ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2026 р. Справа№ 910/1785/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яценко О.В.

суддів: Сибіги О.М.

Мальченко А.О.

за участю секретаря судового засідання: Антонюк А.С.

за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 25.02.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будліфтмонтаж Груп»

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2025 (повний текст рішення суду складено 10.06.2025)

у справі № 910/1785/24 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Євро-Буд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будліфтмонтаж Груп»

про зобов`язання вчинити дії та стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Євро-Буд» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будліфтомонтаж груп» про зобов`язання вчинити дії та стягнення грошових коштів, у якому просило:

- зобов`язати відповідача виконати його зобов`язання за договором №01102018/Е на поставку, монтажні та пусконалагоджувальні роботи від 29.10.2018, а саме: виконати пусконаладочні роботи; виконати роботи щодо поставки та монтажу системи диспетчерського зв`язку GSM; ввести ліфт в експлуатацію; передати документацію на ліфт;

- стягнути з відповідача пеню в сумі 31 800,00 грн. та шкоду, завдану діловій репутації, в сумі 100 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено умови укладеного між сторонами договору №01102018/Е від 29.10.2018 в частині повного та своєчасного виконання робіт, проходження первинного технічного огляду обладнання в ЕТЦ, введення обладнання в експлуатацію та передання документації на обладнання.

У відзиві на позов відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що ним було належним чином та у повному обсязі виконано умов спірного договору, зазначивши, що:

- поставка обладнання була здійснена 20.12.2018, про що сторонами підписано акт приймання передачі та видаткову накладну № 24 від 20.12.2018 на суму 546 000,00 грн.;

- після передачі обладнання та повного розрахунку за нього, відповідач приступив до виконання монтажних робіт, після виконання яких 05.02.2019 було підписано акт приймання-передачі на суму 54 000,00 грн.;

- після виконання монтажних робіт, відповідач приступив до підготовчих робіт до проведення пусконалагодження, хоча розрахунок з ним позивач за монтажні роботи не провів вчасно та у повному обсязі;

- в подальшому було виконано роботи з виготовлення та монтажу обрамлення на суму 18 000,00 грн., про що було складено та направлено акт № 65 від 16.10.2019 та пусконалагоджувальні роботи на суму 6 000,00 грн., про було складено на направлено позивачу акт № 81 від 15.11.2019;

- відповідачем було пройдено первинний технічний огляд 13.11.2019, проведений експертом технічним ТОВ «Укртеплосервіс» Савінським Ю.О. (посвідчення № 75-08-19), ліфт поставлено на облік у органі Держпраці (управління Держпраці по місту Києву та Київські області) з реєстраційним номером 42843 (запис зроблено інспектором Збиращенко А.В.) та передано обслуговуючій організації, зазначеній у паспорті ліфта, а саме ФОП Воробей Д.В.;

- крім того, на виконання вимог умов спірного договору та Правил будови та безпечної експлуатації ліфтів, затверджених наказом від 01.09.2008 № 190 Держгірпромнагляду, між відповідачем та позивачем було складено та підписано: 1) акт технічної готовності ліфта від 15.11.2019; 2) акт готовності будівельної частини ліфта від 15.01.2019; 3) акт приймання ліфта від 10.02.2020, який крім позивача підписаний ще й замовником будівництва - ТОВ «Стоун Хедж Девелопмент» та обслуговуючою організацією - ФОП Воробей Д.В.;

- виконання умов спірного договору відбулось повністю 10.02.2020, тобто з моменту підписання сторонами акту приймання ліфта та його постановки на облік у органі Держпраці (управління Держпраці по місту Києву та Київські області) з реєстраційним номером 42843 12.02.2020 .

При цьому відповідач зауважив на тому, що на даний час у позивача є заборгованість за виконані пусконалагоджувальні роботи на суму 6 000,00 грн. та заявив про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

У письмових поясненнях позивач зазначив про те, що:

- з паспортом на спірний ліфт він ознайомився лише під час ознайомлення з відзивом на позов;

- надані відповідачем документи з боку позивача підписані Яворським А.А., проте уповноваженою особою позивача є директор Гайдучик В.В.;

- на запит позивача відповідач повідомив про те, що немає оригіналів документів, проте може надати дублікат паспорту на ліфт за що просив сплатити 30 000,000 грн. Водночас відсутність оригіналів документів позбавляє відповідача права на засвідчення копій таких документів;

- відповідач не дотримався визначеного спірним договором порядку підтвердження виконання робіт, а саме не надав акт прийому-передачі документації, сертифікатів якості та гарантійних документів на матеріали та ресурси.

У заяві про долучення доказу відповідач зазначив, що Яворський А.А. у період з 13.09.2019 та на момент підписання акту, тобто 10.02.2020, був директором ТОВ «Стоун Хедж Девелопмент» (), який виступав замовником спірної поставки та підряду.

У додаткових поясненнях позивач зауважив на наступному:

- завершенням спірного договору є виконання робіт за договором та надання замовникові паспорта ліфта, склад якого визначений ДСТУ 8863:2019, проте відповідних документів відповідачем надано не було;

- відповідачем надано суду:

1) Акт готовності будівельної частини ліфта від 15.01.2019 - даний акт свідчить про те, що позивач виконав свою частину зобов`язань та передав фронт робіт виконавцю для виконання робіт з монтажу устаткування ліфта;

2) Акт технічної готовності ліфта від 15.11.2019 - даний акт свідчить про те, що сторони підтвердили готовність ліфта до приймання;

3) Акт приймання ліфта - даний акт свідчить про те, що комісією: проведено огляд виконаних будівельних, монтажних та пусконалагоджувальних робіт; підтверджено відповідність ліфта паспортним даним; підтверджено те, що ліфт знаходиться у справному стані, що убезпечує його експлуатацію; ліфт прийнято власником та особою, відповідальною за організацію робіт з технічного обслуговування і ремонт змонтованого ліфта. Вказаний акт складений на підставі ГСТУ 36.1-001-97 Ліфти пасажирські та вантажні. Монтаж, який втратив чинність 01.07.2018, тобто за 2 роки до його складання. Крім того, він підтверджує лише монтаж ліфта, що не заперечується сторонами, проте не підтверджує виконання пусконалагоджувальних робіт та передачу документації;

- не зрозуміло на якій правовій підставі виконавець реєстрував ліфт в Держпраці, коли це повноваження замовника.

- відповідач стверджує, що всі документи були передані ним позивачу 10.02.2020, а 12.02.2020 був зареєстрований відповідачем в Держпраці, проте для реєстрації ліфта в Держпраці, серед іншого подається паспорт ліфта. Тоді виникає питання, як відповідач зареєстрував ліфт в Держпраці, якщо паспорт ліфта на той момент уже був переданий позивачу.

