ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

11.03.2026 Справа № 908/588/26

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову (до подання позовної заяви)

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до господарського суду Запорізької області з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, у порядку ст. 136-144 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2026 здійснено автоматизований розподіл заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/588/26 та визначено до розгляду судді Дроздовій С.С.

Заявник просить:

- заборонити державним реєстраторам у тому числі державним та приватним нотаріусам, іншим акредитованим та посадовим особам вчинення будь-яких реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо Споживчого товариства «СМАК ЖИТТЯ», , місцезнаходження: 70401, Україна, Запорізька обл., Запорізький р-н, село Миколай-Поле, вулиця Центральна, будинок, 97-б, а саме заборонити проводити державну реєстрацію припинення юридичної особи в результаті її ліквідації або реорганізації;

- заборонити державним реєстраторам у тому числі державним та приватним нотаріусам, іншим акредитованим та посадовим особам вчинення будь-яких реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно нерухомого майна СТ «СМАК ЖИТТЯ», , - ковбасного цеху літ. А загальною 910,1 кв.м., який знаходяться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кольорова, 3.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявник посилається на те, що ОСОБА_1 , яка є членом Споживчого товариства «СМАК ЖИТТЯ» з жовтня 2024 року, та володіє часткою пайового фонду у розмірі 700 грн., що у відсотковому значенні складає 46,67%, Споживчого товариства «СМАК ЖИТТЯ», . Основний вид діяльності товариства - виробництво м`яса, КВЕД 10.11. Виробничі потужності знаходяться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кольорова, 3. За вказаною адресою знаходиться та належить на праві власності СТ «СМАК ЖИТТЯ» ковбасний цех літ. А загальною 910,1 кв.м., в якому фактично і відбувалось виробництво м`ясних виробів. Це підтверджується договором купівлі-продажу 10.06.2005, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформаційна довідка 430630383 від 10.06.2025. Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 була у постійному користуванні Підприємства споживчої кооперації «Виробничо торгівельного підприємства «Універсал» Запорізької обласної спілки споживчих товариств». У вказаного підприємства СТ «СМАК ЖИТТЯ» придбало ковбасний цех. Після продажу ковбасного цеху Підприємство споживчої кооперації «Виробничо-торгівельного підприємства «Універсал» Запорізької обласної спілки споживчих товариств» разом з іншими власниками нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 розробило та погодило схему розподілу земельної ділянки, за якою СТ «СМАК ЖИТТЯ» повинно було відійти право на земельну ділянку орієнтовною площею 0,1520га. Підприємство споживчої кооперації «Виробничо-торгівельного підприємства «Універсал» Запорізької обласної спілки споживчих товариств» подало до Запорізької міської ради нотаріально посвідчену заяву про відмову від права постійного користування земельною ділянкою на користь власників нерухомості за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кольорова, 3 згідно погодженої схеми (копії заяви та схеми додаються). У подальшому голова СТ «СМАК ЖИТТЯ» повинен був оформити земельну ділянку у користування для чого до Запорізької міської ради необхідно було подати відповідний пакет документів. Але голова СТ «СМАК ЖИТТЯ» необхідні документи не подав та не оформив земельну ділянку яка відноситься до ковбасного цеху за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кольорова, 3 до сьогоднішнього часу, чим створює перешкоди у роботі споживчого товариства та обезцінює його майно. Головою товариства є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_2 . Приблизно після січня 2025р. голова товариства Дараган Дмитро Анатолійович перестав виходити на зв`язок. Адвокатом Мідяним Є.