ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2026 р. Справа №914/2499/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії: головуючий суддя Міліціанов Р.В., судді Зварич О.В., Ржепецький В.О., при секретарі Залуцькому Д.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на Рішення Господарського суду Львівської області від 17.12.2025 у справі

за позовом Львівського обласного центру зайнятості, м. Львів

до ОСОБА_1 , м. Львів

про стягнення мікрогранту в сумі 149 639,00 грн,

за участю представників:

позивача: Я.Хеміч,

відповідача, апелянта: В.Дячук, Г.Брама,

ВСТАНОВИВ:

29.01.2026 до Західного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» направлено апеляційну скаргу ОСОБА_1 на Рішення Господарського суду Львівської області від 17.12.2025 у справі №914/2499/25, яким позов задоволено повністю.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2026 сформовано колегію суддів у складі: Міліціанов Р.В. (суддя-доповідач), судді Зварич О.В., Ржепецький В.О.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.02.2026 (головуючий суддя Міліціанов Р.В., судді Зварич О.В., Ржепецький В.О.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на Рішення Господарського суду Львівської області від 17.12.2025 у справі №914/2499/25.

Ухвалою суду від 10.02.2026 призначено розгляд апеляційної скарги на 25.02.2026.

11.02.2026 надійшов відзив (вх.№01-04/1299/26) на апеляційну скаргу.

У судове засідання 25.02.2026 прибули представники сторін, які підтримали процесуальні позиції, висловлені у процесуальних заявах по суті розгляду апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу розглянуто в межах процесуальних строків, визначених ст. 273 ГПК України.

1. Короткий зміст позовних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 № 738 (далі - Порядок № 738), та умов договору про надання мікрогранту, до якого відповідач приєднався шляхом підписання заяви про приєднання від 13.12.2022, а саме:

- умови пп. 13 п. 2 розділу VI Договору та абзацу 25 п. 20 Порядку, оскільки відповідач не надав жодного доказу про попередження Державного центру зайнятості, як сторони договору, про рішення припинити суб`єкта господарювання, що є однією з підстав для повернення коштів.

- порушення вимог розділу Х Договору в частині строків подання підтверджуючих документів про форс-мажорні обставини.

2. Короткий зміст оскаржуваного процесуального рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.12.2025 у справі №914/2499/25 позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 кошти в сумі 149639,00 грн за наступними реквізитами: Отримувач АТ «Ощадбанк», код отримувача: 00032129 Рахунок отримувача: НОМЕР_1 Призначення платежу: повернення суми мікрогранту Брама Г.В. РНОКПП НОМЕР_2 . Стягувач: Львівський обласний центр зайнятості. Стягнуто з ОСОБА_1 2422,40 грн на рахунок на рахунок НОМЕР_3 , одержувач: Львівський обласний центр зайнятості, банк: Держказначейська служба України, , МФО 820172, КЕКВ 2800 - повернення судового збору ОСОБА_1 .

Рішення суду мотивоване невиконанням відповідачем у повному обсязі взятих на зобов`язань на підставі договору мікрогранту та порушення вимоги пункту 20 Порядку, пункту 1 розділу V «Обов`язкова умова договору та допустимі витрати коштів мікрогранту», підпунктів 2, 5, 8, 10, 13 пункту 2 розділу VI «Права та обов`язки сторін» договору про надання мікрогранту, тому у відповідача виник обов`язок повернути використані кошти мікрогранту у сумі 149 639,00 грн на рахунок Мінекономіки, відкритий у Казначействі, для їх подальшого перерахування до Державного бюджету України в установленому порядку.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_1 звернулась до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішенням Господарського суду Львівської області від 17.12.2025 у справі № 914/2499/25 та постановити нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог Львівського обласного центру зайнятості до Брами Галини Василівни про стягнення мікрогранту в сумі 149 639,00 грн.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права. Так, п. 21 Порядку, передбачено, що у разі несвоєчасного та/або неповного виконання пункту 20 цього Порядку і цього пункту сума мікрогранту вважається заборгованістю, однак у вказаній нормі не зазначено яка сума мікрогранту вважається заборгованістю, вся повністю чи частина. Крім цього, у даному випадку законодавець чітко поставив вимогу, що сума мікрогранту вважається заборгованістю, лише за умови одночасного порушення пункту 20 та пункту 21 Порядку , однак судом не досліджувалось і не було встановлено що Відповідач порушив умови п. 21 Порядку. У самому Порядку законодавець розмежував випадки стягнення повної і неповної суми мікрогранту. Так, в абзаці 8 п. 20 Порядку зазначено, що «У разі невиконання обов`язкової умови договору мікрогранту, зокрема нестворення отримувачем робочих місць протягом шести місяців з дня зарахування коштів на його рахунок та непрацевлаштування на них осіб згідно з умовами цього Порядку, сума мікрогранту протягом одного місяця після закінчення такого шестимісячного періоду повертається отримувачем у повному обсязі уповноваженому банку на рахунок, з якого здійснюється перерахування мікрогранту». Це єдиний випадок, коли за невиконання Порядку передбачається в повному обсязі. Тлумачення вказаної норми таким чином як трактує у своєму рішенні суд першої інстанції, суперечить іншим нормам, зокрема, абзацу 10 пункту 20 Порядку де прямо передбачено, що у разі розірвання договору мікрогранту до завершення трирічного строку реалізації проекту отримувач зобов`язаний протягом одного місяця з дня подання заяви про розірвання договору мікрогранту повернути різницю між сумою отриманого мікрогранту та фактично сплаченими на дату розірвання договору мікрогранту податками та зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, сплаченим за працевлаштованих згідно з цим Порядком працівників або за себе для отримувачів, визначених абзацом другим пункту 4 цього Порядку. В іншому випадку, Відповідач втрачає і сплачені податки, збори, єдиний внесок, тощо і додатково з нього стягується вся сума мікрогранту, що суперечить загальній процедурі, що викладена у п. 20 Порядку.

4. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Львівський обласний центр зайнятості подав відзив (вх.№01-04/1299/26) на апеляційну скаргу, у якому зазначив таке.

У зв`язку з порушенням умов договору в частині припинення статусу підприємця, а саме, встановлення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП Брамою Г.В. 13.01.2025 за особистим рішенням та невиконання обов`язкової умови, в частині працевлаштування осіб, Львівським обласним центром зайнятості скеровано претензійну вимогу №12.2-804/25 від 27.02.2025 про повернення коштів мікрогранту. Доказів про повідомлення служби зайнятості щодо припинення фізичної особи підприємця відповідачем не долучено. Скаржником порушено умови Договору та Порядку про надання мікрогранту, в частині припинення суб`єкта господарювання, порушення термінів подання пакету документів щодо виникнення форс-мажорних обставин та припинення договірних зобов`язань. Додатковий договір про розірвання основного договору між сторонами не укладався.

Тобто, відповідач без узгодження з іншою стороною договору-приєднання (даний вид договору, позбавляє сторону яка приєднується, права змінювати умови), самовільно припинив свої договірні зобов`язання без належного розірвання та узгодження з Державним центром зайнятості, як сторони договору. Державним центром зайнятості як стороною договору не застосовувалось жодних штрафних санкцій до грантоотримувача, було враховано усі сплачені грантоотримувачем податкові платежі протягом дії договору та на пропозицію розірвання надіслано лист про розірвання договору про надання мікрогранту за умови погашення різниці між сумою отриманого мікрогранту та сплаченими податками (67 554,52 грн).

Заяви про приєднання до апеляційної скарги не надходили (ст. 265 ГПК України).

5. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).

6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставин, а також обставин, встановлені судом апеляційної інстанції.

Фізичною особою підприємцем Брамою Галиною Василівною (надалі отримувач) подано до уповноваженого банку заяву № 074ULK від 30.10.2022 та проєкт бізнес плану щодо створення закладу роздрібної торгівлі (магазину), спеціалізація якого продаж риби та рибних товарів. За результатами перевірки відомостей вказаних в заяві, оцінки ділової репутації уповноваженим банком та проведеної співбесіди Львівським обласним центром зайнятості, Державним центром зайнятості прийнято рішення про надання мікрогранту в розмірі 150 000,00 грн. (наказ ДЦЗ від 25.11.2022 № 123).

06.12.2022 Брамою Г.В. здійснено реєстрацію статусу фізичної особи підприємця (номер запису в єдиному реєстрі 000016923). Настання даного юридичного факту є обов`язковою передумовою виникнення права на отримання та використання коштів мікрогранту. Відсутність даного статусу або його припинення, припиняє право користування коштами мікрогранту.

На виконання укладеного 13.12.2022 Договору між Державним центром зайнятості та ФОП Брамою Г.В. (заява про приєднання до Договору про надання мікрогранту від 13.12.2022), кошти в сумі 150 000,00 грн були зараховані банком на рахунок отримувача ФОП Брами Г.В. 30.12.2022 згідно платіжної інструкції №70-3444 від 30.12.2022р.

Відповідно до п. 21 Порядку, п. 8 розділу IV Договору, Миколаївським управлінням Стрийської філії Львівського обласного центру зайнятості 20.09.2023 був здійснений моніторинг та контроль виконання умов укладеного договору про надання мікрогранту, шляхом виїзного огляду місця провадження господарської діяльності отримувачем щодо цільовості витрачених коштів мікрогранту ФОП Брамою Г.В.