У додаткових поясненнях у справі відповідач зауважив на тому, що:

- акт приймання ліфта в експлуатацію на якому ставить відмітку експерт, підтверджує, що змонтоване ліфтове устаткування змонтоване та комплекті (в тому числі в частині наявної документації) у відповідності до діючих норм та є документом що підтверджує те що, власник (роботодавець, що буде здійснювати його експлуатацію) може розпочав процедуру введення його в експлуатацію. В момент підписання акту технічної готовності ліфта відбувається передавання повноважень щодо подальшого догляду за ліфтом від монтажної організації до власника (роботодавця, що буде здійснювати його експлуатацію), або за згодою останнього до організації яка буде здійснювати його подальше обслуговування;

- на момент виготовлення ліфта Єдиним діючим та обов`язковим для застосування всіма суб`єктами господарювання був та досі є НПАОП 0.00-1.02-08, що має статус Державного нормативного акту про охорону праці. Форма та комплектність паспорту ліфта встановлена Додатком 4 до НПАОП 0.00- 1.02-08;

- факт підписання акту приймання-передачі ліфта без зауважень означає, що ліфт передано комплектно, та відповідно разом з ним передана уся необхідна документація. Іншого нормативного визначеного документу для передачі супровідних документів не існує та договором також не передбачена форма такого документа. Підписанням актів приймання-передачі виконаних робіт та акта приймання-передачі ліфта замовник констатує, що прийняв не лише роботи та ліфт, але і всю необхідну документацію, оскільки впродовж 3-х робочих днів, як це передбачено п.2.4. спірного договору не надав вмотивовану відмову від підписання цих актів;

- про передання паспорту ліфта на підставі окремого документу не існує ні окремих нормативних актів, норм, про таке не зазначено у тексті такого договору. Паспорт ліфта передається в обсязі комплектам устаткування та зберігається у замовника або власника, від якого вже може передаватися для здійснення деяких дій щодо заповнення монтажній або іншим організація Відповідно до п. 3 приміток до Додатку 4 НПАОП 0.00-1.02-08;

- в письмових поясненнях містяться посилання на «Технічний регламент ліфтів і компонентів безпеки для ліфтів» дія якого не розповсюджується на дане ліфтове устаткування: « 2. Дія цього Технічного регламенту поширюється на нові ліфти, що введені в обіг після набрання ним чинності, які постійно обслуговують будівлі та споруди та призначені для перевезення: … »;

- системи диспетчерського зв`язку не є компонентами ліфта або його невід`ємною частиною, та їх облаштування не відносяться до робіт з монтажу та налагоджування ліфта і додатковими роботами, узгодженими сторонами на умовах спірного договору, згідно умов якого поставка та монтаж системи диспетчерського зв`язку виконується виключно за умови її оплати у сумі, що вказана у договору, проте позивач не виконав свої обов`язки в частині оплати облаштування даної системи, відповідно порушив умови договору, внаслідок чого не виникли обов`язки відповідача щодо виконання цих робіт;

- саме замовник здійснив постановку ліфта у органі Держпраці,що свідчить про те, що саме ним було передано паспорт ліфта, оформленого відповідно до вимог НПАОП 0.00-1.02-08 і всіма супутніми актами цього органу разом з заявою.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.05.2025 у справі № 910/1785/24 позов задоволено частково:

- зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Будліфтмонтаж груп» виконати зобов`язання за Договором № 01102018/Е на поставку, монтажні та пусконалагоджувальні роботи від 29.10.2018, а саме виконати пусконалагоджувальні роботи, виконати роботи щодо поставки та монтажу системи диспетчерського зв`язку GSM, ввести ліфт в експлуатацію та передати документацію на ліфт;

- до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будліфтмонтаж груп» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Євро-Буд» присуджено пеню у розмірі 31 800,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 758,58 грн.;

- в іншій частині позову відмовлено.

При розгляді спору сторін по суті суд першої інстанції встановив, що строк виконання відповідачем взятих на себе за спірним договором зобов`язань з виконання пусконалагоджувальних робіт, робіт щодо поставки та монтажу системи диспетчерського зв`язку GSM, введення ліфту в експлуатацію та передачі документації на ліфт є таким, що настав, проте матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем таких робіт та передачі документації на ліфт, з огляду на що позивач має право на стягнення пені в визначений ним сумі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення шкоди, завданій діловій репутації в сумі 100 000,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували приниження ділової репутації позивача, а його твердження про те, що від орендаря його приміщення надійшли скарги щодо неможливістю користування ліфтом, відхиляються, оскільки, як вбачається з наявних в матеріалах справи відеодоказів, ліфт фактично експлуатується.

Крім того, суд першої інстанції відхилив доводи відповідача щодо належного та повного виконання умов спірного договору та посилання відповідача на передачу позивачу спірної документації, зокрема, паспорту ліфта, зазначивши, що:

- відповідачем до матеріалів справи додано копію паспорту ліфта, в той же час, вказаний документ судом не приймається судом до уваги, оскільки в судовому засідання судом ставилось питання щодо надання суду для огляду оригіналу паспорту ліфта, проте відповідачем було повідомлено суд про відсутність у нього оригіналу вказаного паспорта;

- надані відповідачем акт готовності будівельної частини ліфта від 15.01.2019, акт технічної готовності ліфта від 15.11.2019, акт приймання ліфта від 10.02.2020 судом відхиляються, оскільки вказані акти не підписані уповноваженим представником позивача, а містять підписи Яворського А.А., при цьому докази, які б підтверджували наявність у вказаної особи повноважень для підписання зазначених документів матеріали справи не містять;

- як вбачається з листа Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці №Ц/3.1./24709-24 від 30.07.2024 у відповідача відсутній дозвіл на експлуатацію ліфта виробництва «OZBESLER», заводський №ОВМ 00030, встановлений за адресою: вул. Вітянська, 2, м. Вишневе, КиєвоСвятошинський р-н, Київська обл.;

- з листа Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці №Ц/3.1/28211-24 від 10.09.2024 вбачається, що для обліку ліфта виробництва «OZBESLER», обліковий номер 42843, заводський №ОВМ 00030, який змонтований за адресою: вул. Вітянська, 2, м. Вишневе, КиєвоСвятошинський р-н, Київська обл. зверталось ТОВ «Стоун Хенж Девелопмент» з відповідною заявою від 20.02.2020, проте належних та допустимих доказів постановки на облік спірного ліфта матеріали справи не містять.