О. направлявся адвокатський запит № 07 від 10.07.2025, який було вручено 17.07.2025р. уповноваженій особі СТ «СМАК ЖИТТЯ» за довіреністю за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Але відповіді отримано не було. Адвокатом повторно було направлено адвокатський запит №17 від 29.09.2025 на дві адреси: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 . Але за жодною адресою листи отримані не були. З приводу дій голови товариства ОСОБА_2 ОСОБА_1 була подана заява про вчинення кримінального правопорушення. Було порушено кримінальне провадження ЄРДР №0001890 від 30.12.2025 за ч. 4 ст. 191 КК України, ОСОБА_1 визнано потерпілою. Це підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань та пам`яткою про права та обов`язки потерпілого. ОСОБА_1 дізналася від ОСОБА_3 , що останньою 27.02.2026 було отримано рекомендований лист із Запрошенням до участі у загальних зборах СПОЖИВЧОГО ТОВАРИСТВА «СМАК ЖИТТЯ» на 16 березня 2026р. у якомусь кафе НОМЕР_3 . Лист надійшов від СТ «СМАК ЖИТТЯ», при цьому адреса відправника зазначена наступна: АДРЕСА_5 . ОСОБА_1 було складено та надіслано через представника ОСОБА_3 заперечення щодо проведення вказаних загальних зборів учасників. ОСОБА_1 особисто не отримувала будь-яких запрошень на загальні збори на 16.03.2026. Ні діючим законодавством, ні статутом СТ «СМАК ЖИТТЯ» не передбачено, що запрошення на загальні збори товариства відбувається через довірених осіб, представників та ін. Запрошення було направлено на адресу ОСОБА_3 . ОСОБА_1 у свою чергу направляла лист - повідомлення до СТ «СМАК ЖИТТЯ» з вимогою направляти усю поштову кореспонденцію на її адресу реєстрації: АДРЕСА_6 . Головою споживчого товариства ОСОБА_2 до порядку денного одноособово включено питання (пункт 2 та 3): 2. На виконання вимог Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» від 09.01.2025 № 4196-ІХ, провести реорганізацію СПОЖИВЧОГО ТОВАРСТВА шляхом перетворення в ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ, , з передачею такій юридичній особі усіх прав та обов`язків СПОЖИВЧОГО ТОВАРСТВА та наступною ліквідацією СПОЖИВЧОГО ТОВАРСТВА. 3. Про визначення ліквідатора (голови комісії з реорганізації) СПОЖИВЧОГО ТОВАРСТВА, визначення строку прийняття кредиторських вимог та адреси прийняття кредиторських вимог. Про затвердження порядку проведення ліквідаційної процедури. Про затвердження передавального акту СПОЖИВЧОГО ТОВАРСТВА. Як на підставу всього цього голова споживчого товариства ОСОБА_2 посилається на Закон України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб». Але Закон України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» не зобов`язує проводити обов`язкову реорганізацію або ліквідацію споживчих товариств. Вказаний закон стосується, серед іншого, підприємств споживчої кооперації. Як зазначалося, листи, адвокатські запити , споживче товариство або не отримувало, або взагалі не відповідали на запитувану інформацію стосовно діяльності споживчого товариства. На телефонні дзвінки голова товариства не відповідав. При відвідуванні представниками ОСОБА_1 адвокатом Мідяним Є.О. та фізичною особою ОСОБА_3 місцезнаходження ковбасного цеху СТ «СМАК ЖИТТЯ» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кольорова, 3, охорона повідомляє що таке товариство переїхало та вивезло усе майно, їхнього майна там немає, адресу або контакти повідомити не можуть (відеозапис додано до заяви). СПОЖИВЧЕ ТОВАРИСТВО «СМАК ЖИТТЯ», , збирається провести загальні збори членів споживчого товариства, наслідком яких може стати ухвалення рішень щодо припинення вказаного споживчого товариства шляхом реорганізації або ліквідації з наступним переоформленням майна за передавальним актом, як це пропонується у порядку денному запрошення на 16.03.2026. При цьому у зв`язку з діями голови споживчого товариства щодо можливого заволодіння майном товариства 30.12.2025р. було порушено кримінальне провадження ЄРДР №0001890 від 30.12.2025 за ч. 4 ст. 191 КК України. Так як споживче товариство не перебуває ні за адресою місцезнаходження: 70401, Україна, Запорізька обл., Запорізький р-н, село Миколай-Поле, вулиця Центральна, будинок, 97-б, ні за адресою знаходження виробничих потужностей ковбасного цеху: м. Запоріжжя, вул. Кольорова, 3, є реальні ризики неправомірного відчуження, переоформлення майна, яке є у нього на балансі.