За результатом виїзного огляду до ФОП Брами Г.В. складено акт № 9 від 20.09.2023, у якому підтверджено використання коштів у сумі 149 639,00 грн.

Відповідно до п. 21 Порядку, п.8 розділу IV Договору, Львівським обласним центром зайнятості під час електронного моніторингу даних грантоотримувача, згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було встановлено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП Брами Г.В. 13.01.2025 (номер запису про державну реєстрацію припинення 001016923) за особистим рішенням підприємця.

На виконання пункту 20 Порядку, ФОП Брамою Г.В. протягом періоду дії договору було прийнято на роботу двох працівників Нарепеху Н.В. з 10.04.2023 та Прилуцьку Х.М. з 01.09.2023.

Згідно Єдиного державного реєстру застрахованих осіб, Нарепеху Н.В. звільнено з 11.08.2023 (наказ про звільнення від 11.08.2023 №2), Прилуцьку Х.М. звільнено з 31.05.2024, нових працівників відповідачем не приймалось.

25.05.2024 сталася пожежа в будівлі торгового павільйону, розташованого за адресою: м. Миколаїв, Львівської області, вул. Базарна, 7, внаслідок якої було повністю знищено, зокрема торгівельний павільйон, належний Агабалаєвій Л.М., який орендувала ФОП Брама Г.В.

27.05.2024 ФОП Брама Г.В. через Миколаївське управління Стрийської філії Львівського обласного центру зайнятості було подано письмову заяву (повідомлення) про пожежу якою знищено майно, що придбане за кошти мікрогранту.

05.06.2024 Стрийська філія Львівського обласного центру зайнятості надіслала Львівському обласному центру зайнятості подану ФОП Брамою Галиною Василівною до Миколаївського управління Стрийської філії Львівського обласного центру зайнятості копію заяви від 05.06.2024 до якої було долучено акт про пожежу від 25.05.2024 складений провідним інспектором ВЗНС Стрийського РУ ГУ ДСНС України у Львівській області та висновок про причини виникнення пожежі Стрийського РУ ГУ ДСНС України у Львівській області від 28.05.2024.

27.06.2024 Стрийська філія Львівського обласного центру зайнятості надіслала Львівському обласному центру зайнятості копію сертифікату № 4600-24-1202 Львівської торгово-промислової палати від 20.06.2024 № 19-8-16/511 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) поданого ФОП Брамою Галиною Василівною до Миколаївського управління Стрийської філії Львівського обласного центру зайнятості заяву 25.06.2025.

За результатами розгляду поданого пакету документів, Львівський обласний центр зайнятості листом від 01.07.2024 № 07.2-2189/24 надіслав до Державного центру зайнятості копію заяви ФОП Брами Г.В. від 27.05.2024, копію заяви ФОП Брами Г.В. від 05.06.2024 з додатками, копію сертифікату № 4600-24-1202 Львівської торгово-промислової палати від 20.06.2024 № 19-8-16/511 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

03.07.2024 ФОП Брама Г.В. звернулася до Державного центру зайнятості з письмовою заявою про розірвання Договору у зв?язку з форс-мажорними обставинами.

25.07.2024 було надано відповідь, згідно якої Державним центром зайнятості було відмовлено у розірванні договору без повернення коштів, враховуючи порушення відповідачем умов розділу Х, п. 2 розділу XIV Договору та положення пункту 20 Порядку, яким передбачено, що у разі документального підтвердження уповноваженими державними органами руйнації, повної втрати майна, придбаного отримувачем за кошти мікрогранту, що унеможливлює його подальше використання внаслідок збройної агресії російської федерації, сума мікрогранту не підлягає поверненню. В такому разі отримувач може подати заяву на отримання мікрогранту повторно.

Крім того в листі Державний центр зайнятості зазначив, що для розірвання Договору ФОП Брамі Г.В. слід повернути суму мікрогранту за мінусом сплачених нею податків та зборів, тобто у розмірі 82 445, 48 грн, оскільки згідно абзацу 10 п. 20 Порядку, «у разі розірвання договору до завершення трирічного строку отримувач зобов`язаний протягом одного місяця з дня подання заяви про розірвання договору мікрогранту повернути різницю між сумою отриманого мікрогранту та фактично сплаченими податками та зборами». В матеріалах справи відсутні докази повернення 82445,48 грн ФОП Брамою Г.В. коштів.

04.09.2024 ФОП Брама Г.В. повторно звернулася до Державного центру зайнятості з письмовою заявою про розірвання Договору у зв?язку з форс-мажорними обставинами, однак, лише 29.11.2024 було отримано повторну відмову з мотивацією, що Відповідачка звернулася не у встановлений строк.

