБА_1., не підписував спірний договір, оскільки перебував на стаціонарному лікуванні з 17.10.2020 р. до 29.10.2020 р.

Як на правові підстави позову Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Теплокомуненерго» посилається на норми ст.ст. 207, 215, 216, 225 ЦК України.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Відповідач у відзиві (том справи 1, а.с. 80-87) просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що спірний Договір було укладено між сторонами у справі. Сторони виконували цей договір, відповідач передав позивачу в оренду плити дорожні, що підтверджується актом приймання-передачі, позивач повернув з оренди частину дорожніх плит, 10 плит було ушкоджено в результаті їх експлуатації. Позивач заборгував відповідачу орендну плату за вказаним Договором оренди, жодних платежів, встановлених спірним Договором, позивач не здійснив.

Відповідач вважає, що єдиною причиною оспорення позивачем договору є його небажання виконувати взяті на себе за цим Договором зобов`язання.

Спірний договір укладено поза межами перебування керівника позивача на лікуванні.

Відповідь позивача на відзив (том справи 1, а.с. 113-116).

Позивач стверджує, що жодна уповноважена ним особа такий договір не укладала, підпис на договорі печаткою не скріплювався. Зареєстрована податкова накладна за цією господарською операцією відсутня.

Додаткові пояснення відповідача від 07.10.2024 р. (том справи 1, а.с. 128-129).

Відповідач наполягає на факті укладення спірного договору між сторонами у справі та стверджує, що факт укладення договору підтверджується актами приймання-передачі дорожніх плит в оренду та з оренди на підставі спірного Договору. У провадженні Господарського суду Львівської області перебували справи № 914/1089/24 та № 914/1091/24 за позовом відповідача до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Теплокомуненерго» про стягнення заборгованостей за Договорами оренди дорожніх плит № 24/11-20 та № 02/09-20. Орендар звернувся до суду з позовами про визнання недійсними згаданих вище договорів оренди дорожніх плит аби уникнути стягнення з нього на користь Приватного підприємства «Ілона-Транс» заборгованості за згаданими договорами.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Позовна заява залишалась судом без руху. У зв`язку з усуненням недоліків позовної заяви ухвалою суду її прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Цією ж ухвалою прийнято заяву про зміну предмета позову, викладену у заяві про зменшення позовних вимог від 13.08.2024р. № 13/08-02, до розгляду та витребувано у відповідача оригінали документів.

У підготовчому засіданні судом оголошувались перерви, про що зазначено у протокольних ухвалах суду.

Ухвалою суду призначено проведення судової експертизи у справі з підстав, зазначених в ухвалі суду.

Провадження у справі поновлялось, призначалось, відкладалось та зупинялось для належного забезпечення проведення експертизи, яку призначено ухвалою суду.

У зв`язку з надходженням від Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України матеріалів справи разом із висновком експерта, провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Судове засідання з розгляду справи по суті відкладалось з підстав, зазначених в наявній у матеріалах справи ухвалі суду.

Мотивувальна частина рішення.

Враховуючи зміст позовної заяви, характер спірних правовідносин між сторонами, до переліку обставин, які є предметом доказування у справі, належить доказування існування обставин, які підтверджують наявність встановлених законом підстав для визнання договору недійсним, або спростовують існування таких.

Вичерпний перелік доказів, якими сторони підтверджують наявність обставин, що є предметом доказування у справі, зазначено ними в додатках до позовної заяви, відзиву, відповіді на відзив та додаткових пояснень.

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, вірогідність наявних у матеріалах справи та перевірених судом доказів, застосовуючи викладені нижче норми права та вважаючи встановленими наведені нижче обставини, суд дійшов висновку що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з ст.ст. 203 та 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей).

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ст.ст. 207 та 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між юридичними особами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно з ст. 23 Закону України «Про господарські товариства» та ст. 99 ЦК України управління товариством здійснюють його органи, склад і порядок обрання (призначення) яких здійснюється відповідно до виду товариства. Посадовими особами органів управління товариства є фізичні особи, зокрема - голова та члени виконавчого органу.

Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб.

Назвою виконавчого органу товариства відповідно до установчих документів або закону може бути "правління", "дирекція" тощо.