Предметом позову який готується до подання є визнання недійсними рішень загальних зборів Споживчого товариства «СМАК ЖИТТЯ», , від 16.03.2026р. Відповідачем буде Споживче товариство «СМАК ЖИТТЯ», , 70401, Запорізька обл., Запорізький р-н, село Миколай-Поле, вулиця Центральна, будинок, 97-б.

Розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що дана заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову (ч. 1). Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч. 2).

За змістом ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Важливо, що особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами (п. 27 постанови Верховного Суду від 04.05.2023 у справі № 916/3710/22).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується необхідність застосування забезпечення позову та його певного виду. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім того, ухвала господарського суду про забезпечення позову в обов`язковому порядку повинна містити дані, на підставі яких можна зробити висновок про те, що невжиття того чи іншого заходу до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання в подальшому рішення господарського суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

За приписами ст. 42 ГПК України, учасники справи мають право: подавати заяви та клопотання, докази. При цьому, зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази.

Згідно ч. 1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову та їх оцінка судами з належним відображенням у судових рішеннях висновків здійсненої оцінки .

Отже, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна зазначити підстави звернення з заявою про забезпечення позову та надати їм належне обґрунтування. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу для забезпечення позову.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У той же час, ст. 77 ГПК України передбачає, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У разі відсутності доказів в підтвердження викладених обставин та обґрунтування, що невжиття таких заходів утруднить чи зробить неможливим виконання рішення, господарський суд відхиляє таку заяву як необґрунтовану та не підтверджену належними доказами.

Частинами 1, 2 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Ухвала господарського суду про забезпечення позову в обов`язковому порядку повинна містити дані, на підставі яких можна зробити висновок про те, що невжиття того чи іншого заходу до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання в подальшому рішення господарського суду.

Заявник (позивач) має довести наявність тих обставин, на підставі яких він просить вжити заходів до забезпечення позову. Такі докази повинні міститься в позовних матеріалах або в заяві про забезпечення позову, тому питання про вжиття заходів до забезпечення позову вирішується виходячи з тих документів, які додані позивачем до позову або до заяви про забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення госп

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у справах № 914/2157/19 від 20.07.2020, № 910/19256/16 від 10.04.2018, № 910/20479/17 від 14.05.2018, № 922/1605/18 від 11.09.2018, № 909/526/19 від 14.01.2019, № 925/288/17 від 25.01.2019, № 904/1417/19 від 26.09.2019, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 12.04.2018 у справі № 922/2928/17, від 05.08.2019 у справі № 922/599/19.

Отже, під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами.

Водночас не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

У разі звернення особи до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення, при задоволенні якої, не вимагатиме примусового виконання, то має застосуватися та досліджуватися не така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, позаяк позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Така правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Стаття 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 4 згаданої статті передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 Господарського процесуального кодексу України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, вирішуючи питання про забезпечення позову, суди перевіряють, а заявник відповідно повинен навести суду достатні підстави для застосування того чи іншого виду забезпечення позову.

У своїй заяві ОСОБА_1 зазначила, що Споживче товариство «СМАК ЖИТТЯ», збирається провести загальні збори членів споживчого товариства, наслідком яких може стати ухвалення рішень щодо припинення вказаного споживчого товариства шляхом реорганізації або ліквідації з наступним переоформленням майна за передавальним актом, як це пропонується у порядку денному запрошення на 16.03.2026 та у зв`язку з діями голови споживчого товариства щодо можливого заволодіння майном товариства 30.12.2025 було порушено кримінальне провадження ЄРДР № 0001890 від 30.12.2025 за ч. 4 ст. 191 КК України.