Відповідно до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, до зазначеного реєстру внесені відомості про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП Брама Г.В. 13.01.2025 за власним рішенням підприємця.

26.02.2025 Львівський обласним центром зайнятості видано наказ №76 про повернення ФОП Брама Г.В. коштів мікрогранту у сумі 149639,00 грн та скеровано претензійну вимогу №12.2-804/25 від 27.02.2025 про повернення коштів мікрогранту, яку вручено відповідачу 04.03.2025.

7. Визначені судом апеляційної інстанції відповідно до встановлених обставин правовідносини; доводи та мотиви суду апеляційної інстанції, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.

7.1. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно частиною 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 ЦК України).

В свою чергу, договір, відповідно до статті 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як встановлено з обставин справи, між сторонами виникли правовідносини з надання мікрогранту у вигляді безповоротної державної допомоги для сприяння зайнятості населення, створення або розвиток власного бізнесу на підставі Порядку №738 та договору про надання мікрогранту від 13.12.2022.

Договір про надання мікрогранту є договором приєднання в розумінні статті 634 ЦК України і може бути укладений лише шляхом приєднання отримувача до всіх його умов в цілому шляхом надання уповноваженому банку заяви про приєднання до умов цього договору

Відповідно до частин 1 2 статті 12 Закону України "Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні" державна підтримка надається суб`єктам малого і середнього підприємництва, які відповідають критеріям, встановленим частиною третьою статті 55 Господарського кодексу України. Державна підтримка передбачає формування програм, в яких визначається механізм цієї підтримки. Програми державної підтримки розробляються та впроваджуються спеціально уповноваженим органом у сфері розвитку малого і середнього підприємництва із залученням інших центральних органів виконавчої влади та громадських організацій, що представляють інтереси суб`єктів малого і середнього підприємництва. Державні програми підтримки затверджуються Кабінетом Міністрів України в установленому законом порядку.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України "Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні" державна підтримка суб`єктів малого і середнього підприємництва та об`єктів інфраструктури підтримки малого і середнього підприємництва включає фінансову, інформаційну, консультаційну підтримку, у тому числі підтримку у сфері інновацій, науки і промислового виробництва, підтримку суб`єктів малого і середнього підприємництва, що провадять експортну діяльність, підтримку у сфері підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації управлінських кадрів та кадрів ведення бізнесу.

Частинами 1-3 статті 16 Закону України "Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні" визначено, що надання фінансової державної підтримки здійснюється спеціально уповноваженим органом у сфері розвитку малого і середнього підприємництва, іншими органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, Українським фондом підтримки підприємництва та іншими загальнодержавними фондами, регіональними та місцевими фондами підтримки підприємництва. Фінансова державна підтримка надається за рахунок державного та місцевих бюджетів. Основними видами фінансової державної підтримки є: 1) часткова компенсація відсоткових ставок за кредитами, що надаються на реалізацію проектів суб`єктів малого і середнього підприємництва; 2) часткова компенсація лізингових, факторингових платежів та платежів за користування гарантіями; 3) надання гарантії та поруки за кредитами суб`єктів малого і середнього підприємництва; 4) надання кредитів, у тому числі мікрокредитів, для започаткування і ведення власної справи; 5) надання позик на придбання і впровадження нових технологій; 6) компенсація видатків на розвиток кооперації між суб`єктами малого і середнього підприємництва та великими підприємствами; 7) фінансова підтримка впровадження енергозберігаючих та екологічно чистих технологій; 8) інші види не забороненої законодавством фінансової державної підтримки. Порядок використання коштів державного бюджету для фінансової державної підтримки суб`єктів малого і середнього підприємництва затверджується відповідно до вимог бюджетного законодавства.

Порядок використання коштів державного бюджету для фінансової державної підтримки суб`єктів малого і середнього підприємництва затверджується відповідно до вимог бюджетного законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 р. № 738 затверджено Порядок надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу (далі Порядок).

Враховуючи укладення Договору про надання мікрогранту 13.12.2022 року, до спірних правовідносин сторін застосовується Порядок надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 738 станом на 19.11.2022 року, яка була чинною на момент укладення такого договору.

Пунктом 1 Порядку визначено механізм використання коштів, передбачених Мінекономіки за бюджетною програмою Надання грантів для створення або розвитку бізнесу для надання безповоротної державної допомоги отримувачу у формі мікрогранту.

Джерелами фінансування надання мікрогрантів отримувачам є кошти: (1) державного бюджету, в тому числі кошти резервного фонду; (2) що надходять на рахунок Фонд підтримки малого та середнього бізнесу Мінекономіки, відкритий у Національному банку, на який зараховуються внески від фізичних та юридичних осіб приватного права та/або публічного права у національній та іноземній валюті як благодійна пожертва, гуманітарна допомога, гранти та дарунки.

