ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 р. м. Житомир Справа № 906/738/25

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Воробйова І.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Багрій І.О. - адвокат, діє на підставі ордеру серії АІ №1915269 від 05.06.2025 (приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції);

від відповідача: Шатило Л.К. - представник, діє на підставі довіреності від 13.01.2025 №17.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Лосєва Віктора Вікторовича

до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Столичний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"

про стягнення 1 059 564,76 грн.

В судовому засіданні 13.02.2026 оголошувалась перерва до 03.03.2026 о 15:00 год.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Радомишльське лісомисливське господарство" ДСГП "Ліси України" 787 311,27 грн. основного боргу, 75 959,62 грн. штрафу, 40 753,41 грн. 3% річних, 155 540,46 грн. інфляційних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг, пов`язаних з лісництвом № 12-2023 від 23.05.2023, в частині оплати наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 10.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.

22.09.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить суд відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що позивач не надав суду акти огляду місць використання лісових ресурсів, передбачених п.п. 4.4. Договору, що є основною умовою виникнення підстав для оплати наданих послуг. Також відповідач відзначив, що позивачем не подано жодного рахунку на оплату наданих послуг.

Штрафні санкції відповідач також вважає нарахованими безпідставно, оскільки відсутній факт прострочення оплати наданих послуг.

30.09.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якого позивач відзначив, що п.п. 4.1. Договору передбачено, що саме акт приймання-передачі виконаних робіт є підставою для розрахунків. Кожний з підписаних сторонами актів приймання-передачі містить примітку про те, що дійсний акт є документом для проведення розрахунків між виконавцем та замовником.

Ухвалою від 31.10.2026 господарський суд задовольнив клопотання ДСГП "Ліси України" в особі Філії "Столичний лісовий офіс" ДСГП "Ліси України" (вх №г.с. 01-44/2057/25) про заміну сторони у справи; замінив відповідача у справі №906/738/25 Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі Філії "Радомишльське лісомисливське господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на правонаступника Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Столичний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (, адреса місцезнаходження філії: 03115, м. Київ, вул. Святошинська, 30); закрив підготовче провадження та призначив справу №906/738/25 до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 23.05.2023 між Державним спеціалізованим господарським підприємством "Ліси України" в особі директора філії "Радомишльське лісомисливське господарство" (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Лосєвим Віктором Вікторовичем (виконавець/відповідач) укладено Договір № 12-2023 про надання послуг, пов`язаних з лісництвом, відповідно до якого виконавець зобов`язується на власний ризик, власними силами, засобами та матеріалами надати послуги, пов`язані з лісівництвом (код 02.40.1 за ДК 016-2010) за завданням замовника, який в свою чергу має право та зобов`язується прийняти і оплатити надані послуги (п.п. 1.1. Договору).

Склад, види та обсяги послуг, що надаються за цим Договором, а також строки надання послуг визначаються сторонами у Додатках, які є невід`ємною частиною даного Договору (п.п. 1.2. Договору).

Пункт 3 Договору визначає:

- ціна на послуги встановлюються в Національній валюті України (п.п 3.1. Договору).

- ціна цього Договору може бути змінена за взаємною згодою сторін (п.п. 3.2. Договору).

- вартість та перелік передбачених послуг визначена у Додатку №4 (п.п. 3.3. Договору).

- загальна вартість договору становить 2000000,00 гри. (п.п. 3.4. Договору).

Згідно п.п. 4.1. - 4.4. Договору розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після надання виконавцем рахунка на оплату наданих послуг на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі виконаних робіт (Додаток № 6) на протязі терміну дії договору. Форма розрахунку за Договором - безготівкова. Замовник проводить оплату наданих послуг терміну дії договору. Розрахунок проводиться після складання Акта огляду місць використання лісових ресурсів.

Пунктом 10.1. Договору сторони визначили, що Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до моменту його остаточного виконання, але у будь-якому випадку до 31.05.2023.