Крім того, заявник зазначає про недотримання вимог закону та статуту споживчого товариства щодо повідомлення пайовиків про скликання загальних зборів та порядку прийняття рішення може бути підставою для визнання прийнятих на зборах рішень недійсними, оскільки це істотно впливає на здійснення пайовиками споживчого товариства своїх прав та, відповідно, прийняття зборами рішень.

Предметом майбутнього позову заявник вказує визнання недійсними рішень загальних зборів Споживчого товариства «СМАК ЖИТТЯ», , від 16.03.2026.

Як наголошує сам заявник, загальні збори учасників Споживчого товариства «СМАК ЖИТТЯ» відбудуться лише 16.03.2026, що підтверджується запрошенням до участі у загальних зборах.

Рішення органів юридичної особи може бути оскаржено в судовому порядку акціонером (учасником) товариства шляхом пред`явлення позову про визнання його недійсним, якщо таке рішення не відповідає вимогам законодавства та порушує права чи законні інтереси учасника (акціонера) товариства (постанови КГС ВС від 20.02.2018 у справі № 925/706/17; від 17.07.2018 у справі № 910/19401/17; від 11.09.2018 у справі № 911/3872/17; від 12.07.2023 у справі № 924/641/20; від 19.10.2023 року у справі № 914/1370/22; від 02.11.2023 у cправі № 918/919/22).

Вирішуючи спір щодо визнання недійсними рішень загальних зборів, який виник з корпоративних відносин, слід виходити з того, що для визнання недійсним рішення загальних зборів

товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів юридичної особи, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень (постанови КГС ВС від 31.01.2018 у справі № 927/265/17; від 01.03.2018 у справі № 916/4139/15; від 12.02.2020 у справі № 916/1253/19; від 22.09.2022 у справі №924/1146/21; від 19.09.2023 у справі № 908/3383/21; від 15.11.2023 у справі № 911/2269/20; від 23.01.2024 у cправі № 908/174/20; від 31.01.2024 у справі № 914/2148/22).

Для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів) товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Визнаватися недійсними мають лише ті рішення оспорюваних загальних зборів, якими порушено корпоративні права позивача, як це визначено самим позивачем (постанови КГС ВС від 17.04.2018 у справі № 922/1671/16; від 12.03.2019 у справі № 904/9495/16; від 07.12.2021 та від 02.11.2023 у справі № 902/45/20).

Порушення прав не може носити абстрактний характер Акціонер не може оскаржити будь-яке рішення будь-яких зборів чи наглядової ради тільки через наявність у нього статусу

акціонера без обґрунтування, чим саме оспорюване ним рішення органу управління АТ порушує його права та/або законні інтереси.

При цьому посилання позивача (акціонера) для обґрунтування позовних вимог про визнання недійсними рішень наглядової ради та/або загальних зборів акціонерів на порушення його корпоративних прав на участь в управлінні товариством свідчить про загальний, абстрактний характер таких порушень. Такі посилання позивача є недостатніми для висновку про доведеність факту порушення його прав та/або інтересів спірними рішеннями. постанови КГС ВС від 10.11.2021 у справі № 924/881/20; від 15.06.2022 у справі № 910/6685/21; від 17.05.2023 у справі № 908/3213/21).

З метою отримання судового захисту шляхом визнання недійсними саме рішень наглядової ради та/або рішень загальних зборів акціонер не може абстрактно та загально посилатися на порушення свого права на участь в управлінні, а має обґрунтувати конкретне несправедливе обмеження (порушення) його безпосередніх прав чи інтересів прийнятими рішеннями, що оскаржуються, а також співмірність обраного способу захисту (відновлення становища, яке існувало до прийняття оскаржуваного рішення) зі стверджуваним порушенням.

Оскаржувані рішення органів управління АТ можуть бути визнані недійсними лише у разі, якщо вони прямо (а не опосередковано чи потенційно) впливають на права чи законні інтереси акціонера та порушують їх та за умови, що буде дотримано справедливий баланс між індивідуальними та загальними інтересами, що залежить від всіх обставин у кожному окремому випадку. При цьому позивач повинен довести, що існує безпосередній зв`язок між стверджуваним порушенням та прийнятими оскаржуваними ним рішеннями органів управління АТ (постанова КГС ВС від 10.11.2021 у справі № 924/881/20).