Згідно з пунктом 2 Порядку головним розпорядником бюджетних коштів є Мінекономіки. Розпорядником коштів Фонду є Державний центр зайнятості.

Оскільки кошти мікрогранту (п.1 Порядку) являються безповоротною державною допомогою фізичним особам, суб`єктам господарюванням на створення або розвиток власного бізнесу, то однією з обов`язкових умов надання та використання коштів мікрогранту відповідно до п. 3 Порядку, являється наявність в грантоотримувача статусу суб`єкта господарювання.

Пунктом 1 розділу XIII Договору встановлюється, що цей Договір укладається виключно суб`єктом господарювання щодо якого Державним центром зайнятості прийнято рішення про надання мікрогранту та який відповідно може набути прав та обов`язків отримувача, передбачених цим договором.

За приписами пункту 4 Порядку розмір мікрогранту, який надається одному отримувачу, визначається відповідно до його запиту, але не менше 50000 гривень та не перевищує: 150000 гривень у випадку зобов`язання отримувача створити одне робоче місце після отримання мікрогранту та прийняття на нього працівника або залучення до роботи у сімейному фермерському господарстві додаткового члена сімейного фермерського господарства; 250000 гривень у випадку зобов`язання отримувача створити не менше двох робочих місць після отримання мікрогранту та прийняття на них працівників або залучення до роботи у сімейному фермерському господарстві двох додаткових членів сімейного фермерського господарства.

Відповідно до п.3 розділу IV Договору отримувач реалізує бізнес-план протягом строку, визначеного в ньому.

Відповідно до пункту 6 Порядку надання мікрогрантів здійснюється Мінекономіки через АТ Ощадбанк на підставі рішень Державного центру зайнятості, включених до подання про надання мікрогрантів, відповідно до договору про взаємодію між Мінекономіки, уповноваженим банком та Державним центром зайнятості.

Пунктом 9 Порядку передбачено, що заява формується отримувачем особисто або у відділенні уповноваженого банку засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг (далі - Портал Дія) після проходження ним ідентифікації та автентифікації з використанням інтегрованої системи електронної ідентифікації, електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, та/або інших засобів ідентифікації, які дають змогу однозначно встановлювати особу отримувача. Заява формується засобами Порталу Дія у довільній формі, придатній для сприйняття її змісту, відповідно до відомостей, визначених пунктами 10 і 11 цього Порядку. Формування заяви закінчується накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису або електронної системи BankID.

Пунктом 17 Порядку передбачено, що рішення про надання мікрогранту приймається Державним центром зайнятості не пізніше ніж протягом десяти робочих днів з дня кінцевого строку подання заяв на основі інформації уповноваженого банку, яка включає оцінку бізнес-плану та результати перевірки ділової репутації отримувача, а також оцінку співбесіди з отримувачем, проведеної регіональними центрами зайнятості. Порядок обміну та передачі документів між уповноваженим банком та Державним центром зайнятості визначається договором про взаємодію.

Відповідно до пункту 20 Порядку для отримання мікрогранту отримувач укладає договір мікрогранту.

У договорі мікрогранту обов`язково зазначаються цілі використання мікрогранту з переліку, визначеного пунктом 5 цього Порядку, умови, невиконання або неналежне виконання яких може призвести до повернення отримувачем отриманих коштів.

Обов`язковою умовою договору мікрогранту є створення протягом шести місяців з дня зарахування коштів на рахунок отримувача в уповноваженому банку робочих місць залежно від розміру мікрогранту, та працевлаштування на них осіб на строк не менш як 24 місяці протягом трирічного строку реалізації проекту (п.20 Порядку).

Відповідно до п. 4, п. 20 Порядку, п. 7,8 розділу VII Договору про надання мікрогранту у разі невиконання обов`язкової умови договору мікрогранту, зокрема не створення отримувачем робочих місць протягом шести місяців з дня зарахування коштів на його рахунок та не працевлаштування на них осіб згідно з умовами цього Порядку, сума мікрогранту протягом одного місяця після закінчення такого шестимісячного періоду повертається отримувачем у повному обсязі уповноваженому банку на рахунок, з якого здійснюється перерахування мікрогранту.

Відповідне рішення приймається регіональним центром зайнятості. Отримувач здійснює повернення зазначеної різниці уповноваженому банку не пізніше останнього робочого дня місяця, у якому спливає трирічний строк реалізації проекту, на рахунок, з якого здійснюється перерахування мікрогранту.