При цьому суд першої інстанції відхилив твердження відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності з огляду на положення п.п.12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, встановивши, що, з огляду на запровадження карантину, та дію на даний час у державі режиму воєнного стану, строк позовної давності для вимог позивача на дату подачі позову (12.02.2024) не сплив, що виключає його застосування за заявою відповідача.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Будліфтмонтаж Груп» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2025 у справі № 910/1785/24 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального права та у результаті неправильного застосування норм матеріального права і незастосування норм матеріального права, які підлягали застосуванню.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж самі обставини, що і в суді першої інстанції, зауваживши на тому, що:

- до листа від 23.06.2023, що був відповіддю відповідача на лист позивача, було долучено два примірники акту приймання-передачі виконаних робіт з пусконалагодження, але як того вимагає п. 2.4. спірного договору, позивач не повернув ні підписані акти, ані надав обґрунтовані заперечення щодо відмови їх підписання, а тому у силу положень п. 2.4. спірного договору, цей акт вважається підписаним. У подальшому ці роботи все ж були ще й оплачені 22.04.2024;

- судом встановлено складання, належне направлення акту приймання-передачі пусконалагоджувальних робіт № 81 від 15.11.2019 відповідачем, відсутність, обґрунтованих заперечень позивача щодо цього акту, факт оплати робіт з пусконалагодження позивачем 22.04.2024 згідно платіжної інструкції № 457, при цьому безпідставно, всупереч вимог п. 2.4.договору робиться висновок про невиконання відповідачем робіт з пусконалагодження;

- факт підписання акту приймання-передачі ліфта та накладної без зауважень означає, що ліфт передано комплектно, та, відповідно, разом з ним передана уся необхідна документація. Іншого нормативно визначеного документу для передачі супровідних документів не існує та договором також не передбачена форма такого документа. Підписанням актів приймання-передачі виконаних робіт та акта приймання-передачі ліфта замовник констатує, що прийняв не лише роботи та ліфт, але і всю необхідну документацію, оскільки впродовж 3-х робочих днів, як це передбачено п.2.4. спірного договору не надав вмотивовану відмову від підписання цих актів;

- в копії паспорта ліфта, що було додано відповідачем до відзиву на позовну заяву, також вказано обліковий номер 42843, але судом не взято до уваги копії документа, оскільки у відповідача немає оригіналу. Представник відповідача пояснив, що оригінал паспорта ліфта знаходиться у власника ТОВ «Стоун Хенж Девелопмент», але судом дана обставина врахована не була, хоча представник позивача підтвердив, що ТОВ «Стоун Хенж Девелопмент» є замовником у договорі, де позивач виступив підрядником, а з відповідачем вже було укладено субпідрядний договір;

- судом попри встановлення факту присвоєння облікового номеру ліфту органом, уповноваженим на допуск до експлуатації ліфтів, зроблено суперечливий висновок про необхідність ввести ліфт у експлуатацію та передати документацію на ліфт;

- судом не досліджувалось питання наявності/відсутності повноважень у Яворського А.А.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2025 матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будліфтмонтаж Груп» у судовій справі № 910/1785/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Барсук М.А., Руденко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2025 у справі № 910/1785/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будліфтмонтаж Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2025 у справі № 910/1785/24; справу № 910/1785/24 призначено до розгляду на 01.10.2025 о 12:40 год.; витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/1785/24.

11.08.2025 матеріли цієї справи надішли до Північного апеляційного господарського суду.

30.09.2025 до суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких заявник проти задоволення апеляційної скарги заперечив, пославшись на ті ж самі обставини, що і в суді першої інстанції.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2025 № 09.1-07/633/25 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/1785/24 у зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 03.10.2025 про тимчасове відсторонення від здійснення правосуддя судді Кропивної Л.В., яка є головуючим суддею (суддею-доповідачем).

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2025 справа № 910/1785/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Хрипун О.О., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 справу № 910/1785/24 прийнято до свого провадження визначеною колегією суддів (головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Хрипун О.О., Тищенко О.В.), розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будліфтмонтаж Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2025 у справі № 910/1785/24 призначено на 25.11.2025 об 11:10 год.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Яценко О.В. на лікарняному з 24.11.2025 по 27.11.2025, судове засідання у призначений час не відбулось.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2025 № 09.1-08/2582/25 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/1785/24 у зв`язку з перебуванням судді Тищенко О.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відрядженні у період з 21.11.2025 по 03.12.2025, у зв`язку з перебуванням судді Хрипуна О.О., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відрядженні у період з 22.11.2025 по 03.12.2025 з метою призначення справи до розгляду у судовому засіданні на нову дату.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2025 справа № 910/1785/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Гончаров С.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2025 справу № 910/1785/24 прийнято до свого провадження визначеною колегією суддів (головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Гончаров С.А., Мальченко А.О.), розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будліфтмонтаж Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2025 у справі № 910/1785/24 призначено на 17.12.2025 о 09:30 год.

16.12.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи № 910/1785/24 з огляду на перебування представника відповідача у щорічній відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2025 клопотання відповідача про відкладення розгляду справи № 910/1785/24 задоволено, розгляд справи № 910/1785/24 відкладено на 25.12.2025 о09:30 год.

18.12.2025 до суду від відповідача, а 19.12.2025 - від позивача надійшли заяви про участь у судовому засіданні у справі № 910/1785/24 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2025 вказані заяви задоволено.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 25.12.2025 № 09.1-08/2727/25 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/1785/24 у зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці у період з 25.12.2025 по 26.12.2025.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 25.12.2025 справа № 910/1785/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Сибіга О.М., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.12.2025 справу № 910/1785/24 прийнято до свого провадження визначеною колегією суддів (головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Сибіга О.М.., Мальченко А.О.), розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будліфтмонтаж Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2025 у справі № 910/1785/24 призначено на 04.02.2026 о 10:30 год.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Яценко О.В. на лікарняному у період з 19.01.2026 по 06.02.2026 судове засідання у призначений час не відбулось,з огляду на що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будліфтмонтаж Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2025 у справі № 910/1785/24 призначено на 25.02.2026 о 10:40 год., постановлено судове засідання у справі провести в режимі відеоконференції.

Станом на 25.02.2026 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу, додаткових пояснень, інших клопотань від учасників справи не надходило.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити у її задоволенні та залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, інших письмових пояснень, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення з наступних підстав.

29.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будліфтомонтаж груп» (далі відповідач/Підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Євро-Буд» (далі позивач/Замовник) укладено договір на поставку, монтажні та пусконалагоджувальні роботи №01102018/Е (далі Договір), відповідно до умов якого Підрядник приймає на себе зобов`язання здійснення поставки, монтажу та пусконалагоджувальних робіт, введення ліфта в експлуатацію (далі - роботи), ліфтів виробництва заводу «Ozbesler» (Туреччина) вантажопідйомністю 630 кг на 4 зупинки, висотою підйому 7000 мм в кількості 1 комплект (далі - обладнання), провести роботи за ціною, визначеною цим Договором у розділі 2. (п.1.1. Договору).

Адреса об`єкта: вул. Вітянська, 2 м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області. (п.1.4. Договору)

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що загальна вартість договору, яка погоджена Замовником, складає 636 000,00 грн., зокрема, вартість обладнання становить 546 000,00 грн.; вартість робіт з монтажу та пусконалагодження становить 60 000,00 грн.; вартість виготовлення та монтажу обрамлення становить 18 000,00 грн.; поставка та монтаж система диспетчерського зв`язку GSM становить 12 000,00 грн.