Неповідомлення учасника про загальні збори не є беззаперечною підставою для визнання рішень, ухвалених на таких зборах, недійсними.

У кожній справі суд оцінює сукупність всіх встановлених обставин, зокрема зміст ухвалених на зборах рішень (наскільки вони порушують права або законні інтереси учасника), наявність кворуму, баланс інтересів позивача та інших учасників, які голосували за прийняття оскаржуваних рішень тощо (постанови КГС ВС від 07.09.2021 у справі №916/2506/20; від 15.06.2022 у справі №910/6685/21; від 27.03.2023 у справі №906/908/21; від 28.03.2023 у справі №916/213/22; від 30.05.2023 у справі №916/212/22; від 07.06.2023 у справі №916/211/22; від 01.09.2023 у справі № 909/1154/21; від 13.09.2023 у cправі № 910/1255/22; від 30.11.2023 року у cправі № 362/666/19).

Предметом позову у корпоративному спорі є конкретне рішення, яке буде оскаржуватися, але в даному випадку рішення ще не прийнято, та не відомо чи буде прийнято, на момент звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову загальні збори учасників Споживчого товариства «СМАК ЖИТТЯ» не відбулися, та не відомо чи відбудуться взагалі.

Отже, не надано доказів, яким конкретно рішенням порушено права заявника, оскільки порушуються права не дотриманням порядку скликання, а тим, що певне рішення прийнято всупереч процедурі і з порушення прав учасника.

Неможливо на майбутнє встановити дотримання порядку їх скликання, а для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника товариства.

Викладені у заяві доводи не є встановленими фактами, вони потребують дослідження, перевірки та оцінки під час розгляду самої позовної заяви, а не заяви про забезпечення позову, оскільки є безпосереднім предметом позову. Тому, не можна розглядати твердження позивача як безспірні та такі, що обґрунтовують необхідність забезпечення позову, зокрема в сумі, що заявлена до стягнення.

З огляду на викладене, суд вважає, що не можуть бути підставою для забезпечення майбутнього позову доводи позивача про ухвалення рішень під час загальних зборів 16.03.2026, щодо припинення Споживчого товариства «СМАК ЖИТТЯ» шляхом реорганізації або ліквідації з наступним переоформленням майна за передавальним актом, оскільки на час звернення із заявою про забезпечення позову ці доводи не є достовірно встановленими фактами, потребують дослідження, перевірки та оцінки судом під час розгляду самої позовної заяви, та як вже зазначалося відсутній предмет оскарження, та неможливо навіть теоретично уявити яке буде прийнято рішення за результатами загальних зборів та чи буде воно порушувати права учасника.

Самі лише твердження та припущення заявника без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

На момент звернення із заявою про забезпечення позову взагалі не існує предмету оскарження, який може свідчити про порушення прав заявника, що свідчить про передчасне звернення заявника із даною заявою про забезпечення позову.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

З урахуванням викладеного, забезпечення права на ефективний спосіб захисту позивача не може виправдовувати втручання у право відповідача на мирне володіння своїм майном, у зв`язку з поданням необґрунтованої заяви про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти.

Згідно з абз. 1 ч. 6, ч. 8 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України, ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

За таких обставин, враховуючи необґрунтованість заяви та недоведеність належними та достатніми доказами зазначених у ній обставин, суд відмовляє в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Вжиття передбачених статтею 137 Господарського процесуального кодексу України заходів до забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком.

Згідно із ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відмова в забезпеченні позову не позбавляє заявника права на повторну подачу заяви.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У ХВ А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову (до подання позовної заяви відмовити.

Ухвала набирає чинності з моменту її підписання та відповідно до ч. 8. ст. 140, ст. 255 ГПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції.

Ухвалу підписано 11.03.2026.

Суддя С.С. Дроздова