За положеннями пункту 21 Порядку Державний центр зайнятості через регіональні, міські, районні, міськрайонні центри зайнятості, філії регіональних центрів зайнятості здійснює моніторинг та контроль за виконанням умов договору мікрогранту шляхом періодичних виїзних оглядів місця провадження господарської діяльності отримувача, протягом трьох років з дня зарахування коштів на рахунок отримувача в уповноваженому банку або до повного виконання обов`язкової умови договору мікрогранту, визначеної абзацом третім пункту 20 цього Порядку.

У разі неможливості встановлення факту цільового використання мікрогранту або встановлення факту нецільового використання мікрогранту під час моніторингу та контролю за додержанням умов договору мікрогранту, який здійснюється центром зайнятості, витрачені кошти протягом одного місяця повертаються отримувачем на спеціальний рахунок, відкритий в уповноваженому банку, для подальшого їх перерахування на рахунок, з якого здійснюється перерахування мікрогранту.

У разі несвоєчасного та/або неповного виконання пунктів 20 і 21 цього Порядку сума мікрогранту вважається заборгованістю, стягнення якої здійснюється Державним центром зайнятості та/або регіональним центром зайнятості у судовому порядку. Для реалізації умов цього Порядку інформація щодо сум сплачених податків, зборів (обов`язкових платежів), єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування отримувачами подається ДПС за запитом Державного центру зайнятості. Форма подання такої інформації встановлюється Державним центром зайнятості разом з ДПС.

7.2. З урахуванням встановлених обставин та змісту укладеного Договору про надання мікрогранту (т. 1 а.с. 104-110) та Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 738 станом на 19.11.2022 року суд апеляційної інстанції констатує, що підставами для повного повернення мікрогранту могли бути встановлені наступні самостійні юридичні факти:

1) не зазначення у договорі мікрогранту цілей використання мікрогранту з переліку, визначеного пунктом 5 цього Порядку, умов, невиконання або неналежне виконання яких може призвести до повернення отримувачем отриманих коштів (абз. 1 п. 20 Порядку);

2) не створення протягом шести місяців з дня зарахування коштів на рахунок отримувача в уповноваженому банку робочих місць залежно від розміру мікрогранту, визначеного пунктом 4 цього Порядку, та працевлаштування на них осіб на строк не менш як на 24 місяці (абз. 2 п. 20 Порядку);

3) неможливість встановлення факту цільового використання мікрогранту (абз. 3 п. 21 Порядку);

4) встановлення факту нецільового використання мікрогранту під час моніторингу та контролю за додержанням умов договору мікрогранту (абз. 3 п. 21 Порядку);

5) невикористання отримувачем протягом шести місяців з дати отримання мікрогранту коштів (абз. 1 п. 23 Порядку).

Водночас, правовими підставами для повернення різниці між сумою отриманого мікрогранту та фактично сплаченими податками та зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є невиконання обов`язкової умови договору мікрогранту щодо працевлаштування працівника (працівників) на строк не менш як на 24 місяці (абз. 3 та 5 п. 20 Порядку).

Суд апеляційної інстанції вважає, що наведені підстави, з урахуванням редакції Договору про надання мікрогранту та Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, є вичерпними та не підлягають розширювальному тлумаченню.

Зокрема, зміна редакції Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу не визначена сторонами автоматичною підставою для внесення змін до укладеного 13.12.2022 року Договору.

Позивачем не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження обставин односторонньої зміни договору шляхом розміщення нової редакції договору з дотриманням вимог п. 3 Розділу ХІІІ Договору.

Таким чином, Договір та Порядок, у наведених редакціях, не передбачали виникнення обов`язку відповідача з повернення суми отриманого мікрогранту внаслідок встановлення факту припинення діяльності суб`єктом господарювання або не повідомлення Державного центру зайнятості про настання такої обставини.

Отже, судом першої інстанції застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, які не підлягали застосуванню, вимоги позивача та рішення щодо повного повернення мікрогранту Брамою Г.В. суперечить вимогам законодавства та положенням укладеного Договору.

Суд зауважує, що набуття статусу фізичної особи-підприємця є саме умовою для отримання мікрогранту, тому ототожнення обставин припинення такого статусу з підставою для повернення мікрогранту є помилковим.

Помилково застосовані судом положення абзацу 18 пункту 20 Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу набрали чинності лише 01.06.2023 року та передбачили, що «у разі ліквідації суб`єкта господарювання, який отримав мікрогрант, повернення коштів мікрогранту здійснюється відповідно до законодавства».

Тобто, наведена норма також не передбачала повного повернення суми отриманого мікрогранту, оскільки такі застереження повинні були включені сторонами до договору (абз. 2 п. 20 Порядку в редакції від 01.06.2023 року).