Відповідно до п.2.4. Договору Замовник приймає роботи після одержання відповідного повідомлення від Підрядника про готовність до передачі закінчених робіт та Акту приймання-передачі виконаних робіт, підписаного Підрядником та засвідченого печаткою у двох примірниках. Акти готує Підрядник і передає уповноваженому представнику Замовника. Уповноважений представник Замовника протягом 3 днів перевіряє обґрунтування акту та підписує в частині фактично виконаних об`ємів робіт, або дає мотивовану відмову. В разі безпідставної відмови Замовника від підписання акту виконаних робіт, на протязі трьох робочих днів з дня його передачі Підрядником, акт вважається підписаним і фактичні роботи, вказані в ньому, надані. Разом з Актом приймання-передачі виконаних робіт Підрядник передає Замовнику документи про виконання договору, виконавчу документацію на роботи, обов`язок чого складання якої, чинним в Україні ДБН покладається на Підрядника, усі сертифікати якості та гарантійні документи на матеріали та ресурси, що використовувалися для виконання робіт у випадку виконання робіт із матеріалів Підрядника.

Згідно п.3.1. Договору виконання робіт по Договору здійснюється такими етапами:

- 1 етап - виготовлення установчих креслень на обладнання;

- 2 етап - поставка Обладнання;

- 3 етап - виконання робіт.

Відповідно до п.3.2. Договору терміни виконання етапів договору:

- 1 етап - становить 1 тижнів з моменту отримання передплати, Підрядник зобов`язується надати Замовнику креслення не пізніше ніж за 14 робочих днів з моменту підписання договору;

- 2 етап - становить 10 тижнів, з моменту отримання передплати та погодження установчих креслень заводу;

- 3 етап - становить 8 тижнів, з моменту отримання передплати за роботи та підписання акту готовності будівельної частини.

Всі етапи договору дійсні за умови здійснення відповідних платежів згідно п.2.3. Договору.

Передача Обладнання по кількості, якості, комплектності, тарі та упаковці здійснюється за видатковою накладною. Датою поставки обладнання є дата, зазначена в накладній. (п.3.3. Договору)

Згідно з п.5.1. Договору Підрядник зобов`язується: поставити Обладнання згідно зі специфікацією у встановлені терміни; підготувати та надати Замовнику усю необхідну конструкторську документацію на обладнання, яка відповідає технічним вимогами; прийняти від Замовника обладнання під монтаж; якісно та вчасно провести монтажні та пусконалагоджувальні роботи.

20.12.2018 відповідачем передано, а позивачем прийнято обладнання - ліфт вантажопідйомністю 630 кг на 4 зупинки та висотою підйому 7000 мм у кількості 1 шт на суму 546 000,00 грн., що сторонами не заперечується та підтверджується підписаними представника позивача (Єрохов Є.С.) та відповідача (Гайдучик В.В.) Актом приймання-передачі товару від 20.12.2018 та видатковою накладною №24 від 20.12.2018 на суму 546 000,00 грн (а.с. 24-25 т.1).

Крім того, відповідачем було виконано, а позивачем прийнято монтажні роботи на суму 54 000,00 грн., а також було виготовлено та змонтовано обрамлення на суму 18 000,00 грн., що підтверджується підписаними представниками позивача та відповідача актами надання послуг №7 від 05.02.2019 та №65 від 16.10.2019 (а.с. 33-34 т. 1).

Вказані факти сторонами не заперечуються.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач зазначає про те, що, відповідач всі прийняті на себе за Договором зобов`язання не виконав, з огляду на що просить:

- зобов`язати відповідача: виконати пусконаладочні роботи; виконати роботи щодо поставки та монтажу системи диспетчерського зв`язку GSM; ввести ліфт в експлуатацію; передати документацію на ліфт;

- стягнути з відповідача пеню в сумі 31 800,00 грн. та шкоду, завдану діловій репутації в сумі 100 000,00 грн.

Відповідач проти задоволення позову заперечив.

Правові позиції сторін детально викладені вище.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково, з чим колегія суддів погодитись не може, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Колегія суддів зазначає про те, що Договір є договором змішаної форми, оскільки він містить в собі елементи як договору підряду, так і договору поставки.

Відповідно до ч. 1 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За умовами, погодженими сторонами у п. 1.1 Договору за умовами такого договору відповідач прийняв на себе зобов`язання щодо:

- поставки ліфту виробництва заводу «Ozbesler» (Туреччина) вантажопідйомністю 630 кг на 4 зупинки, висотою підйому 7000 мм в кількості 1 комплект;

- виконання монтажних та пусконалагоджувальних робіт;

- введення ліфта в експлуатацію.

Зі змісту п. 2.1 Договору вбачається, що роботи, виконання яких передбачено умовами такого договору, складаються з :

- робіт з монтажу та пусконалагодження вартість - 60 000,00 грн.;

- роботи з виготовлення та монтажу обрамлення вартість - 18 000,00 грн.;

- поставка та монтаж система диспетчерського зв`язку GSM вартість - 12 000,00 грн.

Колегія суддів зазначає про те, що для вирішення спору сторін по суті слід встановити чи будо відповідачем допущені порушення умов Договору .

Як встановлено вище, позивач просить зобов`язати відповідача:

- виконати пусконаладочні роботи;

- виконати роботи щодо поставки та монтажу системи диспетчерського зв`язку GSM;

- ввести ліфт в експлуатацію;

- передати документацію на ліфт.

В свою чергу між сторонами немає спору щодо поставки ліфту та його монтажу, а також робіт з виготовлення та монтажу обрамлення.

Щодо вимог про зобов`язання відповідача передати позивачу документацію на ліфт, слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Колегія суддів зазначає про те, що умовами Договору окремо не визначено як обов`язку відповідача передати позивачу документацію на ліфт, так само як не визначено і склад та перелік відповідної документації та, з огляду на вказане, не визначено і порядок передачі такої документації та документ, яким така передача має бути зафіксована (акт приймання-передачі, видаткова накладна тощо). Вказане, на думку колегія суддів, свідчить про те, що таку документацію відповідач має передати позивачу разом з обладнанням.

На підтвердження вказаного свідчать і положення ч. 2 ст. 662 ЦК України, яка встановлює, що продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 662, 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За приписами ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Передача Обладнання по кількості, якості, комплектності, тарі та упаковці здійснюється за видатковою накладною. Датою поставки обладнання є дата, зазначена в накладній. (п.3.3. Договору)

Стаття 666 ЦК України встановлює, що:

- якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання (ч. 1);

- якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві (ч. 2).

Колегія суддів зазначає про те, що, як встановлено вище, матеріалами справи підтверджено, що 20.12.2018 відповідачем передано, а позивачем прийнято обладнання - ліфт вантажопідйомністю 630 кг на 4 зупинки та висотою підйому 7000 мм у кількості 1 шт на суму 546 000,00 грн. про що сторонами підписано Акт приймання-передачі товару від 20.12.2018 та видаткову накладну №24 від 20.12.2018 на суму 546 000,00 грн. (а.с. 24-25 т.1).