В силу приписів ст. 65 ГК України, який був чинним станом на 24.11.2020 р., для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді.

Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

У спірному договорі зазначено, що його від імені позивача укладено директором ОСОБА_1 , який діє на підставі Статуту.

Сторони у позові та відзиві визнають, що станом на 24.11.2020 р. посадовою особою органу управління Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Теплокомуненерго» був директор ОСОБА_1 . В силу ч. 1 ст. 75 ГПК України ця обставина не підлягає доказуванню.

Той факт, що ОСОБА_1 працював на посаді директора товариства у 2020 р. підтверджується наявними у матеріалах справи: копіями договору № 22/10/20 від 22.10.2020 р., акту прийому передачі № 1 від 15.04.2020 р., Акту звіряння, Договором поставки № 130120-01 від 13 січня 2020 р., Договором підряду № 08/12-20 від 02 грудня 2020 р., Договорами про надання гарантії від 31.08.2020 р. та від 14.09.2020 р., Додатковою угодою № 3 від 24.11.2020 р. до договору підряду № 22 від 17.04.2020 р., Протоколом погодження договірної ціни від 03.09.2020 р. (том справи 1, а.с. 6-8, 27, 36, 156-157, том справи 2, а.с. 11-27, 80, 81) тощо.

Висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи друкарських форм № 4136-Е від 27.11.2025 р. (том справи 2, а.с. 150-163) підтверджується та обставина, що підписи від імені ОСОБА_1 на Договорі оренди дорожніх плит № 24/11-20 від 24.11.2020 р., Акті № 1 приймання-передачі дорожніх плит від 24.11.2020 р. та Акті № 2 приймання-передачі дорожніх плит від 24.12.2020 р. виконані ОСОБА_1.

Вказаний висновок та згадані вище Акти приймання-передачі дорожніх плит № 1 від 24.11.2020 р. та № 2 від 24.12.2020 р., які укладено сторонами у справі на підставі договору оренди № 24/11-20 від 24.11.2020 р. та які підтверджують факти передачі майна в оренду і повернення його з оренди, свідчать про укладення між сторонами у справі спірного Договору оренди № 24/11-20.

Доводи позивача про те, що з 17.10.2020 р. по 29.10.2020 р. він перебував на стаціонарному лікуванні, а тому не міг укласти спірний Договір, необґрунтовані, оскільки спірний договір підписано ОСОБА_1. від імені позивача 24.11.2020 р.

Що стосується висновків судових експертів стосовно відтисків круглої печатки, то в силу приписів ч.ч. 1 та 3 ст. 58-1 ГК України, який діяв на момент укладення спірного Договору, використання суб`єктом господарювання печатки не було обов`язковим. Суб`єкт господарювання лише мав право використовувати у своїй діяльності печатки.

Наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.

Виготовлення, продаж та/або придбання печаток здійснювалось на момент укладення Договору без одержання будь-яких документів дозвільного характеру.

Позивач мав право виготовити декілька печаток підприємства і використовувати їх у господарській діяльності товариства.

Вимога про обов`язкове скріплення печаткою правочину, який вчинявся у письмовій формі юридичною особою, була встановлена ч. 2 ст. 207 ЦК України і діяла до 23.11.2004 р.

Суд не бере до уваги усні пояснення представника позивача, надані у судовому засіданні після завершення судової експертизи, про те, що відповідач наклав текст договору на чисті аркуші паперу, з підписами ОСОБА_1 , оскільки такі не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами. Факт реального виконання договору підтверджується Актами приймання-передачі дорожніх плит № 1 від 24.11.2020 р. та № 2 від 24.12.2020 р. (том справи 1, а.с. 18, 19).

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір за розгляд позовної заяви та витрати на проведення судової експертизи покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2, 3, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Теплокомуненерго» (79027, м. Львів, вул. Вулецька, 14, ) до Приватного підприємства «Ілона-Транс» (79057, м. Львів, вул. Ген. Чупринки, 123/6, ) відмовити повністю.

Судовий збір та витрати за проведення судової експертизи покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Теплокомуненерго».

2. Рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. На рішення Господарського суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне рішення складено 12.03.2026 р.

Суддя Бортник О.Ю.