Відповідно до законодавства (п.п. 20, 21 цього ж Порядку) розмежовано підстави повного повернення коштів або різниці від сум несплачених до бюджету платежів.

7.3. За встановленими судом апеляційної інстанції обставинами дотримання відповідачем цільового використання коштів мікрогранту на придбання обладнання, виконання відповідачем обов`язкової умови у вигляді створення одного робочого місця підтверджено позивачем в Акті № 9 від 20.09.2023, що виключає застосування абз. 3 п. 21 та абз. 1 п. 23 Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, в редакції від 19.11.2022 року, як підстави для повернення всієї суми мікрогранту.

На виконання пункту 20 Порядку, ФОП Брамою Г.В. протягом періоду дії договору було прийнято на роботу двох працівників ОСОБА_2 з 10.04.2023 та ОСОБА_3 з 01.09.2023, що виключає застосування абз. 2 п. 20 Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, в редакції від 19.11.2022 року, як підстави для повернення всієї суми мікрогранту.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру застрахованих осіб, ОСОБА_2 звільнено з 11.08.2023 (наказ про звільнення від 11.08.2023 №2), ОСОБА_3 звільнено з 31.05.2024, нових працівників відповідачем не приймалось.

Враховуючи припинення відповідачкою підприємницької діяльності та сплив 24 місців з дати отримання мікрогранту, матеріалами справи підтверджується порушення Брамою Г.В. вимог абз. 3 та 5 п. 20 Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, в редакції від 19.11.2022 року, як підстави для повернення різниці між сумою отриманого мікрогранту та фактично сплаченими податками та зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно наявних у матеріалах справи та визнаних обома сторонами доказів, відповідачем відповідно до Постанови КМУ № 738 сплачено податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування отримувачами в розмірі грн, з яких: єдиний податок з ФО 24 600,00 грн, 22 076,41 грн - сума інших податків, зборів, 20 517,11 грн - сума сплаченого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с. 124-125, т. 1), що сукупно становить 67 193,52 грн.

Крім того, сума отриманого мікрогранту становить 150 000,00 грн, повернення невикористаної суми мікрогранту 361,00 грн (т. 1 а.с. 38, 39).

Отже, різниця між сумою отриманого мікрогранту та фактично сплаченими податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування отримувачами відповідно до норм Постанови КМУ № 738 становить 82 445,48 грн (150 000 361 - 67 193,52), що відповідає розрахунку Державного центру зайнятості (т. 1 а.с. 124-126).

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в частині прийнятого рішення про стягнення з відповідачки відповідної суми частини мікрогранту.

7.4. Суд апеляційної інстанції вважає помилковими посилання відповідача на настання форс-мажорних обставин, як підстави для звільнення від виконання зобов`язання щодо повернення різниці між сумою отриманого мікрогранту та фактично сплаченими податками та зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, враховуючи наступне.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 червня 2022 року в справі № 922/2394/21 вказав, що: «статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та у постанові від 09.11.2021 у справі № 913/20/21».

Касаційний суд у постанові від 13.03.2024 у справі №686/16312/22 зауважив, що на рівні норм ЦК України законодавець не внормував застосування конструкції форс-мажору в цивільних відносинах. Традиційно в цивільних відносинах форс-мажор є договірною підставою звільнення від цивільно-правової відповідальності. Проте це не перешкоджає учасникам цивільного обороту врегулювати свої відносини з врахуванням принципу свободи договору.

Очевидно, що за допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема: застосування конструкції форс-мажору в своїх відносинах (на які випадки поширюється форс-мажор, які правові наслідки існування форс-мажору (наприклад, право на зміну чи розірвання договору); чим підтверджується форс-мажор; чи впливає існування форс-мажору на виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі такого договору; як позначається існування форс-мажору на строках виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі договору.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідальність відповідача у цій справі з виконання обов`язку повернення частини суми отриманого мікрогранту виникла на підставі порушення договірного зобов`язання.

Предметом позову не є стягнення мір цивільно-правової відповідальності за порушення строків повернення частини мікрогранту.

Відповідно зміст п. 1 Розділу Х Договору про надання мікрогранту передбачено звільнення від визначеної умовами договору або законодавства України відповідальності внаслідок виникнення обставин форс-мажору.

Тобто, відсутні підстави для звільнення від виконання зобов`язання в натурі щодо повернення різниці між сумою отриманого мікрогранту та фактично сплаченими податками та зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Юридичні поняття «звільнення від виконання зобов`язання» та «звільнення від відповідальності» мають відмінну правову природу та нормативне регулювання.

Форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору.

Також правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені статтею 617 ЦК України не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання, передбаченого частиною другою статті 625 ЦК України.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові по справі №910/8741/22 від 13.09.2023.