Враховуючи, що позивачем такі документи підписані без заперечень, а також те, що матеріали справи не містять доказів того, що у розумний строк після приймання товару позивач звертався до відповідача з вимогою передати йому відповідну документацію на ліфт, обов`язок відповідача з поставки товару, а також передачі позивачу необхідної документації вважаються виконаними, а правові підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача передати документацію на ліфт відсутні.

Слід зауважити і на тому, що:

- за змістом п. 3.4 Договору у випадку виявлення того, що поставлене обладнання не відповідає умовам Договору по кількості, якості, комплектності та упаковці, приймання товару має бути призупинено а також складено відповідний акт виявлених недоліків, проте докази вчинення таких дій в матеріалах справи відсутні.

- чинним законодавством також не встановлено, що передача паспорту на ліфт має фіксуватися окремим документом та, відповідно, не встановлено вимоги щодо такого документа.

При цьому колегією суддів відхиляються посилання позивача на п. 2.4 Договору, оскільки вказаний пункт регулює порядок приймання-передачі саме робіт, а не обладнання.

Щодо пусконаладочних робіт та робіт з введення ліфта в експлуатацію, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Частиною 2 ст. 853 ЦК України встановлено, що замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Умовами Договору, які є обов`язковими для сторін, визначено наступний порядок приймання-передавання робіт:

Відповідно до п.2.4. Договору Замовник приймає роботи після одержання відповідного повідомлення від Підрядника про готовність до передачі закінчених робіт та Акту приймання-передачі виконаних робіт, підписаного Підрядником та засвідченого печаткою у двох примірниках. Акти готує Підрядник і передає уповноваженому представнику Замовника. Уповноважений представник Замовника протягом 3 днів перевіряє обґрунтування акту та підписує в частині фактично виконаних об`ємів робіт, або дає мотивовану відмову. В разі безпідставної відмови Замовника від підписання акту виконаних робіт, на протязі трьох робочих днів з дня його передачі Підрядником, акт вважається підписаним і фактичні роботи, вказані в ньому, надані. Разом з Актом приймання-передачі виконаних робіт Підрядник передає Замовнику документи про викання договору, виконавчу документацію на роботи, обов`язок чого складання якої, чинним в Україні ДБН покладається на Підрядника, усі сертифікати якості та гарантійні документи на матеріали та ресурси, що використовувалися для виконання робіт у випадку виконання робіт із матеріалів Підрядника.

Позивач зазначає про те, що пусконаладочні робіт та робіт з введення ліфта в експлуатацію роботи відповідачем виконані не були.

За умовами Договору виконання робіт має підтверджуватись підписаними сторонами Актами приймання-передачі виконаних робіт. При цьому такий акт готує відповідач та передає його позивачу, який протягом 3 днів перевіряє обґрунтування акту та підписує в частині фактично виконаних об`ємів робіт, або дає мотивовану відмову. В свою чергу, у разі безпідставної відмови позивача від підписання акту виконаних робіт на протязі трьох робочих днів з дня його передачі відповідачем, такий акт вважається підписаним, а фактичні роботи, вказані в ньому, такими, що надані.

Відповідач стверджує, що відповідні акти ним позивачу передавались ще у 2019 році, на доказ чого до відзиву доданий лист № 0411-1 від 04.11.2019 (а.с. 66 т. 1). Водночас, вказаний лист не може вважатись належним доказом на підтвердження таких обставин, оскільки матеріали справи не містять доказів направлення вказаного листа позивачу, а останній отримання такого листа не підтверджує.

Позивачем до матеріалів справи долучений лист від 14.06.2023 (а.с. 36 т. 1), в якому позивач зазначив про невиконання відповідачем своїх зобов`язань, зокрема не введення ліфта в експлуатацію та просив виконати всі відповідні роботи та ввести ліфт в експлуатацію.

На вказаний лист відповідач відповів листом №и 22306-1 від 23.06.2023 (а.с. 67 т. 1), в якому вказав про те, що ліфт:

- пройшов первинний технічний огляд, проведений експертом технічним ТОВ «Укртеплосервіс» Савінським Ю.О. (посвідчення № 75-08-19);

- поставлено на облік у органі Держпраці (управління Держпраці по місту Києву та Київські області) з реєстраційним номером 42843;

- передано обслуговуючій організації, зазначеній у паспорті ліфта, а саме ФОП Воробей Д.В.;

- успішно експлуатується більше трьох років.

До вказаного листа відповідачем було додано проект акту приймання-передачі пусконалагоджувальних робіт за Договором на суму 6 000,00 грн. (№ 81 від 15.11.2019) підписаних відповідачем та скріплених його печаткою у двох примірниках, тобто направлено такі акти позивачу для підписання.

Крім того у вказаному листі відповідач зазначив про передачу позивачу паспорту на спірний ліфт.

На вказаний лист позивач відповів листом від 19.07.2023 (а.с. 42 т. 1), в якому, з посиланням на п. 4.2 Договору, просив надати підписаний сторонами акт приймання-передачі виконавчої документації, де вказано про факт передачі паспорту ліфта та зазначив, що невиконаними залишаються роботи щодо поставки та монтажу системи диспетчерського зв`язку GSM та проведення диспетчеризації ліфта.

Отже, зміст вказаного листа позивача від 19.07.2023 свідчить про те, що ним не висловлено жодних заперечень щодо виконання відповідачем пусконалагоджувальних робіт на суму 6 000,00 грн., що, відповідно до умов Договору, які погоджені сторонами добровільно та є обов`язковими для них, свідчить про те, що акт на виконання пусконалагоджувальних робіт на суму 6 000,00 грн. № 81 від 15.11.2019 вважається підписаним позивачем, а відповідні роботи, вказані в ньому, є такими, що надані.

Про те, що позивачем було визнано виконання відповідачем таких робіт свідчить і те, що позивач під час розгляду справи платіжною інструкцією № 457 від 22.04.2024 (а.с. 96 т. 1) такі роботи оплатив, а також викладені нижче висновки щодо обставин введення ліфта в експлуатацію (так як введенню ліфта в експлуатацію в будь-якому випадку передують пусконалагоджувальні роботи - примітка суду).

Щодо введення ліфта в експлуатацію слід зазначити таке.

Відповідачем до відзиву на позов додані копії:

- паспорту ліфта заводський номер ОВM 00030 з відміткою Держпраці Київської області від 12.02.2020 обліковий номер № 42843, а також відмітками про проведення 13.11.2019 первинного технічного огляду ліфта експертом технічним ТОВ «Укртеплосервіс» Савінським Ю.О. (посвідчення № 75-08-19) результати якого є задовільними, ліфт придатний до експлуатації у паспортному режимі;

- Акту технічної готовності ліфта від 15.11.2019 підписаний позивачем та відповідачем;

- Акту готовності будівельної частини ліфта від 15.01.2019) підписаний позивачем та відповідачем;

- Акту приймання ліфта від 10.02.2020 підписаний позивачем, відповідачем, ТОВ «Стоун Хедж Девелопмент» (замовник спірного будівництва, що позивачем не заперечується) та ФОП Воробей Д.В. ( обслуговуюча організація, що позивачем заперечується).