На виконання Договору позивачем здійснено надання робіт та послуг на суму 2 153 840,99 грн., що підтверджується актами приймання-передачі робіт та послуг, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 44-167 том 1).

Відповідач, в свою чергу, частково оплатив виконані роботи в загальній сумі (а.с. 168-178 том 1).

Отже заборгованість відповідача перед позивачем на день розгляду справи становить 1 366 529,72 грн.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду, відтак до правовідносин, що виникли між сторонами на підставі даного договору слід застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини підряду.

Відповідно до частини першої статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За змістом ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Частиною 4 статті 882 Цивільного кодексу України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Відповідно до ст. 853 ЦК України, замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 ЦК України).

Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З урахуванням того, що зауважень до виконаних робіт замовник не висловив, а також приймаючи до уваги норми ч. 1 ст. 854 ЦК України, суд вважає вимоги щодо стягнення 787 311,37 грн. основного боргу такими, що підлягають задоволенню.

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача 75 959,62 грн. штрафу, 40 753,41 грн. 3% річних, 155 540,46 грн. інфляційних.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно приписів ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно п.п. 7.7. Договору в разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі послуг замовник сплачує виконавцю штраф у розмірі облікової ставки Національного Банку України від вартості прострочених (невиконаних) зобов`язань.

Разом з тим, з розрахунку штрафу, наведеного в позовній заяві, вбачається, що позивачем фактично нараховано пеню в розмірі облікової ставки Національного Банку України від вартості прострочених (невиконаних) зобов`язань за кожен день прострочення.

Господарський суд відзначає, що чинне законодавство поділяє неустойку на законну і договірну. Необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого неустойка стягується і конкретний її розмір.

Проаналізувавши положення п.п. 7.7. Договору № 12-2023, суд зазначає, вказаними положеннями договору визначено санкцією за невиконання відповідачем зобов`язання з оплати послуг саме штраф, а не пеню, яку нараховує позивач, при цьому посилання на облікову ставку НБУ, в даному випадку є встановлення відсотку необхідного для обчислення штрафу, а не кваліфікуючої ознаки неустойки як пені.

Також слід відзначити, що сторонами не було погоджено розмір та порядок застосування облікової ставки Національного Банку України, оскільки остання є змінюваною (динамічною) величиною, більше того, сторонами не погоджено станом на який період підлягає застосуванню вказана облікова ставки НБУ.

Отже, суд приходить до висновку, що договір, який і є підставою для застосування договірної неустойки, містить не її розмір, а лише відсилання до облікової ставки НБУ, яка є змінюваною, а за умови непогодження моменту, на який підлягає застосуванню вказана облікова ставки НБУ, суд приходить до висновку, що розмір штрафу в Договорі від 23.05.2023 сторонами не було встановлено. Отже й застосування штрафу у даній справі є безпідставним.

За наведених обставин, суд відмовляє в задоволенні вимог щодо стягнення 75 959,62 грн. штрафу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних, господарський суд вважає останні арифметично вірними з урахуванням вихідних даних, визначених позивачем, а вимоги в цій частині такими. що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не подав до суду жодного доказу на спростування позовних вимог, в тому числі доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів, тощо).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 787 311,27 грн. основного боргу, 40 753,41 грн. 3% річних, 155 540,46 грн. інфляційних обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 9А, ) в особі філії "Столичний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (03115, м. Київ, вул. Святошинська, буд. 30, )

- на користь Фізичної особи-підприємця Лосєва Віктора Вікторовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 787 311,27 грн. основного боргу, 40 753,41 грн. 3% річних, 155 540,46 грн. інфляційних, а також 11 803,26 грн. сплаченого судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 13.03.26

Суддя Кудряшова Ю.В.

Список розсилки:

1 - позивачу в Електронний кабінет

2 - адвокату Багрію І.О. в Електронний кабінет

3 - відповідачу ДСГП "Ліси України" в Електронний кабінет

4 - ДСГП "Ліси України" філія "Столичний лісовий офіс" в Електронний кабінет