Тому стаття 617 ЦК України сама по собі не може бути застосована як підстава, що виключає виконання договірного зобов`язання (Постанова КГС ВС від 16 травня 2024 року у справі № 913/308/23).

З урахуванням наведеного суд погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно відсутності впливу форс-мажорних обставин на виконання обов`язку відповідачки стосовно повернення частини мікрогранту.

Крім того, обґрунтованими є доводи позивача щодо не поширення на спірні правовідносини абзацу 16 п. 20 чинної редакції Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, оскільки долучені до справи докази не підтверджують втрати майна, придбаного відповідачкою за кошти мікрогранту, внаслідок збройної агресії Російської Федерації.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи, 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню ( ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Враховуючи встановлені вище обставини, судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права; висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають встановленим обставинам справи, що згідно вимог п.п. 3, 4 ст. 277 ГПК України для скасування судового рішення частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування Рішення Господарського суду Львівської області від 17.12.2025 у справі №914/2499/25 в частині стягнення з Брами Галини Василівни на користь Львівського обласного центру зайнятості 67 193,52 грн, з одночасною відмовою у задоволенні позову у цій частині вимог.

При цьому, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, в частині стягнення з відповідача на користь позивача 82 445,48 грн.

9. Розподіл судових витрат.

9.1. Відповідно вимог ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч. 1, 4 ст. 129 ГПК України).

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 14 ст. 129 ГПК України).

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції слід змінити в частині розподілу судових витрат.

Сплачений позивачем судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції, пропорційно розміру вимог, у задоволенні яких було відмовлено, в сумі 1 087,75 грн слід залишити за позивачем.

При зверненні з апеляційною скаргою відповідачем сплачено 4 200,00 грн.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову або у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання позовної заяви немайнового характеру - в розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" встановлено, що з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб 3 028,00 грн.

Згідно з п.п. 6 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання апеляційної скарги на рішення суду встановлено ставку судового збору у розмірі 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми.

Частиною 4 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" встановлено, якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, при зверненні з апеляційною скаргою належною сумою судового збору була 3 633,60 (3 028,00 х 150% х 0,8), надмірна сума сплаченого апелянтом судового збору становить 566,40 грн.

З огляду на часткове задоволення апеляційної скарги сплачений апелянтом судовий збір в сумі 1 631,62 грн покладається на позивача, судовий збір за подання апеляційної скарги на суму 2 001,98 грн суд залишає за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 232, 233, 236, 240, 242, 269, 270, 273, 275-277, 281-289 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

1. Апеляційну скаргу Брами Галини Василівни на Рішення Господарського суду Львівської області від 17.12.2025 у справі №914/2499/25 задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 17.12.2025 у справі №914/2499/25 скасувати в частині стягнення з Брами Галини Василівни на користь Львівського обласного центру зайнятості 67 193,52 грн.

3. Прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Львівського обласного центру зайнятості до Брами Галини Василівни в частині вимог про стягнення 67 193,52 грн коштів мікрогранту, отриманого на підставі Договору, укладеного між Державним центром зайнятості та Фізичною особою-підприємцем Брамою Галиною Василівною шляхом приєднання отримувача на підставі заяви про приєднання до Договору про надання мікрогранту від 13.12.2022 року.

4. Змінити Рішення Господарського суду Львівської області від 17.12.2025 у справі №914/2499/25 в частині розподілу судових витрат.

5. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу позову в сумі 1 087,75 грн залишити за позивачем.

6. Рішення Господарського суду Львівської області від 17.12.2025 у справі №914/2499/25 залишити без змін в частині стягнення з Брами Галини Василівни на користь Львівського обласного центру зайнятості коштів в сумі 82 445,48 грн та судових витрат зі сплати судового збору в сумі 1 354,65 грн.

7. Стягнути з Львівського обласного центру зайнятості (код 3491180, 79079, м. Львів, вул. Чайковського, 17 (вул. Бортнянського, 11а) на користь Брами Галини Василівни (, ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) 1 631,62 грн судових витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у справі №914/2499/25.

8. Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги в сумі 2001,98 грн залишити за апелянтом.

9. Видачу наказів на виконання постанови доручити суду першої інстанції.

10. Копію повного тексту судового рішення (постанови) не пізніше двох днів від дати складення направити учасникам справи до електронних кабінетів у системі ЄСІТС, за їх відсутності засобами поштового зв`язку.

11. Матеріали справи у п`ятнадцятиденний строк повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення - 25.02.2026.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення (постанови).

Повний текст постанови складено 05.03.2026.

Головуючий суддя Міліціанов Р.В.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Ржепецький В.О.