Позивач зазначив, що:

- з паспортом на спірний ліфт він ознайомився лише під час ознайомлення з відзивом на позов;

- надані відповідачем документи з боку позивача підписані Яворським А.А., проте уповноваженою особою позивача є його директор Гайдучик В.В.;

- завершенням Договору є виконання робіт за Договором та надання замовникові паспорта ліфта склад якого визначений ДСТУ 8863:2019 проте відповідних документів відповідачем надано не було;

- Акт готовності будівельної частини ліфта від 15.01.2019 свідчить про те, що позивач виконав свою частину зобов`язань та передав фронт робіт виконавцю для виконання робіт з монтажу устаткування ліфта;

- Акт технічної готовності ліфта від 15.11.2019 свідчить про те, що сторони підтвердили готовність ліфта до приймання;

- Акт приймання ліфта свідчить про те, що комісією: проведено огляд виконаних будівельних, монтажних та пусконалагоджувальних робіт; підтверджено відповідність ліфта паспортним даним; підтверджено те, що ліфт знаходиться у справному стані, що убезпечує його експлуатацію; ліфт прийнято власником та особою, відповідальною за організацію робіт з технічного обслуговування і ремонт змонтованого ліфта. Вказаний акт складений на підставі ГСТУ 36.1-001-97 Ліфти пасажирські та вантажні. Монтаж, який втратив чинність 01.07.2018, тобто за 2 роки до його складання. Крім того, він підтверджує лише монтаж ліфта, що не заперечується сторонами, проте не підтверджує виконання пусконалагоджувальних робіт та передачу документації;

- не зрозуміло на якій правовій підставі виконавець реєстрував ліфт в Держпраці, коли це повноваження замовника.

- відповідач стверджує, що всі документи були передані ним позивачу 10.02.2020, а 12.02.2020 був зареєстрований відповідачем в Держпраці, проте для реєстрації ліфта в Держпраці, серед іншого подається паспорт ліфта. Тоді виникає питання, як відповідач зареєстрував ліфт в Держпраці, якщо паспорт ліфта на той момент уже був переданий позивачу.

В свою чергу відповідач вказав, що Яворський А.А. у період з 13.09.2019 та на момент підписання акту, тобто 10.02.2020, був директором ТОВ «Стоун Хенж Девелопмент» (), який виступав замовником спірної поставки та підряду.

Колегія суддів зазначає про те, що, з огляду на відсутність оригіналів вказаних вище актів, а також заперечення позивача, такі акти не можуть вважатися достатніми доказами на підтвердження введення ліфта в експлуатацію, а відтак при встановленні наявності або відсутності вказаного, слід виходити з усіх наявних в матеріалах справи доказів.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).

Законом України №132-IX від 20.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (набув чинності 17.10.2019), зокрема, внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України» («BENDERSKIY v. Ukraine»), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріалами справи підтверджено наступне.

В листі Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці №Ц/3.1./28211-24 від 10.09.2024 (а.с. 179 т. 1), з урахуванням листа №Ц/3.1./29376-24 від 29.04.2024, вказано, що для обліку ліфта виробництва «OZBESLER», обліковий номер 42843, заводський №ОВМ 00030, який змонтований за адресою: вул. Вітянська, 2, м. Вишневе, Києво-Святошинський р-н, Київська обл., з відповідною заявою від 12.02.2020 зверталось ТОВ «Стоун Хенж Девелопмент» (вказана особа є замовником будівництва за адресою: вул. Вітянська, 2, м. Вишневе, Києво-Святошинський р-н, Київська обл., що сторонами не заперечується - примітка суду).

Отже, станом на 12.02.2020 ліфту виробництва «OZBESLER», заводський №ОВМ 00030 вже було присвоєно обліковий номер 42843. В свою чергу вказаний обліковий номер фігурує в наданій відповідачем копії паспорта ліфта (відмітка Держпраці Київської області від 12.02.2020). Вказане підтверджує фактичну учать представника Держпраці у заповненні паспорту на спірний ліфт.

Слід окремо зауважити на тому, що у вищезгаданій копії паспорту на спірний ліфт Держпраці Київської області поставило відмітку про присвоєння 12.02.2020 ліфту реєстраційного номера 42843, що свідчить про те, що станом на вказану дату був наявний оригінал паспорту.

При цьому, у відповіді на адвокатський запит вих.№ 27/09 від 27.09.2024 (а.с. 194 т. 1) ТОВ «Стоун Хенж Девелопмент» підтвердило, що зверталось з заявою від 12.02.2020 для постановки на обік спірного ліфта, проте зазначило, що отримало відмову у зв`язку з подачею неповного пакету документів (відсутні документи на ліфт).

Колегія суддів зауважує на тому, що наявними у матеріалах справи доказами не підтверджується наявність між відповідачем та ТОВ «Стоун Хенж Девелопмент» господарських відносин за якими відповідач мав обов`язок передати технічну документацію на ліфт саме ТОВ «Стоун Хенж Девелопмент», а відтак доводи останнього щодо нетримання від відповідача такої документації не впливають на вирішення спору сторін по суті. Слід відзначити і те, що матеріали справи не містять жодних доказів звернення ТОВ «Стоун Хенж Девелопмент» до позивача з вимогою надати оригінали документації на ліфт.

Отже, оскільки за твердженням самого замовника будівництва, у постановці на обік спірного ліфта йому було відмовлено у зв`язку з подачею неповного пакету документів (відсутні документи на ліфт), а не у зв`язку не невиконанням робіт щодо введення ліфту в експлуатацію вказане свідчить про те, що відповідачем було введено ліфт в експлуатацію, що, в свою чергу свідчить про те, що пуконгалагоджувальні роботи станом нва 12.02.2020 також були виконані.

Про введення ліфта в експлуатацію зокрема свідчить і те, що такому ліфту станом на 12.02.2020 вже було присвоєно обліковий номер 42843 (відмітка Держпраці Київської області від 12.02.2020).

При цьому, як стверджує сам позивач, його орендарем ТОВ «Клеа Спорт 2» (ідентифікаційний код 43295293) (скарга від 19.10.2023 (а.с. 43 т. 1)) позивачу висловлено претензію щодо непрацюючого ліфта.

Зі змісту вказаної скарги слідує, що скаржник мав сподівання на отримання працюючого ліфта ще у 2019 році, проте на даний час ліфт в експлуатацію не введений. Скаржник не вказує на те, що ліфт не працює, а лише зазначає про те, що такий ліфт не введений в експлуатацію.

Колегія суддів зазначає про те, наявність орендарів у спірному будинку свідчить про те, що такий будинок вже введено в експлуатацію, оскільки лише після введення будинку в експлуатацію можливо оформлення документів на нежитлові приміщення та, відповідно, здача таких приміщень в оренду. При цьому введення будинку в експлуатацію неможливо, зокрема і без введення в експлуатацію ліфта.

Слід врахувати і те, що відсутність працюючого ліфту в будь-якому випадку через певний проміжок часу ускладнить експлуатацію будинку та, відповідно, буде помітно для всіх власників та/або орендарів приміщень у такому будинку, наслідком чого буде звернення останніх до експлуатуючої організації з відповідними скаргами, доказів наявності яких (окрім одної) матеріали справи не містять.

Колегія суддів зазначає про те, що позивач та відповідач дотримуються різної думки щодо того, який саме акт слід застосовувати при визначенні порядку введення ліфта в експлуатацію.

Так відповідач зазначає про те, що на момент виготовлення ліфта Єдиним діючим та обов`язковим для застосування всіма суб`єктами господарювання був та досі є НПАОП 0.00-1.02-08, що має статус Державного нормативного акту про охорону праці (Правила будови і безпечної експлуатації ліфтів - примітка суду).

В свою чергу позивач послався на те, що склад паспорта ліфта має бути визначений ДСТУ 8863:2019.

Колегія суддів враховує, що обидва вказаних документи є чинними.

Наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду № 190 від 01.09.2008, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07.10.2008 за № 937/15628 затверджено Правила будови і безпечної експлуатації ліфтів. Вказані правила є чинними.

Так, Правилами будови і безпечної експлуатації ліфтів, серед іншого, встановлено, що:

- дія цих Правил, серед іншого, поширюється на: ліфти електричні з тяговим або жорстким приводом та гідравлічні (далі - ліфти) (п. 3.1.1);

- новоустановлені ліфти, крім малого вантажного, підлягають реєстрації в територіальних органах спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з промислової безпеки та охорони праці (п. 9.1.1);

- для реєстрації суб`єкт господарювання, у власності або в користуванні якого є ліфти та який має намір їх експлуатувати, подає письмову заяву (додаток 3 цих Правил), паспорт ліфта (додаток 4 до цих Правил) та акт технічної готовності ліфта (ГСТУ 36.1-001-97)

У заяві зазначаються відомості про дозвіл на експлуатацію ліфтів, який отримано суб`єктом господарювання відповідно до вимог НПАОП 0.00-4.05-2003 1631-2003-п, або копія договору з організацією, яка має такий дозвіл на експлуатацію ліфтів.

У паспорті ліфта повинен бути запис про призначення особи, відповідальної за організацію робіт з технічного обслуговування і ремонту ліфта, і електромеханіка, відповідального за справний стан ліфта.

Акт технічної готовності ліфта складається організацією, яка змонтувала ліфт або виконала його заміну, реконструкцію чи модернізацію, та вкладається в паспорт ліфта разом з такою документацією: протокол перевірки ланцюга між нульовим проводом вводу і зануленими елементами електроустатковання (ГСТУ 36.1-001-97); протокол перевірки опору заземлювача (ГСТУ 36.1-001-97); протокол перевірки стану ізоляції електроустатковання і електричних мереж ліфта (ГСТУ 36.1-001-97); протокол виміру повного опору петлі «фаза-нуль» (ГСТУ 36.1-001-97); акт на приховані роботи (перекриття, установлення закладних деталей тощо); акт готовності будівельної частини (додаток 5 до цих Правил) (п. 9.1.3);

- на реєстрацію нововиготовленого ліфта подається паспорт ліфта або дублікат паспорта, складений виробником (п. 9.1.5).

Отже, враховуючи, що умовами Договору на відповідача обов`язок щодо реєстрації ліфта не покладений, ліфт мав бути зареєстрований саме за зверненням ТОВ «Стоун Хенж Девелопмент». При цьому відповідач мав скласти Акт технічної готовності ліфта, складення якого підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

В свою чергу реєстрація ліфта в територіальних органах спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з промислової безпеки та охорони праці згідно положень вищезгаданих Правил будови і безпечної експлуатації ліфтів покладена на суб`єкта господарювання, у власності або в користуванні якого є ліфти та який має намір їх експлуатувати, тобто не на відповідача. Такий обов`язок на останнього не покладений і у мовами Договору.

Таких обов`язків на відповідача не покладає і ДСТУ 8863:2019 Установки ліфтові. Вимоги щодо безпечної експлуатації ліфтів, розділом 6 «Прийняття ліфта в експлуатацію» встановлено, що:

- після виконання робіт з монтажу монтажна організація повинна забезпечити проведення оцінки відповідності ліфта згідно з вимогами Технічного регламенту ліфтів і компонентів безпеки для ліфтів (п. 6.14);

- після отримання від монтажної організації акта технічної готовності ліфта власник для прийняття ліфта в експлуатацію призначає комісію (п. 6.2);

- у процедурі прийняття ліфта в експлуатацію беруть участь: 1) власник (особа, уповноважена власником); 2) уповноважена особа монтажної організації; 3) уповноважена особа спеціалізованої організації, яка забезпечуватиме технічне обслуговування та ремонт ліфта. Комісія складає акт прийняття ліфта в експлуатацію згідно з додатком Б (п. 6.3).

Отже, і за змістом ДСТУ 8863:2019 Установки ліфтові. Вимоги щодо безпечної експлуатації ліфтів відповідач за наслідком виконання робіт з здачі ліфта в експлуатацію мав скласти Акт приймання ліфта, складення якого з більшою вірогідністю підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Слід окремо зауважити на тому, що підписання такого акта з боку позивача Яворським А.А., тобто особою доказів наявності повноважень якої діяти від імені позивача матеріали справи не містять, у даному випадку не впливає на дійсність такого акту, оскільки розділом 6 «Прийняття ліфта в експлуатацію» ДСТУ 8863:2019 Установки ліфтові. Вимоги щодо безпечної експлуатації ліфтів встановлено, що у процедурі приймання ліфта беруть участь:

1) власник (особа, уповноважена власником) - у спірних правовідносинах це саме ТОВ «Стоун Хенж Девелопмент» - замовник спірної поставки та підряду. При цьому наданим відповідачем Витягом з ЄДРЮОФОПГФ (а.с. 107-109 т. 1) слідує, що Яворський А.А. у період з 13.09.2019 та на момент підписання акту, тобто 10.02.2020, був директором ТОВ «Стоун Хедж Девелопмент» ()

2) уповноважена особа монтажної організації - у спірних правовідносинах це відповідач;

3) уповноважена особа спеціалізованої організації, яка забезпечуватиме технічне обслуговування та ремонт ліфта. Зі змісту вказаного акту вбачається, що такою особою визначено ФОП Воробей Д.В.

Отже, участь позивача, як генпідрядника виконання робіт щодо введення ліфта в експлуатацію у прийняті таких робіт ДСТУ 8863:2019 не визначає.

Слід окремо зауважити на тому, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що позивач вперше з вимогою до відповідача про виконання робіт з введення ліфта в експлуатацію звернувся у червні 2023 року (лист від 14.06.2023), тобто більш ніж через три роки після подання заяви для постановки на обік спірного ліфта (12.02.2020).

Отже, наданими відповідачем доказами підтверджується логічна та вірогідна поведінка позивача у правовідносинах з позивачем, в той час як поведінка позивача, з огляду на наявні в справі докази, є нелогічною і зводиться до заперечення вчинених раніше дій.

Вказане свідчить про відсутність підстав для зобов`язання відповідача виконати пусконаладочні роботи та роботи з введення ліфта в експлуатацію.

При цьому колегія суддів зазначає і про те, що:

Слід окремо зауважити на тому, що за змістом п. 9.2.2 Правил будови і безпечної експлуатації ліфтів ліфти повинні підлягати технічним оглядам: первинному (повному); періодичному (черговому); позачерговому.

При цьому п. 9.4 вказаних правил встановлює, що періодичному технічному огляду підлягають ліфти не рідше одного разу на 24 місяці протягом установленого строку служби, якщо інше не встановлено експлуатаційними документами виробника.

Враховуючи, що спірний ліфт був встановлений у 2020 році, як станом на дату звернення позивача до суду з цим позовом (лютий 2024 року), так і станом на дату винесення судом першої інстанції рішення (27.05.2025) спірний ліфт мав пройти принаймні періодичні технічні огляди, які б мали встановити невідповідності виконаних відповідачем за Договором робіт, проте доказів вказаного матеріли справи не містять.

Щодо робіт з поставки та монтажу система диспетчерського зв`язку GSM, колегія суддів зазначає про таке.

Колегія суддів зазначає про те, що зі змісту Договору вбачається, що введення ліфта в експлуатацію є фінальною стадією робіт, які відповідач мав виконати за Договором.

При цьому, хоча умовами Договору сторони і погодили, що відповідач має виконати роботи з поставки та монтажу система диспетчерського зв`язку GSM вартість яких становить 12 000,00 грн., а матеріали справи не містять докази того, що такі роботи були виконані, позовні вимоги в цій частині також не можуть бути задоволені, оскільки, по-перше, як встановлено вище, введення ліфта в експлуатацію є фінальною стадією робіт, які відповідач мав виконати за Договором, а по-друге ані у Договорі, ні у додатках до нього сторонами не визначено характеристики системи диспетчерського зв`язку GSM, яку відповідач мав поставити та змонтувати, що свідчить про фактичне недосягнення згоди щодо предмету Договору в цій частині та, відповідно, про неможливість зобов`язати відповідача до виконання Договору в цій частині.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази з урахуванням приписів ст.ст. 76-79 ГПК України, колегія суддів зазначає про те, що, наявними у матеріалах справи доказами у їх сукупності з більшою ймовірністю підтверджується повне виконання відповідачем умов Договору до 12.02.2020, тобто до дати присвоєння Держпраці Київської області ліфту облікового номера 42843, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині про зобов`язання відповідача вчинити дії.

Щодо позовних вимог про стягнення пені в сумі 31 800,00 грн. та шкоду, завдану діловій репутації, в сумі 100 000,00 грн., колегія суддів зазначає про таке.

Вказані позовні вимоги не сформульовані як самостійні, не містять окремого обґрунтування і доказів, а є правовим наслідком визнання факту порушення відповідачем умов Договору в частині виконання всіх робіт, то, за відсутності підстав для такого, не можуть бути задоволені.

Слід окремо зауважити на тому, що у п. 6.1 Договору встановлено, що за порушення термінів виконання робіт згідно Договору, Підрядник сплачує Замовнику пеню в розмірі 0,1% від вартості невиконаних робіт, за кожний день прострочення, але не більше 5% від вартості Договору.

У позовній заяві позивач розраховує пеню виходячи з загальної суми Договору (636 000,00 грн.), тобто враховує і вартість поставленого обладнання, що суперечить положенням п. п. 6.1 Договору який визначає, що пеня нараховується лише у випадку порушення термінів виконання робіт, а базою нарахування є вартість невиконаних робіт.

При цьому позивачем у позові не наведено період прострочення за який він нараховує пеню.

Щодо тверджень відповідача про порушення позивачем строку позовної давності, слід зазначити таке.

За приписами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У постанові від 18.12.2018 у справі №911/1437/17 Велика Палата Верховного Суду виснувала таке: «Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.».

Отже, оскільки порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача у цій справі за поданим позову не встановлено і вимоги позову не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю, підстави для застосування позовної давності відсутні.

З огляду на викладене вище, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовляється повністю.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мали місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2025 у справі № 910/1785/24 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позову відмовляється повністю.

Враховуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Будліфтмонтаж Груп» задовольняється повністю.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову та за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на позивача.

Щодо розміру таких витрат колегія суддів зазначає про таке.

Так, у ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» закріплено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У ч. 2 наведеної норми встановлені розміри ставок судового збору, зокрема, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду, апеляційних скарг у справі про банкрутство, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами судовий збір справляється у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги (пп. 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

При цьому згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 163 ГПК України ціна позову визначається: 1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; 2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; 3) у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

З огляду на вищевикладені приписи Закону України «Про судовий збір», а також те, що:

- предметом розгляду у даній справі є одна вимога майнового характеру (стягнення 131 800,00 грн..) та одна вимога немайнового характеру (зобов`язання виконати умови Договору);

- позов подано у 2024 році;

- розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024 становить 3 028,00 грн.;

- скаржником рішення суду першої інстанції оскаржується в повному обсязі;

- скаржником подано апеляційну скаргу з використанням підсистеми «Електронний суд»,

сума судового збору, яка мала бути сплачена заявником за подання даної апеляційної скарги, становить 7 267,20 грн.. та розраховується наступним чином: 3 028,00 (за майнову вимогу) + 3 028,00 (за немайнову вимогу ) * 1.5% (коефіцієнт судового збору при поданні позовної заяви майнового характеру) * 150% (коефіцієнт судового збору при поданні апеляційної скарги) * 0,8 (коефіцієнт для пониження відповідного розміру ставки судового збору) = 7 627,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будліфтмонтаж Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2025 у справі № 910/1785/24 задовольнити повністю.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2025 у справі № 910/1785/24 скасувати та прийняти нове рішення.

3. У позові відмовити повністю.

4. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Євро-Буд» (08132, Київська обл, Києво-Святошинський р-йон, м. Вишневе, вул. Вітянська, 2, секція 2, прим. 248; ідентифікаційний код 37848642) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будліфтомонтаж груп» (04112, м. Київ, вул. Івана Франка, буд. 30; ідентифікаційний код 40216795) витрати по сплаті судового збору за з витрати за подачу апеляційної скарги в сумі 7 627 (сім тисяч шістсот двадцять сім) грн. 20 коп.

5. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 26.02.2026.

Головуючий суддя О.В. Яценко

Судді О.М. Сибіга

А.О. Мальченко